Справа № 727/7864/25
Провадження № 1-кп/727/350/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд міста Чернівців у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Чернівці кримінальне провадження №0000079 від 08.01.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, українця, громадянина України, одруженого, утриманців не маючого, освіта професійно-технічна, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 08.01.2025, близько 18 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen» моделі «Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Південно-Кільцева в м. Чернівці зі сторони вул. Воробкевича в напрямку вул. Головна, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поблизу будинку № 25 по вул. Південно-Кільцева, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 розділу 34 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) та дорожніми знаками, передбаченими п. 5.38.1 та п. 5.38.2 розділу 33 ПДР, не врахувавши в повній мірі дорожню обстановку для того, щоб мати можливість безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити перешкоду для руху, а саме пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переходив проїзну частину дороги по пішохідному переходу справа - наліво по напрямку руху автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобілю, внаслідок чого здійснив наїзд на потерпілого, у результаті якого останній, відповідно до висновку експерта Чернівецького обласного бюро судово-медичної експертизи № 44 мд від 29.01.2025 року, отримав наступні тяжкі тілесні ушкодження по критерію їх небезпечності для життя: параорбітальну гематому справа, осаднення м`яких тканин обличчя та голови, забій головного мозку, лінійний перелом передньої та задньої стінок гайморових пазух.

Зазначену дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_4 скоїв у результаті порушення ним та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія наступне:

п. 1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п.18.1 - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

У ході судового розгляду ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення свою вину визнав повністю, з обставинами, викладеними в обвинувальному акті також повністю погодився, пояснивши суду, що 08.01.2025 року він керував автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони вул. Воробкевича в напрямку вул. Головна та, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поблизу будинку № 25 по вул. Південно-Кільцева, не впевнився у відсутності на ньому пішоходів,не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобілю, внаслідок чого скоїв наїзд на ОСОБА_6 . Також обвинувачений пояснив, що він одразу ж зупинився та намагався надати потерпілому допомогу, а в подальшому пропонував йому, а також перераховував кошти для лікування в сумі 40 000 грн., проте ОСОБА_6 отримати їх відмовився, назвавши суму на відшкодування заподіяної шкоди, яка є для нього непомірною, оскільки він є пенсіонером та отримує пенсію у невеликому розмірі трохи більше 3000 грн. на місяць, а тому цивільний позов про стягнення моральної шкоди, заявлений потерпілим до нього в сумі 484 000 грн., він визнає частково, у розмірі 40 000 грн.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що автомобіль під керуванням обвинуваченого скоїв на нього наїзд, коли він переходив дорогу по пішохідному переходу, у результаті якого він отримав тяжкі тілесні ушкодження. Також потерпілий зазначив, що має претензії матеріального характеру до обвинуваченого, проте, у визначеному ним їх розмірі відшкодувати заподіяну з його вини шкоду ОСОБА_4 відмовився. Просив покарання обвинуваченому призначити відповідно до вимог діючого законодавства.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, а також те, що він не заперечує жодні фактичні обставини справи, відсутність у суду сумнівів в правильності розуміння обвинуваченим їх змісту, добровільності та істинності такої його позиції, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням доказів на підтвердження вимог цивільного позову, даних, що характеризують особу обвинуваченого, а також відомостей щодо судових витрат та речових доказів, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів усім учасникам кримінального провадження та, враховуючи відсутність у них проти цього заперечень.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо їх правдивості.

За таких підстав суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і він повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та особу винного.

Виходячи з зазначеного, суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, вчиненим з необережності .

Також суд бере до уваги особу обвинуваченого, який є пенсіонером, раніше не судимий, одружений, утриманців не має, на обліках нарколога та психіатра не перебуває, не має негативних характеристик, вину свою повністю визнав, у скоєному розкаявся, намагався відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, проте потерпілий отримати від нього грошові кошти на її відшкодування відмовився.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття та активне сприяння ним розкриттю злочину.

Обставин, які б, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжували покарання, судом не встановлено.

При цьому слід зауважити, що така обставина як вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку в обвинувальному акті не зазначена, а погіршувати становище обвинуваченого суд не вправі.

Отже, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України, з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким, але вчинений з необережності, наявність двох обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують, особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра чи лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, та сім`ю, тобто міцні соціальні зв`язки, наслідки його дій, що настали, позицію прокурора, який вважає недоцільним відбування покарання обвинуваченим в умовах його ізоляції від суспільства, думку потерпілого та його представника, які також не наполягали на позбавленні обвинуваченого волі, характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до наслідків, які від цього настали, у вигляді щирого жалю та осуду своєї поведінки, його вибачення перед потерпілим, поведінку після вчинення злочину щодо намагання відшкодувати заподіяну шкоду, про що у справі наявні докази, та приходить до висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч.2 ст.286 КК України з випробуванням, із встановленням іспитового строку та з покладенням при цьому на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, які можливі і без реального відбування покарання.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.02.2018року (справа№ 361/2704/16-к), санкція ч.2ст.286 КК, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи, оскільки це покарання у санкції носить альтернативний характері, не є обов`язковим для застосування судом.

Враховуючи наведене вище, з урахуванням даних про обставини порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху, особу обвинуваченого,його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, виключно критичне ставлення до наслідків своїх дій, готовність нести призначене покарання та відшкодувати потерпілому моральну шкоду, необхідність використовувати автомобіль для потреб сім`ї, тобто обставини, що пом`якшують покарання та суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки винного,суд дійшов до переконання про можливість виправлення обвинуваченого без призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

У даному кримінальному провадженні потерпілим заявлений цивільний позов, в якому, як вже зазначалося у вироку вище, він просить стягнути на свою користь з ПрАТ «СК «ВУСО» матеріальну шкоду внаслідок понесення витрат на лікування після ДТП у розмірі 7 757,27 грн. та моральну шкоду в сумі 16 000 грн., а з ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 484 000 грн.

Витрати на лікування ОСОБА_6 обґрунтовані необхідністю придбання медичних препаратів, на підтвердження яких долучено до позову фіскальні чеки та квитанції.

Заявлена у розмірі 500 000 грн. моральна шкода потерпілим обґрунтована моральними переживаннями, тяжкістю отриманих ним тілесних ушкоджень, погіршенням стану здоров`я та негативними змінами в житті, зниженням його якості внаслідок ДТП та неможливістю повністю їх відновити.

У судовому засіданні прокурор, потерпілий та його представник вимоги позову повністю підтримали та просили задовольнити, обвинувачений цивільний позов визнав частково у розмірі 40 000,00 грн. моральної шкоди, представник ПрАТ «СК «ВУСО» в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив розглядати справу без його участі, зазначив про недоведеність позовних вимог належними доказами та просив врахувати таку позицію.

Відповідно до статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частинами 1, 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Стаття 979 ЦК України передбачає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності .

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» далі Закону № 3720-ІХ) страхова (регламентна) виплата у зв`язку з лікуванням потерпілої фізичної особи здійснюється страховиком, а у випадках, передбачених частиною першою і пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, у розмірі витрат, пов`язаних з доправленням, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої фізичної особи у відповідному закладі охорони здоров`я, включаючи витрати на спеціальний медичний, постійний сторонній догляд та придбання лікарських засобів (лікарських препаратів). Необхідність здійснення таких витрат документально підтверджується відповідним закладом охорони здоров`я, а розмір витрат - розрахунковим документом.

Якщо страховику (МТСБУ) не надано документи на підтвердження розміру витрат,зазначених у частині першій цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим за мінімальний розмір, визначений відповідно до частини третьої цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює страхову (регламентну) виплату в розмірі, передбаченому частиною третьою цієї статті.

Мінімальний розмір страхової (регламентної) виплати у зв`язку з лікуванням потерпілої фізичної особи становить 1/30 розміру мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування (тимчасової непрацездатності), але не більше ніж за 120 днів.

Не підлягають відшкодуванню витрати на лікування захворювань, клінічних станів потерпілої фізичної особи, які не мають клінічно вираженої картини перебігу, не підтверджені клінічними методами діагностики та/або не є наслідком дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 220671950 цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «Volkswagen» моделі «Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 на момент кримінального правопорушення була застрахована ПрАТ «СК «ВУСО» , страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 320 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну - 160 000,00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з урахуванням страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, спричинену забезпеченим автомобілем, належним відповідачем в частині відшкодування матеріальної шкоди у межах страхового ліміту є страхова компанія ПрАТ «СК «ВУСО».

На підтвердження вимог відшкодування матеріальної шкоди в сумі 7 757,27 грн. потерпілим долучено до позову відповідні фіскальні чеки, квитанції, разом з тим, як вбачається з наданої суду обласним комунальним некомерційним підприємством «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» від 04.11.2025 року інформації, ОСОБА_6 у період його перебування на стаціонарному лікуванні з 08.01.2025 року по 17.01.2025 року, тобто 10 днів, медикаменти та вироби медичного призначення видавались з лікарняного фонду, за власні кошти він придбав лише таблетки «Магнікор» та тридуктан 35 мг, проте докази щодо їх придбання суду надано не було.

Таким чином, оскільки щодо перебування на лікуванні в подальшому, призначення лікарем зазначених у наданих розрахункових документах ліків, медичних препаратів, бадів, рослинних екстрактів тощо, а також необхідність придбання тонометру доказів потерпілим суду не надано, а з наданих неможливо однозначно встановити, що перелічені у них медикаменти пов`язані саме з подією кримінального правопорушення та, оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, позовні вимоги в цій частині суд вважає недоведеними.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 8 000 грн.

Виходячи з зазначеного, розмір відшкодування шкоди згідно до ч.2, 3ст. 21 Закону № 3720-ІХ) , яка підлягає відшкодуванню ПрАТ «СК «ВУСО» потерпілому ОСОБА_6 ,складає 2 666,67 грн. ( 8000 грн. /30 х 10 днів).

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілого, суд виходить з наступного.

Вчиненням кримінального правопорушення, спричиненими тяжкими тілесними ушкодженнями ОСОБА_6 безумовно завдано моральної шкоди, оскільки останній зазнав фізичного болю, змін у звичайному способі життя та потреби в додаткових зусиллях для його влаштування. Певний час потепілий лікувався, хвилювався за своє здоров`я, відчував дискомфорт і незручності.

Відповідно до ст. 24 Закону № 3720-ІХ страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, здійснює потерпілій фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла фізична особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у розмірі 10 відсотків страхової (регламентної) виплати у зв`язку з її лікуванням та/або втратою нею працездатності, розрахованої відповідно до статей 21-23 цього Закону.

У відповідності до роз`яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), котрі поніс позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення) і з врахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципу розумності, справедливості та виваженості.

Отже, з огляду на викладене та, враховуючи тяжкість заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його житті, глибину та тривалість фізичних та моральних страждань, з урахуванням інших обставин, зазначених у позові в обґрунтування цих вимог, характеру діяння особи, що заподіяла шкоду - вчинення злочину з необережності, майнового стану обвинуваченого, який не працює, є пенсіонером та отримує пенсію в її щомісячному розмірі 3781,61 грн. що підтверджується відповідною довідкою про його доходи, наявною в матеріалах справи, суд вважає необхідним, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, в цій частині позовні вимоги також задовольнити частково та стягнути моральну шкоду, заподіяну потерпілому у розмірі 50 000 грн, що на переконання суду є достатнім та співмірним обставинам правопорушення і його наслідкам, враховуючи те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З урахуванням наведеного, вимог ст. 1194 ЦК України, оскільки у страховому полісі відсутній ліміт відповідальності страховика за заподіяну моральну шкоду, ПрАТ «СК «ВУСО» підлягає відшкодуванню потерпілому ОСОБА_6 моральна шкода в сумі 2 66,67 грн. (10 %страхової виплати у зв`язку з його лікуванням), а решта 49 733,33 грн. винною особою - обвинуваченим ОСОБА_4 .

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався, підстав для його застосування на даний час суд не вбачає.

Накладений ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10.01.2025 року в межах досудового розслідування кримінального провадження арешт на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 слід скасувати.

Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України, а про судові витрати - згідно ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Покласти при цьому на засудженого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10.01.2025 року на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.к.п. 47).

Речові докази:

- транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «GOLF» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути за належністю його власнику ОСОБА_4 ( а.к.п.42).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави вартість проведених у кримінальному провадженні експертиз у загальному їх розмірі 7 943 гривень 05 копійок (а.к.п. а.к.п.52-62, 63-71, 141-152).

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_6 2 666,67 грн. на відшкодування майнової шкоди та 266,67 грн на відшкодування моральної шкоди .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 49 733,33 грн.

В іншій частині позову у задоволенні позовних вимогдо Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» та до ОСОБА_4 відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

В іншій частині відповідно до ст. 395 КПК України вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції .

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати копію вироку в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1