Справа № 299/6530/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1028/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 вересня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 , -

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.3 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна та без позбавлення права обіймати посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом дворічного іспитового строку не скоїть новий злочин та виконає покладені на нього судом обов`язки, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання або роботи.

Вирішено питання із заходами забезпечення кримінального провадження та речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , будучи уродженцем с. Черна, Берегівського району, Закарпатської області та обізнаним, як місцевий житель, про місце розташування державного кордону України з Румунією, знаючи про існування явища нелегальної міграції, діючи умисно, досяг злочинної домовленості за грошову винагороду з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, відповідно до якої ОСОБА_7 взяв на себе зобов`язання у сприянні незаконного переправлення через державний кордон України з Румунією, поза пунктами пропуску, групи громадян України призовного віку, а саме: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_3 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_4 , які достовірно знаючи про Укази Президента України №o64/2022 від 24.02.2022 про введення воєнного стану в Україні, про загальну мобілізацію та про продовження ix дії, а також про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, окрім виключень вказаних у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мали намір незаконно потрапити через державний кордон України до Румунії.

Так, відповідно до раніше розробленого особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження плану, до обов`язків ОСОБА_7 входило безпечне, шляхом уникнення прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, перевезення громадян України призовного віку, зокрема ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до с. Хижа, Берегівського району, а саме за допомогою транспортного засобу марки «BA3», державний номерний знак НОМЕР_1 , а також надання вказівок для подальшого ix pyxy безпосередньо в напрямку 140 прикордонного знаку, ділянки відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 », до лінії державного кордону України з Румунією, за що повинен був отримати грошову винагороду у розмірі 300 Евро з особи.

Зокрема, 22 липня 2024 року, близько 11.00 год., ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «BA3», державний номерний знак НОМЕР_1 , прибув на заздалегідь визначене невстановленою досудовим розслідуванням особою місце у с. Веряця, Берегівського району, де на нього очікували громадяни України призовного віку - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що мали намір незаконно перетнути державний кордон України. В подальшому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на виконання вказівки ОСОБА_7 , почергово сіли до салону автомобіля марки «BA3», державний номерний знак НОМЕР_1 , де передали останньому грошові кошти у розмірі 600 Євро, після чого ОСОБА_7 виїхав із с. Веряця в напрямку с. Горбки, Берегівського району, де прибувши на заздалегідь визначене особою, матеріали щодо якого виділене в окреме провадження у вказаному населеному пункті місце на нього вже очікував громадянин України ОСОБА_11 , який мав намір незаконно перетнути державний кордон України та якому ОСОБА_12 , надав вказівку сісти до салону автомобіля.

Після цього, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «BA3», державний номерний знак НОМЕР_1 в салоні якого знаходились громадяни України призовного віку ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прибув до околиці с. Хижа, Берегівського району, де на попередньо визначеному особою, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, місці, зупинив транспортний засіб та з метою доведення до кінця злочинного задуму особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, діючи умисно, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки, які можуть настати після ix вчинення, маючи на меті сприяти у незаконному переправлені вищевказаних осіб через Державний кордон України поза межами пунктів пропуску вказав ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 подальший напрямок pyxy безпосередньо в напрямку 140 прикордонного знаку, ділянка відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 », а саме до лінії державного кордону України з Румунією. Однак, 22 липня 2024 року о 12 год. 20 хв. вищевказану групу громадян України у складі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , які мали намір незаконно перетнути державний кордон України у напрямку Румунії, поза пунктами пропуску через державний кордон, затримано прикордонним нарядом « ІНФОРМАЦІЯ_7 » в напрямку 140 прикордонного знаку державного кордону України за 50 м від кордону з Румунією.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України - тобто у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів, вчинене щодо кількох осіб за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

В апеляційній скарзі прокурор Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 не оспорюючи фактичні обставини справи та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Наголошує, що судом не в повній мірі враховано характер суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, санкцією якого, визначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років, що у відповідності до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин.

Окрім цього, звертає увагу на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки підвищеній суспільній небезпечності сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, вчиненого щодо кількох осіб, за попередньою змовою групи осіб та з корисливих мотивів, що створює загрозу національній безпеці у сфері недоторканності державного кордону, а також негативно впливає на забезпечення призову та проведення мобілізації в Україні.

Також, акцентує, що місцевий суд, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, належним чином не мотивував і не зазначив, які саме обставини справи та дані про особу винного дали суду підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства. При цьому суд першої інстанції, застосовуючи положення ст. 75 КК України фактично врахував ті ж самі обставини, що і при застосуванні ст. 69 КК України.

Просить скасувати вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 вересня 2025 року та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України та призначити покарання у вигляді семи років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, органах державної влади, місцевого самоврядування та конфіскацією всього належного йому майна.

В решті вирок суду залишити без змін.

На апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав заперечення та просить залишити таку без задоволення, а вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 вересня 2025 року без зміни, оскільки вважає, що судове рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Зазначає, що висновки суду щодо тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_7 та наявності обставин, що пом`якшують покарання, обґрунтовано дають можливість для застосування положень ст.ст. 69, 75, 76 КК України і призначення покарання без ізоляції від суспільства.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_8 про її заперечення і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 332 КК України як сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів, вчинене щодо кількох осіб за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим, згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка згідно положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

За правилами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 332 КК України, не відноситься до кримінальних правопорушень, щодо яких встановлено застереження для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України і реалізація даних норм становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду і за своєю правовою природою є дискреційною функцією, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи і різного роду факторів та критеріїв, що впливають на покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, беручи до уваги особливість індивідуалізації покарання, обираючи між законними альтернативами, керуючись поняттям судового розсуду, з огляду на обставини справи та другорядну роль кари як мети покарання, покликаючись на наявність об`єктивно встановлених обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме визнання вини, щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, статусу багатодітного батька, на утриманні якого четверо малолітніх дітей: ОСОБА_13 2020 р.н., ОСОБА_14 2022 р.н., ОСОБА_15 2023 р.н. та ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_8 , відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги висновок досудової доповіді заступника начальника Берегівського районного відділу №2 ФДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_17 від 12 листопада 2024 року про результати оцінки обвинуваченого ОСОБА_7 , що показали середній рівень ризику ймовірного вчинення повторного правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства і можливість його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк, що не становить високої небезпеки для суспільства, із можливістю покладання на нього обов`язків відповідно до п.3 ч.3 ст. 76 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу винного, який раніше несудимий, виключно позитивно характеризується по місцю проживання, має міцні соціальні зв`язки, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-фтизіатра та лікаря-психіатра не перебуває, підставно призначив покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст. 332 КК України, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, та всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, обґрунтовано звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку і покладенням відповідних обов`язків, згідно ст.ст. 75, 76 КК України, навівши у вироку переконливі мотиви на підтвердження прийнятого рішення.

Таким чином, колегія суддів об`єктивно констатує, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж встановленого іспитового строку під час звільнення від відбування покарання з випробуванням та в даному конкретному випадку, з огляду на пріоритетність інтересів дітей і їх виховання, слугує шансом для ОСОБА_7 реабілітуватись перед суспільством, оскільки, в такий спосіб будуть досягнуті не лише спеціальні самостійні цілі кримінальної відповідальності, а й врегульовані суспільні відносини і така домірність є необхідним проявом справедливості.

Відтак, на переконання колегії суддів, застосування відносно обвинуваченого інституту, так званого умовного звільнення, не суперечить загальним засадам призначення покарання і забезпечить досягнення його мети.

Отже, колегія суддів вважає вирок суду законним і обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 вересня 2025 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4