Справа № 458/989/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2025 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження

сторона обвинувачення:

прокурор Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 ,

потерпіла ОСОБА_4

представник потерпілої ОСОБА_5 ,

сторона захисту:

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Турка Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.08.2025 року № 0000099 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець, села Гусине Турківського району Львівської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, пенсіонер, одружений, є особою з ІІІ групою інвалідності, не депутат, раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

22.09.2025 року прокурором Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_8 передано до Турківського районного суду Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.08.2025 року № 0000099 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, який 20.08.2025 року приблизно о 17.30 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом трактором «Т-16» без реєстраційних номерів, рухаючись заднім ходом по земельній ділянці, що навпроти вулиці Центральна, 155, у с. Верхнє Гусне Самбірського району Львівської області в напрямку до центральної дороги, будучи зобов`язаним у відповідності до вимог «Правила дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001 року знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил (п.1.3. ПДР), перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху (п.2.3 ПДР), під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (п.12.1 ПДР), забороняється перевозити пасажирів поза кабіною автомобіля (крім передбачених цими Правилами випадків перевезення пасажирів у кузові вантажного автомобіля з бортовою платформою або в кузові-фургоні, призначених для перевезення пасажирів), у кузові трактора, інших самосхідних машин (п.21.11 ПДР), знаючи, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС або без номерного знака (п.2.9 ПДР), перевозячи наведеним трактором вантаж та у кузові трактора в якості пасажира свою дружину ОСОБА_4 , 1968 року народження, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись в світлу пору доби, в супереч вимогам п.12.1 і п.21.11 ПДР, не справився з керуванням транспортного засобу, а саме з`їхав в обрив, де транспортний засіб разом з пасажиркою почав обертатись та перекинувся на праву сторону, внаслідок чого ОСОБА_4 отримала закритий перелом дистального епіфіза правої променевої кістки зі зміщенім, тупу травму грудної клітки живота, забій тазу зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Суд вважає, що дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України у порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Дії ОСОБА_6 виразились у тому, що керуючи транспортним засобом трактором «Т-16» без реєстраційних номерів в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись заднім ходом, будучи зобов`язаним бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, знаючи, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС або без номерного знака, перевозячи наведеним трактором вантаж та у кузові трактора в якості пасажира свою дружину ОСОБА_4 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись в світлу пору доби, не справився з керуванням транспортного засобу, з`їхав в обрив, де транспортний засіб разом з пасажиркою почав обертатись та перекинувся на праву сторону, внаслідок чого ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Потерпіла особа ОСОБА_4 в судовому засіданні заявила клопотання, яке було підтримане учасниками кримінального провадження, про затвердження угоди про примирення.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заявили клопотання про те, що в дійсності примирився з потерпілою особо, уклали угоду про примирення, просять затвердити таку угоду.

Прокурор ОСОБА_8 не заперечив проти розгляду угоди, не заперечив проти її затвердження, оскільки вважає, що вказана угода про примирення між потерпілим і обвинуваченим від 19.09.2025 року відповідає інтересам суспільства. Звернув увагу, що в угоді не в повній мірі розписано причини застосування ч.1 ст.69 КК України, яка надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі, вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, просив суд не затверджувати вказану вище угоду про примирення та продовжити судовий розгляд даного кримінального провадження в загальному порядку.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що провина ОСОБА_6 , незважаючи на його повне визнання своєї вини, доводиться здобутими доказами на досудовому розслідуванні доказами, просив такі докази долучити до матеріалів кримінального провадження.

Учасники судового провадження обвинувачена особа та його адвокат, а також потерпіла особа та її представник не заперечили проти прийняття по справі рішення, яким затвердити угоду.

Позиція потерпілого.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 вказала, що підписала угоду без будь-якого примусу, просила суд затвердити угоду про примирення між потерпілим і підозрюваним, оскільки вона є дружиною по відношенню до обвинуваченого, претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_6 не має.

Представник потерпілої ОСОБА_5 просив затвердити угоду.

Позиція обвинуваченої особи.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні просив суд затвердити угоду про примирення між потерпілою і підозрюваним, свою вину визнав беззастережно повністю, просив призначити узгоджену міру покарання, згодний з умовами угоди, розуміє наслідки укладання угоди, угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу та просив суд затвердити укладену угоду. В судовому засіданні повідомив, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в угоді, просив врахувати, що потерпіла є його дружиною, добровільно до судового засідання сплатив судові витрати, а також витрати за перебування в лікувальній установі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просив затвертиди угоду, в судовому засіданні навів причини затвердження угоди із застосуванням положень ст. 69 КК України призначити ОСОБА_6 узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, його підзахисний добровільно відшкодував судові витрати по справі, просив, зважаючи на те, що ОСОБА_6 є особою похилого віку, особою з інвалідністю, щиросердечного розкаявся і сприяв розкриттю правопорушення, є чоловіком потерпілої - призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідне правопорушення, оскільки є кілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Заслухавши думку прокурора, сторін кримінального провадження, розглянувши подану угоду про примирення потерпілого та підозрюваного та заявлене клопотання обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що таке слід задовольнити з врахуванням таких підстав.

Досудовим розслідуванням дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вивчивши угоду про примирення та заявлене клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про затвердження угоди про примирення між потерпілою та підозрюваним 19.09.2025 року, а також вивчивши клопотання сторін по справі про затвердження угоди та саму угоду, з`ясувавши думку потерпілої, яка вважає клопотання обґрунтованим, позицію прокурора який не заперечив проти затвердження угоди, маючим відповідну правову підставу та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 474 КПК України регламентований загальний порядок судового провадження на підставі угоди.

Згідно з даною угодою про примирення між потерпілою і підозрюваним сторони дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.286-1 КК України, підозрюваний у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення; щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Також, сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_6 буде призначено покарання за ч.1 ст.286-1 КК України у вигляді штрафу ро розмірі 17000,00 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді). Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що 19.09.2025 року між потерпілою ОСОБА_4 та підсудним (на момент підписання підозрюваним) ОСОБА_6 укладена угода про примирення, яка була скерована до суду.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Потерпіла не заперечує про затвердження угоди, пояснила, що претензій в частині відшкодування шкоди до обвинуваченого не має, збитків не заподіяно.

Обвинувачений та його адвокат клопотання потерпілої підтримали, в судовому засіданні обвинувачений також заявив клопотання про затвердження угоди, він щиро розкаявся у скоєному, вперше притягується до кримінальної відповідальності та вони досягли примирення.

Кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, відноситься до нетяжкого злочину, яке може підлягати закриттю, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою особою.

Згідно вимог ч.1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Суд не вбачає жодних процесуальних підстав, які б унеможливлювали закриття провадження.

Згідно санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Згідно з ч.1 ст.12 КК України кримінальне правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Згідно ч.3 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Згідно ч.4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Враховуючи вище вказане, вчинене ОСОБА_6 правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, є нетяжким злочином оскільки відповідає вимогам ч.4 ст.12 КК України.

Судом, відповідно до ст.66 КК України, при вирішенні справи, приймається до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої особи - щире каяття у скоєному, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке виражається в активній участі, відшкодування заподіяних збитків.

Судом встановлено, що наявні обставини, які пом`якшують покарання.

Судом, відповідно до ст.66 КК України, прийняті до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , який внутрішньо переконавшись, надавши критичну оцінку своїй протиправній поведінці через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, активно, за власною ініціативою сприяв розкриттю злочину, надавав докази і іншу інформацію про свою злочинну діяльність. Тому судом враховано як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого це щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також усунення заподіяної шкоди, оскільки згідно п.1 ч.1 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину, і такі обставини характеризують знижений ступінь суспільної небезпеки особи злочинця та вчиненого ним діяння, слугують критерієм індивідуалізації покарання.

Формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Зважаючи на вказане, в діях ОСОБА_6 проявилося щире каяття.

Судом враховано вимоги постанови Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №559/1037/16-к, де надано роз`яснення, що активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.

Окрім цього, на думку суду обставина, яка пом`якшує покарання є добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, оскільки згідно долучених квитанцій стороною захисту вбачається, що на час розгляду справи в суді обвинувачений сплатив судові витрати, а також витрати державної медичної установи пов`язані перебуванням на лікуванні, потерпіла сторона не має претензій матеріального характеру.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Із матеріалів кримінального провадження убачається, що у даному кримінальному провадженні встановлено наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченій (щире каяття, визнання своєї вини, вчинення злочину в молодому віці, відшкодування заподіяних збитків та усунення наслідків). Наведені вище обставини у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахування наведених вище даних про особу винного, дають всі підстави для застосування ст. 69 КК України та призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України, яка у даному випадку, становить згідно угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_4 і обвинуваченим (підозрюваним на час підписання) ОСОБА_6 у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст..67 КК України, судом не встановлено.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, наслідки невиконання угоди, передбачені ст..476 КПК України, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд вважає, що оскільки обвинувачена особа ОСОБА_6 провину свою визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, мав належну процесуальну поведінку як на досудовому розслідуванні так і в суді, висловлює жаль з приводу вчиненого, згідний нести кримінальну відповідальність за вчинене, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинене створило у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він зробив належні висновки для себе, у зв`язку з чим, на думку суду, таке рішення суду, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , попередження вчинення в подальшому кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Окрім цього, суд не вбачає підстав вважати, що прийняте рішення буде явно несправедливим унаслідок м`якості.

Згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним.

Не встановлено обставин, які б могли свідчити, що умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Крім того, укладена угода не має преюдиціального значення для кримінальних проваджень щодо будь-яких інших осіб.

Судом також встановлено, що укладання угоди про примирення між потерпілою стороною та обвинуваченим є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також умови угоди відповідають інтересам суспільства, які полягають у своєчасному розкритті злочинів, а відтак затвердження угоди у даному провадженні забезпечить справедливе та в розумні строки вирішення кримінальної справи при мінімальних витратах державних ресурсів, а також зменшить навантаження на органи прокуратури і суд.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

При цьому суд зазначає, що обумовлення сторонами угоди у її тексті факультативних питань, які не передбачені загальними вимогами до таких угод згідно з ст.472 КПК України (зокрема щодо пропонованого терміну іспитового строку та стягнення процесуальних витрат), та які належать до дискреційних повноважень суду при ухваленні вироку, є пропозиціями до суду, які самі по собі не порушують прав та свобод сторін.

Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні даної угоди, передбачених ч.7 ст.474 КПК України.

Перевіривши угоду про примирення на її відповідність вимогам чинного КПК України, суд прийшов до висновку, що зазначена угода у повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вона містить всі необхідні вимоги, визначенні ст..471 КПК України, зокрема, найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої злочином, узгоджене покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст..473 КПК України, наслідки невиконання угоди, дата її укладання та підписи.

Враховуючи викладене, та те, що умови угоди про примирення між потерпілим і підозрюваним ОСОБА_6 відповідають вимогам кримінального процесуального кодексу України та кримінального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість затвердження даної угоди та призначення підозрюваному узгодженого сторонами виду та міри покарання.

Згідно з ч.5 ст.65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення між потерпілою і підозрюваним суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відтак загалом суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, що є виключно судовою дискрецією у кримінальному судочинстві і охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

В постановах Верховного Суду від 27.02.2018 в справі №203/378/17 та 29.11.2018 в справі №761/6774/16-к міститься посилання на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року №13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», в п.12 якої зокрема зазначено, що «чинні КК і КПК регулюють два різновиди звільнення від відбування покарання з випробуванням: 1) загальний - коли вимагається встановлення можливості виправлення засудженого без відбування покарання; 2) спеціальний - у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, для укладення якої з`ясування питань, визначених у ч. 1 ст. 75 КК, не є обов`язковим. У зв`язку з чим, якщо ж сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного/обвинуваченого від його відбування з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст. 75 КК суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення або визнання винуватості за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК) відсутні».

Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.124 КПК України.

У відповідності до положень ч.2 ст.124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, здійснені документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, рішення про цивільний позов. В рамках кримінального провадження не було пред`явлено цивільного позову.

В рамках кримінального провадження прокурором в порядку ст.128 КПК України не було пред`явлено цивільного позову.

Потерпіла ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 претензії матеріального та морального характеру не висувала, цивільного позову в рамках кримінального провадження не пред`явлено.

У кримінальному провадженні наявні витрати на залучення експерта.

Оскільки по справі наявні процесуальні витрати, суд в такому випадку вирішує дане питання.

По справі залучалися експерти Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Було проведено судову інженерно-транспортну експертизу за спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортний засобів» від 10.09.2025 № СЕ-19/114-25/20615-ІТ, витрати на проведення якої згідно довідки Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України склали 4457,00 грн .

Було проведено судову інженерно-транспортну експертизу за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди» від 11.09.2025 № СЕ-19/114-24/21312-ІТ, витрати на проведення якої згідно довідки Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України склали 4457,00 грн.

Всього витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування складають 8914,00 грн.

Згідно квитанцій до платіжної інструкції №1.316733257.1, №1.31673229.1 від 19.09.2025 року здвцйснених у АТ КБ «Приватбанк» судові витрати в сумі 8914,00 грн повністю оплачені ОСОБА_6 .

У зв`язку з чим, з врахуванням проведеної оплати не підлягає до стягнення із ОСОБА_6 витрати експертів Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за проведені експертизи на загальну суму 8914,00 грн.

Окрім цього, згідно квитанції до платіжної інструкції №41 від 29.09.2025 року здійснених у АТ «Ощадбанк» ОСОБА_6 було проведено оплату в розмірі 821,00 грн за перебування на стаціонарному лікуванні.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Стосовно ОСОБА_6 в ході досудового слідства обирався запобіжний захід.

Згідно ухвали слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 22.08.2025 року ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який необхідно залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Суд не вбачає підстав і потреби в зміні або в обранні відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу на цьому етапі судового розгляду.

Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

При вирішенні даного питання стосовно речового доказу судом враховано те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України право володіння не є тотожним праву власності, а є лише частиною його змісту.

Також суд враховує, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 КПК України на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення. Підстави та порядок тимчасового вилучення майна визначаються ст. 167 та ст. 168 КПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна, є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 ст. 167 КПК України майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Арешт на речові докази накладався судом.

Ухвалою слідчого судді Турківського районного суду від 22.08.2025 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, згідно якої накладено арешт на вилучене під час проведення огляду місця події 20.08.2025 року поблизу вулиці Центральна,155 в с. Верхнє Гусне Самбірського району Львівської області на відстані 10 від річки Гуснянка майно, а саме: транспортний засіб марки Т-16 червоного кольору без державного реєстраційного номера, без жодних документів, яким керував ОСОБА_6 .

У зв`язку з чим арешт, накладений ухвалою слідчого судді Турківського районного суду від 22.08.2025 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, згідно якої накладено арешт на вилучене під час проведення огляду місця події 20.08.2025 року поблизу вулиці Центральна,155 в с. Верхнє Гусне Самбірського району Львівської області на відстані 10 від річки Гуснянка майно, а саме: транспортний засіб марки Т-16 червоного кольору без державного реєстраційного номера, без жодних документів скасувати.

Речовий доказ, який згідно ухвали слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 26.08.2025 року вилучено в КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради, а постановою слідчого від 10.09.2025 року про визнання та прилучення до справи речового доказу після вступу прийнятого рішення по справі в законну силу - медичну карту стаціонарного хворого №410428 громадянина ОСОБА_4 повернути КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради.

Питання речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Судом також враховано вимоги п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7,8,9,30-33,110,314,369-371,373,374,376, 473,475 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_4 , представником потерпілої ОСОБА_5 , з однієї сторони і обвинуваченим (підозрюваним на час підписання) ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.08.2025 року № 0000099 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, укладено 19.09.2025 року.

ОСОБА_6 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 згідно ухвали Турківського районного суду Львівської області від 22.08.2025 року у виді цілодобового домашнього арешту залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Турківського районного суду від 22.08.2025 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, згідно якої накладено арешт на вилучене під час проведення огляду місця події 20.08.2025 року поблизу АДРЕСА_1 на відстані 10 від річки Гуснянка майно, а саме: транспортний засіб марки Т-16 червоного кольору без державного реєстраційного номера, без жодних документів, яким керував ОСОБА_6 , та який згідно постанови слідчого про визнання речового доказу від 21.08.2025 року визнано речовим доказом місце зберігання визначено майданчик тимчасового тримання транспортних засобів в відділенні поліції № 2 (м. Турка) Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області за адресою вул..В.Стуса,14 м.Турка Самбірський район Львівська область, що належить ОСОБА_6 скасувати.

Речові докази, на які згідно ухвали слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 22.08.2025 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження після вступу прийнятого рішення по справі в законну силу - Т-16 червоного кольору без державного реєстраційного номера, без жодних документів, що знаходиться на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів в відділенні поліції № 2 (м. Турка) Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області за адресою вул..В.Стуса,14 м.Турка Самбірський район Львівська область і належить ОСОБА_6 повернути і залишити у власності власника ОСОБА_6 .

Речові докази, які згідно ухвали слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 26.08.2025 року вилучено в КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради, а постановою слідчого від 10.09.2025 року про визнання та прилучення до справи речового доказу після вступу прийнятого рішення по справі в законну силу - медичну карту стаціонарного хворого №410428 громадянина ОСОБА_4 повернути КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради.

Докази, які були оголошені прокурором в судовому засіданні і які були долучені до матеріалів кримінального провадження - витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні, постанови про визнання та прилучення до справи речових доказів, ухвали слідчого судді, квитанції про оплату, а також докази, які характеризують обвинувачену особу - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Турківський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст..394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити, що умисне невиконання угоди засудженим є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст.389-1 КК України.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку підозрюваним, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.5-7 ст.474 КПК України.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому, потерпілій особі та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, веб-адреса сторінки: http://court.gov.ua.

Суддя ОСОБА_1