Справа № 177/122/25
Провадження № 1-кп/177/117/25
У Х В А Л А

Іменем України

16.10.2025 Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000401 від 02.11.2024 за ч. 1 ст. 125 КК України щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченої,

адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , 23.10.2024 у вечірній час, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебувала з подругами поблизу Радушненського ліцею Новопільської сільської ради, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с-ще Радушне, вул. Шкільна, буд. 15, де побачила на лавці раніше їй незнайомого неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у компанії друзів.

ОСОБА_2 підійшовши до останніх та почала звинувачувати їх у вчиненні бійки у публічному місці, на що отримала відповідь від неповнолітнього ОСОБА_7 щодо безпідставності її звинувачень.

Вказані зауваження ОСОБА_7 обурили ОСОБА_2 та у неї раптово виникла гостра неприязнь до неповнолітнього ОСОБА_7 і намір на заподіяння йому тілесних ушкоджень.

Одразу після цього, ОСОБА_2 , 23.10.2024 приблизно о 21 год. 00 хв., перебуваючи за вищевказаним місцем, реалізуючи свій раптово виниклий протиправний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_7 діючи умисно, із мотивів особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 і бажаючи їх настання, підійшовши до останнього на відстань витягнутої руки, зі значною силою нанесла не менше 1 (одного) удару долонею лівої руки в область правої сторони обличчя.

Унаслідок умисних суспільно-небезпечних дій ОСОБА_2 неповнолітньому потерпілому ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців голови, обличчя, які відповідно до висновку експерта від 26.12.2024 № 2346 за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

Дії ОСОБА_2 и кваліфіковано ч. 1 ст. 125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_2 , адвокат ОСОБА_6 , у судовому засіданні заявив клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.

ОСОБА_2 у судовому засіданні свою вину визнала повністю, у вчиненому щиро розкаялася. Визнає, що їй не варто було піддаватися своїм емоціям та реагувати на поведінку неповнолітнього потерпілого, шляхом нанесення ударів долонею руки по обличчю. Визнає, що вчинила неправильно, шкодує за вчинене, щиро кається, приносить вибачення потерпілому. У разі, якщо потерпілому була спричинена матеріальна чи моральна шкода, готова її відшкодовувати. Просила звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.

Потерпілий та його законний представник правом участі в судовому засіданні не скористалися.

Представник потерпілого, адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні при вирішенні цього клопотання покладався на розсуд суду. При цьому, висловлюючи позицію від імені законного представника, стверджував, що будь-яких збитків чи шкоди обвинуваченою ОСОБА_2 , потерпілому ОСОБА_7 не спричинено (ні матеріальної, ні моральної). Із цивільним позовом потерпіла не планує звертатися. Водночас, вважає, що така обов`язкова підстава для звільнення за ст. 45 КК України, як дійове каяття, відсутня, оскільки лише в судовому засіданні обвинувачена визнала свою провину, проте її показання є нещирими.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту. Зазначив, що обвинувачена ОСОБА_2 на стадії досудового розслідування активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні, вину визнала, остання усвідомлено повідомляла про те, що не мала права підіймати руку на дитину, про що шкодує. У залі суду перепрошувала за свою поведінку та дії відносно неповнолітньої дитини. Поведінка обвинуваченої свідчить про її дійове каяття.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 285, ч. 3 ст. 288 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Статтею 44 КК України, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно зі ст. 45 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, окрім корупційних кримінальних правопорушень, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за умисне заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

Також, у судовому засіданні встановлено, що обвинувачена правильно розуміє і не оспорює формулювання обвинувачення, правову кваліфікацію своїх дій за ч. 1 ст. 125 КК України, відсутні будь-які сумніви в добровільності та істинності такої її позиції. Обвинувачена ОСОБА_2 цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, а також наслідки закриття провадження, і при цьому наполягала на закритті провадження.

Відповідно до ст. 12 КК України, вчинене кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, ОСОБА_2 раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно працевлаштована, заміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей, характеризується позитивно, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України. Виняток можуть становити лише випадки вчинення злочину чи замаху на нього, унаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки. Передбачене у ст. 45 КК України звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к, розкаяння не повинно носити формальний характер. Окрім визнання особою факту вчинення злочину, каяття передбачає, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Так, у ході судового розгляду ОСОБА_2 одразу визнала свою провину та не змінювала свої показання щодо визнання вини, щирого каяття і принесення вибачень потерпілому, про що публічно заявляла в залі суду в присутності представника потерпілого. Обвинувачена висловлювала готовністю відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду потерпілому, якщо така була заподіяна. Із цією метою, для з`ясування позиції законного представника потерпілого, якою цивільний позов у справі не подавався, у судовому засіданні неодноразово оголошувалася перерва для виклику потерпілого та її законного представника. Однак, до суду останні не прибули. Її представник, адвокат ОСОБА_5 , у судовому засіданні зазначив, що законний представник потерпілого не має можливості з`явитися до суду, оскільки перебуває на довгостроковому лікуванні та висловлюючи позицію від імені останньої у судовому засіданні категорично заявив, що будь-яка шкода потерпілому не спричинена, цивільний позов не пред`являвся та не буде пред`являтися до ОСОБА_2 .

Також у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_2 повідомила, що телефонувала законному представнику потерпілого, та при спілкування приносила свої вибачення за скоєне, намагалася з`ясувати розмір шкоди, яку необхідно відшкодувати. Однак законний представник, окрім того, що вона її почула, більше ніякої інформації не повідомила.

Отже, встановлено, що ОСОБА_2 вину в інкримінованому діянні повністю визнала, щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, від явок до суду не ухилялася, у розшук не перебувала, неодноразово в судовому засіданні приносила вибачення потерпілому, засуджувала свою поведінку та намагалася особисто контактувати з законним представником потерпілого.

Суд також зазначає, що незгода законного представника зі звільненням обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям, яка будучи категоричною у своїх переконаннях не бажає вибачити обвинувачену, по суті не впливає на вирішення питання про звільнення, оскільки інші складові, які мають бути враховані судом при вирішенні питання про застосування ст. 45 КК України, наявні.

Поведінка обвинуваченої як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні, свідчить про щирість каяття, її небайдужість до наслідків, які вона заподіяла та вжиття розумних заходів, спрямованих на залагодження вказаної ситуації, спричиненої її протиправними діями.

Будь-яких обставин, які згідно з правилами кримінального закону перешкоджали б суду прийняти процесуальне рішення за заявленим клопотанням сторони захисту, судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також і те, що за наявності сукупності вказаних обставин звільнення є обов`язком, а не правом суду, суд вважає, що клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченої ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України за кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із дійовим каяттям, підлягає задоволенню, а кримінальне провадження закриттю.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Запобіжний захід ОСОБА_2 не обирався.

Керуючись ст. ст. 284, 286, 288, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000401 від 02.11.2024 за ч. 1 ст. 125 КК України, - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, підставі ст. 45 КК України, у зв`язку з дійовим каяттям.

Кримінальне провадження № 0000401 від 02.11.2024 за ч. 1 ст. 125 КК України щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - закрити, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Матеріали кримінального № 0000401 від 02.11.2024 за ч. 1 ст. 125 КК України, залишити при обвинувальному акті, із подальшим зберіганням у справі № 177/122/25 (провадження № 1-кп/177/117/25).

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 16.10.2025

Суддя: ОСОБА_1