Провадження № 1-кс/201/5541/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м.Дніпро

Слідчий суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі Соборного районного суду міста Дніпра скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування повідомлення про підозру від 27.01.2025 у кримінальному провадженні №0000132 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 209 (в редакції Закону №770-VIII від 10.11.2015) КК України,

ВСТАНОВИВ:

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою про скасування повідомлення про підозру від 27.01.2025 у кримінальному провадженні №0000132 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 209 (в редакції Закону №770-VIII від 10.11.2015) КК України. Просив скасувати вказане повідомлення про підозру та зобов`язати прокурора внести відповідні відомості до ЄРДР.

В обґрунтування скарги вказував, що 27.01.2025 старшим слідчим відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів учинених організованими групами і злочинними організаціями СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 передано повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 206-2, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст. 209 КК України, через голову квартального комітету №3 ОСОБА_7 . Вказане повідомлення про підозру погоджене процесуальним керівником у кримінальному провадженні.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні наступних кримінальних правопорушень: за ч. 2 ст. 255 КК України участь у злочинній організації; за ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 206-2 КК України протиправне заволодіння майном підприємства шляхом вчинення правочинів з використанням підроблених документів, вчинені службовою особою з використанням службового становища, у складі злочинної організації, що спричинило тяжкі наслідки; за ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України вчинення правочину з майном, одержаним внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації доходів, а також вчинення дій, спрямовані на приховання незаконного походження такого майна, володіння ним, прав на таке майно, а так само набуття, володіння та використання майна, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчиненого злочинною організацією.

Вважав, що матеріали кримінального провадження, не містять достатніх підстав для того, щоб орган досудового розслідування міг зробити висновки щодо вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, у яких його підозрюють.

Обсяг слідчих та розшуковий дій, які були проведені в рамках кримінального провадження органом досудового розслідування, свідчить про відсутність персональної зацікавленості ОСОБА_5 , оскільки, як зазначалось вище, щодо нього органом досудового розслідування не проводився комплекс слідчих дій, які проводились відносно інших фігурантів кримінального провадження: не здійснювався візуальний контроль за ним, НСРД щодо нього не здійснювалось, обшуки у його автомобілі та місці проживання не проводилися тощо.

Вказував, що повідомлення про підозру не містить чіткого викладення дій, які були вчинені ОСОБА_5 для того, щоб в цих діях містилися ознак складу злочинів, яким шляхом ці дії були вчинені, що саме було зроблено, коли та яким способом тощо. Жодних зазначень про конкретні дії, місце, час, обстановку вчинення злочину, причинний зв`язок, мету вчинення таких дій, які підтверджувались би доказами, повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 27.01.2025 р. не містить.

Згідно з текстом повідомлення про підозру слідчими органами не встановлено мотиву або мети дій ОСОБА_5 , які мали б виражатись в чомусь реальному (отриманні кошти, майно, інші майнові права тощо) та була б підтверджені належними доказами; діяння (дія чи бездіяльність), наслідок, причинний зв`язок, спосіб, знаряддя і засоби, місце, час, обстановку вчинення злочину, або поєднання у різних комбінаціях останніх трьох ознак - ситуацією вчинення злочину. Вказаних обов`язкових відомостей повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 27.01.2025 не містить, що свідчить про невідповідність повідомлення про підозру вимогам, встановлених ст.277 КПК України.

Згідно постанови про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме кримінальне провадження від 27.01.2025, процесуальний керівник у кримінальному провадженні, розглянувши матеріали досудового розслідування № 0000224 від 03.04.2023, встановивши, що станом на день винесення вказаної постанови місце знаходження підозрюваних ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 не встановлено вирішив виділити із вказаного кримінального провадження № 0000224 від 03.04.2023 в окреме провадження матеріали досудового розслідування відносно вказаних осіб, в тому числі і ОСОБА_5 . При цьому, до нового кримінального провадження виділено матеріали кримінального провадження № 0000224, викладені на 21 томі.

З огляду на викладене, старший слідчий відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів учинених організованими групами і злочинними організаціями СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 внесла до ЄРДР відомості про виділене кримінальне провадження з присвоєнням кримінальному провадженню номера 0000132 від 28.01.2025. Однак, постанова про виділення від 27.01.2025 процесуальним керівником не підписувалась, як і не підписувались додатки до цієї постанови з описом матеріалу, який підлягає виділенню у нове кримінальне провадження.

Вважав, що відсутність оформленої належним чином постанови в матеріалах кримінального провадження або її не підписання прокурором, обумовлює відсутність підстав для виділення матеріалів в окреме кримінальне провадження, що має в результаті причинно-наслідковий зв`язок недопустимості доказів, зібраних під час досудового розслідування. Саме з цих підстав і всі подальші процесуальні рішення, прийняті у даному виділеному кримінальному провадженні №0000132 від 28.01.2025, є нечинними, тобто такими що не створюють правових наслідків. Такі докази є недопустимими та рішення не чинними, оскільки зібрані та прийняті в рамках кримінального провадження, яке розпочато не у відповідності до вимог КПК України.

Крім того, вважав, що після виділення матеріалів кримінального провадження в нове кримінальне провадження, процесуальний керівник повинен був визначити нову групу слідчих у зв`язку із зміною підслідності кримінального провадження з території ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області (Соборний район м. Дніпра) на територію знаходження ТОВ «ДП Спецлит`є» - до ВП №3 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області (Чечелівський район м. Дніпра).

Також вказував, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо дій, які орган досудового розслідування вчинив з метою встановлення місця знаходження ОСОБА_5 .

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження № 0000224, повістки про виклик до слідчого для вручення повідомлення про підозру на 17.12.2024, 18.12.2024 та на 19.12.2024 були вручені старшим оперуповноваженим УСР в Дніпропетровській області ОСОБА_11 . 06.12.2024 голові квартального комітету №3 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому у повідомленні ОСОБА_5 про підозру від 27.01.2025 процесуальним керівником не зазначено про неможливість встановлення його місця перебування, з огляду на що є незрозумілим, з яких саме причин органом досудового розслідування повідомлення про підозру вручене тій самій особі - голові квартального комітету №3 ОСОБА_7 .

Звертав увагу на той факт, що орган самоорганізації населення - будинкові, вуличні, квартальні комітети, комітети мікрорайонів, комітети районів у містах, сільські, селищні комітети повинен мати статус юридичної особи, але згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичної особи з назвою «квартальний комітет №3» у м. Дніпро не знайдено, і ОСОБА_7 головою чи директором жодної із юридичних осіб не значиться. Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що орган досудового розслідування намагався встановити який саме орган самоорганізації населення (будинковий, вуличний, квартальний комітети) утворено у районі реєстрації місця проживання ОСОБА_5 та кому власне слід передати повідомлення про підозру.

Вважав, що органом досудового розслідування порушено вимоги КПК щодо порядку вручення повідомлення про підозру.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав, з підстав викладених в останній, просив її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги та вказував, що дана скарга взагалі не може розглядатися слідчим суддею, оскільки ще не сплинули два місяці після повідомлення підозри ОСОБА_5 , надавши суду відомості, згідно яких вбачається, що вказане кримінальне провадження неодноразово зупинялося і відновлювалося, в результаті чого загальний строк досудового розслідування дорівнює 31 дню. Вважав, що питання, порушені заявником у скарзі стосуються доказів та не можуть бути підставою для скасування повідомлення про підозру.

Заслухавши доводи заявника скарги та прокурора, дослідивши скаргу та додатки до неї, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Так, положеннями ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, зокрема: повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Слідчим суддею, приймаючи дану скаргу до розгляду по суті, враховані строки пред`явлення повідомлення про підозру ОСОБА_12 27.01.2025 та строк звернення зі скаргою захисника ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_3 .

При цьому судом не може бути прийнято до уваги твердження прокурора про те, що з урахуванням не одноразового зупинення та відновлення досудового розслідування, фактичний строк досудового розслідування становить менше двох місяців, а тому слідчий суддя не може взагалі розглядати дану скаргу з цих підстав.

Строк досудового розслідування це визначений кримінальним процесуальним законодавством період часу, протягом якого слідчий, прокурор, дізнавач повинні закінчити досудове розслідування.

Під процесуальним строком розуміють встановлений законом час для виконання суб`єктами кримінальних процесуальних відносин певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень (глава 7 КПК України).

Варто зауважити, що необхідно розрізняти календарний та процесуальний строк, особливою властивістю якого є можливість зупинення або переривання його перебігу, а також його відновлення, оскільки імперативна норма, викладена в п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України стосується виключно процесуального строку досудового розслідування.

У випадку оскарження повідомлення про підозру, законодавець встановив саме календарний строк , який дає право стороні захисту звернутися з відповідною скаргою, а тому доводи прокурора в цій частині не можуть бути прийняті слідчим суддею.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України. Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення процесуальних норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручене їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (п. 46 рішення від 27.02.1980 у справі «Deweer v. Belgium») особа повинна набути статус підозрюваного виключно у передбаченому законом порядку, з дотриманням установленої законом процедури. Інакше вона не може вважатися такою, що набула процесуального статусу підозрюваного у межах кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру, згідно вимог ч.1 ст. 278 КПК України, вручається особі в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Аналіз зазначених положень КПК України дає підстави для висновку, що під час розгляду скарг на повідомлення про підозру предметом перевірки слідчого судді є питання дотримання вимог щодо змісту повідомлення про підозру та процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, питання дотримання стандарту "достатніх доказів" для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідну перевірку слідчий суддя здійснює виключно з метою судового контролю за дотриманням саме прав, свобод та інтересів особи у кримінальному провадженні.

Разом з тим, системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ свідчить про наявність в кримінальному процесуальному законодавстві України понять, які відповідають різним стандартам доказування (переконання) - стандарт "обґрунтованої підозри", переконання (доведення) "поза розумним сумнівом" та стандарти "достатніх підстав (доказів)". Стандарт достатніх підстав (доказів) використовується в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, мети постановлення тих чи інших процесуальних рішень, вчинення процесуальних дій та їх правових наслідків.

Так, у відповідності до положень статті 42 КПК України, з моменту повідомлення особі про підозру, вона набуває статусу підозрюваного, обсяг процесуальних прав якого значно більший, ніж у особи, якій таке повідомлення ще не вручене (хоча фактичні обставини можуть свідчити про подібну перспективу), та з моментом повідомлення особі про підозру фактично пов`язується початок реалізації принципу змагальності в кримінальному процесі. Саме у зв`язку із цим пункт 3 частини 1 статті 276 КПК закріплює обов`язок, а не право здійснити повідомлення про підозру, оскільки неповідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення при наявності достатніх доказів для цього тягне порушення таких загальних засад кримінального провадження, як забезпечення права на захист та

Враховуючи, що стандарт "достатніх підстав (доказів)" є нижчим ніж стандарт "обґрунтованої підозри" та стандарт "наявність достатніх доказів для підозри особи", який застосовується при вирішенні питання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування відносно підозрюваного, для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Факти, що підтверджують наявність достатніх підстав (доказів) для підозри, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт "достатніх підстав (доказів)" не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для здійснення повідомлення про підозру.

При цьому, слідчий суддя в ході розгляду скарг на повідомлення про підозру не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності в особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною, а зібрані у кримінальному провадженні на день складення повідомлення про підозру докази були достатніми для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно із ст. 89 КПК України визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію Європейського суду з прав людини щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

Під час розгляду скарги встановлено, що в провадженні Дніпропетровської обласної прокуратури перебуває кримінальне провадження №0000132, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (виділення матеріалів досудового розслідування) 28.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 209 ( в редакції Закону №770-VIII від 10.11.2015) КК України, стосовно ОСОБА_5 .

27.01.2025 прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 209 ( в редакції Закону №770-VIII від 10.11.2015) КК України за матеріалами кримінального провадження N?0000224, внесеного до ЄРДР 03.04.2023, з якого виділене кримінальне провадження №0000132.

27.01.2025 повідомлення про підозру стороною обвинувачення вручене старшим слідчим СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 голові квартального комітету №3 ОСОБА_7 .

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, на час повідомлення підозри існували факти та інформація, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_5 міг би вчинити кримінальне правопорушення про яке їй було повідомлено.

Дійсно, в підозрі не зазначено конкретні дії, час, місце, обстановку вчинення злочину, причинний зв`язок, мету вчинення ОСОБА_5 діянь, проте в підозрі зазначений стислий виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється особа. Крім цього, досудове розслідування на даний час не закінчено.

В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи сторони захисту, що матеріали досудового розслідування, а саме ряд протоколів про результати проведення НСРД свідчать про відсутність інформації про можливу причетність ОСОБА_5 до злочинів, у яких він підозрюється (Т.13, с 136-242), При цьому результати повторно проведених НСРД, інформації про можливу причетність ОСОБА_5 до злочинів, у яких він підозрюється, також не містять (Т.14, с. 141-231).

Проте як зазначалося вище, що належність та допустимість доказів вирішується судом під час здійснення судового провадження, тому доводи адвоката в цій частини не можуть бути прийняті слідчим суддею.

Згідно постанови про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме кримінальне провадження від 27.01.2025, процесуальний керівник у кримінальному провадженні, розглянувши матеріали досудового розслідування № 0000224 від 03.04.2023, встановивши, що станом на день винесення вказаної постанови місце знаходження підозрюваних ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 не встановлено вирішив виділити із вказаного кримінального провадження № 0000224 від 03.04.2023 в окреме провадження матеріали досудового розслідування відносно вказаних осіб, в тому числі і ОСОБА_5 . При цьому, до нового кримінального провадження виділено матеріали кримінального провадження № 0000224, викладені в 21 томі.

В судовому засіданні встановлено, що постанова про виділення та додатки до цієї постанови з описом матеріалу, який підлягає виділенню у нове кримінальне провадження від 27.01.2025 процесуальним керівником не підписано.

Відповідно до частини 5 статті 217 КПК України рішення про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування приймається прокурором.

Частини 3 та 5 статті 110 КПК України визначає, що рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Отже, оформлення прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, постанови у відповідності до вимог статті 110 КПК України є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки.

Відсутність оформленої належним чином постанови в матеріалах кримінального провадження, обумовлює відсутність підстав для виділення матеріалів в окреме кримінальне провадження, що має в результаті причинно-наслідковий зв`язок недопустимості доказів, зібраних під час досудового розслідування.

Розглядаючи скаргу в частині доводів захисника ОСОБА_5 щодо порушення порядку вручення повідомлення про підозру, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч.2 ст. 135 КПК України, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

З наявного в матеріалах скарги повідомлення про підозру, вбачається, що процесуальний документ вручений 27.01.2025 голові квартального комітету №3 ОСОБА_7 .

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження № 0000224, повістки про виклик до слідчого для вручення повідомлення про підозру на 17.12.2024, 18.12.2024 та на 19.12.2024 були вручені старшим оперуповноваженим УСР в Дніпропетровській області ОСОБА_11 . 06.12.2024 голові квартального комітету №3 ОСОБА_7 . При цьому матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо дій, які орган досудового розслідування вчинив з метою встановлення місця знаходження ОСОБА_5 . Крім того, у повідомленні ОСОБА_5 про підозру від 27.01.2025 процесуальним керівником не зазначено про неможливість встановлення його місця перебування.

Із повідомлення про підозру від 27.01.2025 вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , а проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Однак, орган досудового розслідування, не здійснив належного встановлення місця знаходження ОСОБА_5 , про що свідчить відсутність у матеріалах кримінального провадження відповідних рапортів оперативних співробітників чи інших документів. В той же час, ОСОБА_5 з 01.09.2024 мешкає за адресою АДРЕСА_3 .

Разом з тим, 27.01.2025 працівниками поліції вручені повістки про виклик ОСОБА_5 на 31.21.2025, 02.02.2025 та на 03.02.2025 для участі у слідчих діях в якості підозрюваного, без попереднього встановлення його місця перебування голові квартального комітету №3 ОСОБА_7 .

При досліджені матеріалів кримінального провадження також встановлено, що жодних дій щодо виклику ОСОБА_5 для участі в слідчих або процесуальних діях, в передбачений законом спосіб (ст.ст.111, 135, 136 КПК України), починаючи з 04.03.2023 і до дати вручення повідомлення про підозру органами досудового слідства не здійснювались.

З 14.02.2025 ОСОБА_5 перебуває у розшуку, що підтверджується постановою про оголошення особи у розшук, який міститься в матеріалах кримінального провадження №0000132.

Прокурором під час розгляду скарги на повідомлення про підозру не надано даних, що органом досудового розслідування встановлювалося фактичне місце проживання ОСОБА_5 та приймалися належні заходи щодо вручення повістки про виклик до слідчого для вручення повідомлення про підозру, або вручення самої підозри за місцем проживання ОСОБА_5 , відповідно до вимог ч.1 ст. 135 КПК України.

При цьому слід мати на увазі, що розшук особи, яка не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора, проте знаходиться в Україні у відомому стороні обвинувачення місці, неможливий. У даному випадку щодо особи мають застосовуватися заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді приводу.

Тому, у випадку коли місцезнаходження особи в Україні відомо стороні обвинувачення і немає підстав для оголошення останньої у розшук, повідомлення її про підозру не може втручатися у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Нез`явлення особи, що достеменно перебуває в Україні, за викликом слідчого для вручення повідомлення про підозру, навіть у випадку належного повідомлення про такий виклик, або відмова від отримання повідомлення про підозру особою чи уникнення від її вручення не може бути підставою для вручення підозри у спосіб, передбачений для вручення повідомлень, оскільки Кодекс не передбачає такої процедури у даних випадках.

За вказаних обставин, враховуючи, що було порушено процедуру вручення повідомлення про підозру ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до висновку, що оскаржуване повідомлення про підозру не вручене у встановленому законом порядку, а вручення в інші способи, які передбачені ч.2 ст. 135 КПК України, не може бути прийнято до уваги слідчим суддею, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні відповідні рапорти оперативних співробітників чи інші документи, які б підтверджували наявність підстав у органу досудового розслідування вручення повідомлення про підозру саме голові квартального комітету №3 ОСОБА_7 .

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_5 не є підозрюваним, відповідно до ст. 42 КПК України, оскільки повідомлення про підозру не вручене у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу.

Разом з цим, як видно з матеріалів скарги, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 було складено у кримінальному провадженні № 0000224, з якого було виділене кримінальне провадження №0000132, у зв`язку із оголошенням у розшук ОСОБА_5 , тому повідомлення про підозру підлягає скасуванню у кримінальному провадженні № 0000224, відповідно до виділеного у кримінальне провадження №0000132.

Згідно до змісту вимог Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення від 30.06.2020 № 298, до Реєстру вносяться відомості про час та дату повідомлення про підозру, зміну, скасування повідомлення про підозру, особу, яку повідомлено про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (частина четверта статті 278, стаття 279, частина перша статті 298-4, частина друга статті 307 КПК України). Внесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням строків, визначених КПК України та цим Положенням, а саме про дату скасування повідомлення про підозру - невідкладно, але не пізніше 24 годин після набрання рішенням слідчого судді (пункт 1-1 частини другої статті 307 КПК України) законної сили. У разі скасування повідомлення про підозру (пункт 1-1 частини другої статі 307 КПК України) відомості до Реєстру вносить керівник органу прокуратури або прокурор, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням. Враховуючи вказані вимоги, слідчий суддя вважає, що відомості про скасування підозри стосовно ОСОБА_5 слід внести до ЄРДР.

Керуючись вимогами статей 3, 214, 303, 306, 307, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування повідомлення про підозру від 27.01.2025 у кримінальному провадженні №0000132 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 209 (в редакції Закону №770-VIII від 10.11.2015) КК України, задовольнити.

Повідомлення про підозру від 27.01.2025 стосовно ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 209 (в редакції Закону №770-VIII від 10.11.2015) КК України, у кримінальному провадженні №0000132 , скасувати.

Зобов`язати прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 внести відомості до ЄРДР про скасування повідомлення про підозру стосовно ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 209 (в редакції Закону №770-VIII від 10.11.2015) КК України, у кримінальному провадженні №0000132.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1