ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника володільців майна ОСОБА_7 ,

володільців майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2025 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 0002317),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2025 року клопотання старшого слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_11 задоволено частково, накладено арешт на майно, яке вилучене 30 серпня 2025 року під час проведення огляду місця події, а саме: гідроцикл жовтого кольору із маркувальним позначенням «SENDOO», «UA 0095 DN» p він-кодом CA-YDV04442A707, та ключ запалювання до гідроцикла із маркувальним позначенням «SENDOO» фактичним володільцем якого є ОСОБА_8 , гідроцикл темного кольору із маркувальним позначенням «SENDOO» з він-кодом CA-YDV01328C660, фактичним користувачем якого являється ОСОБА_9 , та ключ запалювання до гідроцикла із маркувальним позначенням «SENDOO»; гідроцикл чорного кольору із маркувальним позначенням «SENDOO» з він-кодом CA-YDV156471223, фактичним користувачем якого являється ОСОБА_10 , та ключ запалювання до гідроцикла із маркувальним позначенням «SENDOO», з позбавленням права на відчуження, користування та розпоряджання вказаним майном, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР №0002317, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді в частині відмови в накладенні арешту на транспортні засоби, ключі запалювання до них та причіп необґрунтованою. Посилається на те, що вказане майно визнано речовим доказом у даному провадженні, оскільки воно відповідає критеріям, зазначених в ч.1 ст.98 КПК України. Крім того, вилучені транспортні засоби є знаряддям та засобами вчинення злочину. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання про накладення арешту на майно задовольнити повністю.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримував подану апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді і накласти арешт на все майно, володільців майна та їх представника, які заперечили апеляційну скаргу і просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, пояснення слідчого, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст.23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно положень ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Виходячи з вищевказаних законодавчих принципів, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, в якому слідчий суддя з наведенням достатніх мотивів та посиланням на норми закону обґрунтував своє рішення щодо відмови в накладенні арешту на автомобілі та причіп.

Як вбачається з клопотання слідчого, СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002317 від 31 серпня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів, які визнано такими постановою від 01 вересня 2025 року, проведення відповідних експертиз з цим майном, звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді.

У межах зазначеного кримінального провадження старшого слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області із клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz GL 350 CDI» чорного кольору із номерним знаком « НОМЕР_1 » проте д.н.з. НОМЕР_2 до якого приєднаний причім сірого кольору із номерним знаком НОМЕР_3 на якому розташований гідроцикл жовтого кольору із маркувальним позначенням «SENDOO», « НОМЕР_4 » p він-кодом CA-YDV04442A707, також ключ запалювання до автомобіля марки «Mercedes-Benz GL 350 CDI» та ключ запалювання до гідроцикла із маркувальним позначенням «SENDOO» фактичним володільцем даних Т/З являється ОСОБА_8 , транспортний засіб марки «BMW 520D» темного кольору із д.н.з. НОМЕР_5 який зареєстрований на ОСОБА_12 та яким фактично користується ОСОБА_9 , крім того до якого приєднаний причіп сірого кольору із д.н.з. НОМЕР_6 , власником та фактичним користувачем якого являється ОСОБА_9 , на якому розташований гідроцикл темного кольору із маркувальним позначенням «SENDOO» з він-кодом CA-YDV01328C660 фактичним користувачем якого являється ОСОБА_9 , також ключ запалювання до автомобіля марки «BMW 520D» та ключ запалювання до гідроцикла із маркувальним позначенням «SENDOO» фактичним володільцем даних Т/З являється ОСОБА_9 , транспортний засіб марки «Renault Kangoo» білого кольору із д.н.з. НОМЕР_7 власником та фактичним користувачем якого являється ОСОБА_10 , до якого приєднаний причіп сірого кольору із д.н.з. НОМЕР_8 , власником якого являється ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 а фактичним користувачем являється ОСОБА_10 , на якому розташований гідроцикл чорного кольору із маркувальним позначенням «SENDOO» з він-кодом CA-YDV156471223 фактичним користувачем якого являється ОСОБА_10 , також ключ запалювання до автомобіля марки «Renault Kangoo» та ключ запалювання до гідроцикла із маркувальним позначенням «SENDOO» фактичним володільцем даних Т/З являється ОСОБА_10 , які вилучено 30 серпня 2025 року в ході огляду місця події до прилеглої території, що за адресою: Волинська область, Луцький р-н., с. Боратин, за координатами: 50.7152995, 25.3658119, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення їх права на відчуження, розпорядження та користування вищевказаним майном.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2025 року частково задоволено клопотання слідчого, зокрема відмовлено у накладенні арешту на автомобілі та причіп.

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить накласти арешт на вказані автомобілі та причіп, мотивуючи це тим, що вказане майно є речовим доказом у кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, оскільки є знаряддям та засобами вчинення кримінального правопорушення.

Однак, такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки підставою внесення відомостей в ЄРДР явилося вчинення діяння передбаченого ч.2 ст.296 КК України, при цьому вказані автомобілі та причіп не були безпосереднім знаряддям вчиненого кримінального правопорушення.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Таким чином, автомобілі та причіп не відповідають критеріям, вказаним в ст.98 КПК України.

Доказів, окрім постанови про визнання речовими доказами, що вилучений автомобілі та причіп відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, стороною обвинувачення не надано.

При цьому слід відмітити, що згідно витягу з ЄРДР органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування за фактом хуліганства на річці Стир за допомогою гідро циклів (а.п.7).

Під час апеляційного розгляду встановлено, що на час розгляду клопотання про арешт майна і так само на час розгляду апеляційної скарги прокурора, в даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру.

Дослідивши матеріали провадження, обставини справи, апеляційний суд вважає, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна на автомобілі та причіп, може призвести до обмеження прав його власників та володільців.

Таким чином, слідчим будь-яких даних на обґрунтування законності підстав накладення арешту на згадані автомобілі та причіп, які би відповідали меті та завданням його арешту, не містить.

Аналіз клопотання про накладення арешту на майно та долучених до нього матеріалів кримінального провадження дають підстави для висновку, що клопотання слідчого в частині накладення арешту на автомобілі та причіп не відповідає вимогам закону, оскільки слідчим не було надано доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на це майно.

Доводи прокурора не заслуговують на увагу, оскільки в самому клопотанні про арешт майна належним чином не мотивовані підстави для його повного задоволення.

Підстави для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2025 року про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: