Провадження № 1-кс/752/887/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному проваджені № 0000254, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.11.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання заступника начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000254 від 03.11.2025, у якому прокурор просить накласти арешт на майно, що вилучено 22.01.2026 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон IPhone 17 Air, IMEI НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з sim-картою НОМЕР_3 ; мобільний телефон IPhone 12, IMEI НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 з sim-картою НОМЕР_6 ; мобільний телефон Motorola «moto g06», IMEI НОМЕР_7 , IMEI 2: НОМЕР_8 з sim-картою НОМЕР_9 .

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000254 від 03.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України.

Прокурор у клопотанні зазначає, що під час досудового розслідування отримано матеріали щодо фактів незаконного збагачення заступника директора Департаменту комунальної власності Києва - начальника управління приватизації та корпоративних прав ОСОБА_5 , тобто набуття особою уповноваженою на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, активів, вартість яких більш ніж на три тисячі прожиткових мінімумів для працездатних осіб перевищує її законні доходи.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , у період часу перебування на вищевказаній посаді декларував ряд об`єктів нерухомого майна, а також транспортних засобів, як власність членів сім`ї із зазначенням сумнівної їх вартості, окрім цього встановлено, що власники задекларованого ОСОБА_5 майна фактично не отримують дохід, або ж перебувають на соціальному забезпеченні. Відтак, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 , будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави та місцевого самоврядування набував активи, вартість яких значно перевищує його законні доходи.

22.01.2026, за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук в ході якого виявлено та вилучено таке майно: мобільний телефон IPhone 17 Air, IMEI НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з sim-картою НОМЕР_3 (належить доньці ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ); мобільний телефон IPhone 12, IMEI НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 з sim-картою НОМЕР_6 (належить дружині ОСОБА_5 - ОСОБА_7 ); мобільний телефон Motorola «moto g06», IMEI НОМЕР_7 , IMEI 2: НОМЕР_8 з sim-картою НОМЕР_9 (належить ОСОБА_5 )

Постановою слідчого від 22.01.2026 вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Прокурор зазначає, що вилучені під час обшуку мобільні термінали є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме: у пам`яті мобільних терміналів та у встановлених додатках наявні відомості про банківські рахунки та транзакції, придбання товарів чи замовлення послуг, їх реальна вартість, взаєморозрахунки чи домовленості про фінансові взаємовідносини з третіми особами, незадекларовані доходи, витрати, тощо.

Метою арешту майна є збереження речових доказів.

На підставі зазначеного прокурор просить про задоволення клопотання.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 заперечила проти клопотання, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що під час обшуку до всіх вилучених телефонів власниками майна було надано паролі доступу, після чого слідчим було проведено їх огляд. Вилучене майно не відповідає ознакам-критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України. Також представник власника майна зазначив, що клопотання про арешт майна подано із порушенням процесуального строку.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про його задоволення з таких підстав.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Правовою підставою арешту майна є положення ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. У цьому випадку за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У статті 98 КПК України визначені такі критерії щодо речових доказів: матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000254 від 03.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України.

22.01.2026, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26.12.2025 у справі №752/3000/25, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено таке майно: мобільний телефон IPhone 17 Air, IMEI НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з sim-картою НОМЕР_3 ; мобільний телефон IPhone 12, IMEI НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 з sim-картою НОМЕР_6 ; мобільний телефон Motorola «moto g06», IMEI НОМЕР_7 , IMEI 2: НОМЕР_8 з sim-картою НОМЕР_9 .

Постановою слідчого від 22.01.2026 вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, що підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у пам`яті мобільних терміналів та у встановлених додатках було виявлено відомості про банківські рахунки та транзакції, придбання товарів чи замовлення послуг, їх реальна вартість, взаєморозрахунки чи домовленості про фінансові взаємовідносини з третіми особами, незадекларовані доходи, витрати, тощо.

Матеріалами клопотання обґрунтовано, що зазначені речі містять чи можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, яке розслідується у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, зазначене майно відповідає ознакам, зазначеним в ч.1 ст. 98 КПК України, і має значення речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що заявлена прокурором мета щодо збереження речових доказів, може бути досягнута шляхом застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Водночас, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Прокурором доведено, що вилучені 22.01.2026 за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , речі (мобільні телефони з сім-картами) можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а застосування такого заходу забезпечення, як арешт майна, сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження речових доказів.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Слідчий суддя дійшов висновку про достатність підстав вважати, що в разі не застосування запобіжного заходу у виді арешту майна, існують ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке має значення для досудового розслідування.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчий суддя не встановив.

Отже, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

При прийнятті рішення слідчий суддя не погоджується з аргументами представника власника майна про те, що клопотання про арешт майна подано з порушенням строків з огляду на таке. Як встановлено вище, 22.01.2026 органом досудового розслідування проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 в ході якого було виявлено та вилучено мобільні телефони.

24.01.2026 засобами поштового зв`язку заступником начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 дане клопотання про арешт майна направлено на адресу Голосіївського районного суду м. Києва, що підтверджується штемпелем "Укрпошта".

Клопотання прокурора надійшло поштою до Голосіївського районного суду м. Києва та зареєстровано в канцелярії 26.01.2026.

Отже, у даному випадку сторона обвинувачення дотрималась строку звернення із клопотанням про арешт майна відповідно до положень ч. 5 ст. 171 КПК України.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 132, 170-173, 175, 309, 395, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно вилучене під час проведення 22.01.2026 обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-мобільний телефон IPhone 17 Air, IMEI НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з sim-картою НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон IPhone 12, IMEI НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 з sim-картою НОМЕР_6 ;

-мобільний телефон Motorola «moto g06», IMEI НОМЕР_7 , IMEI 2: НОМЕР_8 з sim-картою НОМЕР_9 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1