17 грудня 2025 року Єдиний унікальний № 509/5106/20 Провадження № 1-кп/501/131/25
УХВАЛА

Іменем України

17 грудня 2025 року м. Чорноморськ

Чорноморського міського суду Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

номер справи № 509/5106/20 номер провадження 1-кп/501/131/25

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Чорноморського міського суду Одеської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001147 від 30 вересня 2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 191 Кримінального кодексу України, -

участь у справі приймали: прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

обвинувачений РВК ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад клопотання.

В провадженні Чорноморського міського суду Одеської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001147 від 30 вересня 2020 року, за обвинуваченням: ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 338 Кримінального процесуального кодексу України з метою зміни правової кваліфікації та обсягу обвинувачення Одеською обласною прокуратурою до Суду скерований обвинувальний акт у новій редакції від 17 жовтня 2025 року.

Формулювання обвинувачення.

У січні 2014 року, більш точна дата не встановлена, організатор злочинної групи Особа 1 (обвинувальний акт стосовно якого розглядається судом), який обраний депутатом Великодолинської селищної ради VI скликання Овідіопольського району Одеської області з 12 листопада 2011 року до 25 жовтня 2015 року та з 13 листопада 2015 року - депутатом Овідіопольської районної ради VII скликання, діючи на виконання відведеної йому ролі, з метою незаконного заволодіння бюджетними грошовими коштами, запропонував ОСОБА_3 надати свої персональні данні для пособництва у заволодінні грошовими коштами, які виділяються з державного бюджету у якості державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

При цьому, Особа 1 повідомив ОСОБА_3 про те, що у нього відсутні законні підстави для отримання соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, що визначені Постановою КМУ від 24 лютого 2003 року № 250 «Про затвердження порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям» (далі Постанова), однак, у разі надання її згоди на участь у даній злочинній діяльності та надання йому незаконної винагороди у розмірі 50% від нарахованих сум соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, він забезпечить оформлення та нарахування такої допомоги.

У свою чергу ОСОБА_3 достовірно знаючи про відсутність у нього законних підстав для отримання соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою пособництва у привласненні грошових коштів державного бюджету, погодився на пропозицію та умови Особи 1.

Разом з цим, ОСОБА_3 не був обізнаний про структуру злочинного угруповання, план та функції учасників організованої групи, очолюваної Особою 1 та не входила до неї.

Далі, приблизно у січні 2014 року, ОСОБА_3 з метою сприяння Особі 1 у привласненні грошових коштів, надала останньому копії паспорту, ІПН, свідоцтва про народження дітей тощо, які необхідні для проведення процедури нарахування соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, а також номер особового карточного рахунку, відкритого в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Продовжуючи діяти відповідно до плану злочинної діяльності, у січні 2014 року Особа 1, виконуючи роль керівника організованої групи, з метою створення підстав для нарахування соціальної допомоги ОСОБА_3 , передав надані останньою копії особистих документів учасникам організованої групи Особі 2, який займав посаду начальника Управління праці та соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації в Одеській області в період з 02 листопада 2009 року по 01 грудня 2015 року, а також з 22 квітня 2016 року по 10 червня 2016 року, Особі 3, яка займала посади: виконуючої обов`язки начальника відділу соціальних компенсацій і гарантій Управління соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації з 22 березня 2013 року по 14 липня 2015 року та головного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій громадян Управління соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації з 14 липня 2015 року по липень 2017 року (обвинувальний акт стосовно яких розглядається судом) та надав вказівку здійснити реєстрацію ОСОБА_3 в базі АСОПД та провести нарахування йому грошових коштів у якості державної соціальної допомоги, яка передбачена Постановою.

Відповідно до злочинного плану в електрону базу АСОПД необхідно було внести неправдиві данні про те, що ОСОБА_3 здійснював звернення до Управління соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації з метою створення нібито законних підстав для нарахування державної соціальної допомоги.

З метою конспірації злочинної діяльності Особа 3 за погодженням з Особою 2, особову справу ОСОБА_3 не завели, необхідні процедури щодо перевірки наявності підстав для отримання ОСОБА_3 державної соціальної допомоги не виконали.

Після цього, Особа 2, Особа 3 та Особа 4 (займала посаду начальника відділу соціальних компенсацій і гарантій Управління праці та соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації з жовтня 2015 року по березень 2016 року та головного спеціаліста відділу соціальних компенсацій і гарантій Управління соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації з березня 2016 року по липень 2017 року, в період з 16 квітня 2016 року по 05 травня 2016 року), на виконання своєї злочинної ролі, достовірно знаючи, що ОСОБА_3 не має права на призначення допомоги, оскільки він за інформацією ЦЗ, на обліку не перебував, в порушення положень п. 10 Порядку, використовуючи персональні коди та унікальні паролі доступу, закріплені за працівниками Управління, надані їм учасником злочинної групи Особою 2, за погодженням і у співучасті з останнім, знаходячись на своєму робочому місці у приміщенні Овідіопольської районної державної адміністрації, за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Шевченка, буд. 169, внесли в електрону базу АСОПД неправдиві відомості щодо ОСОБА_3 , чим створили умови для призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, згідно з Порядком.

Продовжуючи свою злочинну діяльність Особа 2, Особа 3 та Особа 4, діючи умисно, з корисливих мотивів, відповідно до розробленого Особою1 плану та розподілу ролей, зловживаючи своїм службовим становищем, знаходячись на своєму робочому місці в порушення Постанови, використовуючи персональні коди та унікальні паролі доступу, увійшли до електронної бази АСОПД та безпідставно здійснили нарахування грошових коштів ОСОБА_3 в якості державної соціальної допомоги, яка передбачена Постановою, а саме:

30 січня 2014 року за листопад, грудень 2013 року і січень 2014 року - 2 982,86 грн.;

03 лютого 2014 року за січень, лютий 2014 року 1 320,67 грн.;

02 березня 2014 року за березень 2014 року 1 165,53 грн.;

02 квітня 2014 року за квітень 2014 року 1 165,53 грн.;

30 липня 2014 року за травень-липень 2014 року 3 496,59 грн.;

31 липня 2014 року за серпень 2014 року 1 165,53 грн.;

02 вересня 2014 року за вересень 2014 року 1 165,53 грн.;

02 жовтня 2014 року за жовтень 2014 року 1 165,53 грн.;

28 лютого 2015 року за період з листопада 2014 по лютий 2015 року 4 662,12 грн.;

02 березня 2015 року за березень 2015 року 1 194,26 грн.;

02 квітня 2015 року за квітень 2015 року 1 343,64 грн.;

18 травня 2015 року за травень 2015 року 1 343,64 грн.;

02 червня 2015 року за червень 2015 року 1 343,64 грн.;

01 липня 2015 року за липень 2015 року 1 343,64 грн.;

02 серпня 2015 року за серпень 2015 року 1 343,64 грн.;

03 вересня 2015 року за вересень 2015 року 1 343,64 грн.;

02 жовтня 2015 року за вересень, жовтень 2015 року 1 631,08 грн.;

18 листопада 2015 року за листопад 2015 року 1 487,36 грн.;

12 грудня 2015 року за грудень 2015 року 1 487,36 грн.;

13 лютого 2016 року за січень, лютий 2016 року 2 974,72 грн.;

29 лютого 2016 року за березень 2016 року 1 487,36 грн.;

03 квітня 2016 року за квітень 2016 року 1 487,36 грн.;

05 травня 2016 року за травень 2016 року 1 487,36 грн.;

01 червня 2016 року за червень 2016 року 1 487,36 грн.

Вказані грошові кошти на загальну суму 41 075 грн. 95 коп. виплачено в період з 30 січня 2014 року по 01 червня 2016 року шляхом перерахування на особистий рахунок ОСОБА_3 відкритий в ПАТ

Після нарахування ПАТ «ПРИВАТБАНК» та отримання щомісячної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, ОСОБА_3 , в невстановленому досудовим розслідуванням місці, приблизно в період часу з січня 2014 року по серпень 2016 року, передавав половину отриманих в якості соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям коштів Особі 1 під час особистих зустрічей.

У подальшому, Особа 1, відповідно до розробленого ним плану та функцій організатора злочинної групи, розподіляв між всіма її учасниками привласнені грошові кошти.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 191 Кримінального кодексу України, а саме: пособництво у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Учасникам судового процесу роз`яснені положення ч. 4 ст. 338 Кримінального процесуального кодексу України та обвинуваченому надано строк для захисту від нового обвинувачення.

Позиція учасників судового процесу.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 враховуючи зміну прокурором обвинувачення заявив клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 49 Кримінального кодексу України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що зрозумів зміст нового звинувачення, його права передбачені ч. 4 ст. 377 Кримінального процесуального кодексу України , клопотання щодо закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальносте за закінченням строку притягнення до відповідальності підтримав, а також йому зрозумілі наслідки закриття кримінального провадження.

Прокурор враховуючи положення ч. 3 ст. 49 Кримінального кодексу України не заперечував щодо закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності.

Суд вислухав учасників судового процесу, дослідивши надані суду докази приймає наступне рішення.

Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 22 Кримінального процесуального кодексу України Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 1, 2 ст. 338 Кримінального процесуального кодексу України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення.

Копії обвинувального акта надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам. Обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Кримінального кодексу України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частина 7 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд на будь-якій стадії судового провадження у разі встановлення підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, з`ясувати та врахувати думку обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження.

Санкція ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України (у відповідній редакції) передбачала покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права займати певні посади чи займатися певною діяльність протягом 3 років.

Частина 5 ст. 27, ч. 2 ст. 191 Кримінального України (у відповідній редакції) передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років з позбавленням права займати певні посади чи займатися певною діяльність протягом 3 років.

За приписами статті 12 Кримінального кодексу України вищезазначене кримінальне правопорушення відноситься не до тяжких злочинів.

Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року (справа №521/8873/18), за змістом п. 1 ч. 2 ст.284, ч. 3 ст. 285, частинами 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 Кримінального процесуального кодексу суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 Кримінального кодексу, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому Кримінального процесуального кодексу, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Згідно обвинувачення кримінальне правопорушення скоєно ОСОБА_3 у період 2016 року на теперішній час строк притягнення його до відповідальності сплинув.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав клопотання щодо звільнення його від кримінальної відповідальності за положеннями ч. 3 ст. 49 Кримінального кодексу України.

З аналізу ч. 3 ст. 288 Кримінального процесуального кодексу України, Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 Кримінального кодексу України за згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально караного діяння.

Адже кримінальний процесуальний закон зобов`язує Суд розглянути клопотання сторони захисту про таке звільнення невідкладно.

Зазначене узгоджується з виносками викладеними у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2025 року у справі №712/8174/23.

Висновок суду.

Таким чином, з огляду на викладене, Суд дійшов висновку про наявність правових підстав про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та закриття цього кримінального провадження.

Інші питання що вирішувалися судом при прийнятті рішення.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 не обиралась.

Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17; провадження № 51-4251кмо21) сформульовано висновок щодо застосування норм права, відповідно до якого, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 49 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Судові витрати на залучення експерта для проведенні експертиз в даному кримінальному провадженні з ініціативи органу досудового розслідування, необхідно віднести на рахунок держави. Цивільний позов у кримінальному провадженні суд залишає без розгляду. Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 284, 288, 337, 338, 373 376 Кримінального процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 49 Кримінального кодексу України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 191 Кримінального кодексу України, на підставі ст. 49 Кримінального кодексу України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001147 від 30 вересня 2020 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу - закрити.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Позовні вимоги прокурора Одеської області в інтересах держави про стягнення з ОСОБА_3 41075,95 грн. - залишити без розгляду.

Судові витрати залишити за рахунок держави.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий