КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/5351/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 жовтня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого за ч. 3 ст. 114-2 КК України ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19 жовтня 2025 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Так апелянт наголошує на безпідставності, необґрунтованості та недоведеності висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, а також на його припущенні, що залишилось поза увагою суду. Також захисник наголошує, що судом не враховані дані про особу обвинуваченого, а саме, те, що обвинувачений працює, має стійкі міцні соціальні зв`язки - дружину, малолітнього сина, який перебуває на його утриманні; має постійне місце проживання. Окремо захисник звертає увагу, що клопотання прокурора містить загальний характер, без наведення будь-яких доказів на підтвердження заявлених ризиків, які фактично спростовуються встановленими на даний час обставинами та даними про особу ОСОБА_8 .

Захисник зазначає, що суд позбавив ОСОБА_8 прав надавати пояснення та висловити свою думку щодо заявленого прокурором клопотання, оскільки він торкнувся теми доказів, що на думку суду не є предметом розгляду на даній стадії.

Вважає, що ухвала суду винесена з істотним порушенням вимог КПК України, а тому підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді; позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги; прокурора, який категорично заперечував проти апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою; дослідивши наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000719 від 16 червня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України.

Під час судового розгляду прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому злочину, що підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Прокурор у клопотанні наголошує на тому, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, п. 5 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховуватися від суду та ризик вчиненні іншого кримінального правопорушення. Так, ризик переховування від суду прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років. Також обвинувачений має зв`язки з представниками спеціальних служб рф, які беруть участь у збройній агресії проти України, є обізнаним з формами та методами правоохоронних органів, методами конспірації та може їх використовувати з метою уникнення кримінальної відповідальності, що дає підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, втекти та переховатись від суду та вчиняти спроби покинути територію України, що ОСОБА_8 є громадянином рф, тому має можливість безперешкодного перетину державного кордону України.

Також прокурор наголошує, що злочинна діяльність ОСОБА_8 була спрямована на вчинення злочину проти національної безпеки України, а тому, перебуваючи на волі, може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки був затриманий правоохоронними органами та не виконав усі завдання співробітника спецслужби рф.

Приймаючи до уваги особливу суспільну небезпечність протиправного діяння ОСОБА_8 , те, що вік обвинуваченого, стан його здоров`я, соціальні зв`язки дозволяють йому ефективно переховуватись від суду, у т.ч. й за кордоном, враховуючи, що заявлені ризики існують, з огляду на положення ч. 6 ст. 176 КПК України, абз.3 ч. 4 ст. 183 КПК України, на переконання прокурора, слід дійти висновку, що інші, менш суворі запобіжні заходи, не зможуть запобігти уникненню встановлених ризиків з боку обвинуваченого.

За змістом оскаржуваної ухвализахисник заперечував проти клопотання прокурора, просив змінити запобіжний захід на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

За результатами розгляду поданого клопотання суд продовжив обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Оскаржувана ухвала обґрунтована тим, що, проаналізувавши доводи, наведені сторонами у судовому засіданні, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінальних правопорушень, враховуючи, що інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення є такими, що відноситься до особливо тяжких злочинів, міри покарання у виді позбавлення волі, яка може бути призначена обвинуваченому у разі доведення його винуватості, та усвідомлення ним цієї обставини, суд дійшов висновку про наявність та доведеність вказаних прокурором ризиків. Судом враховані дані про особу обвинуваченого, який не одружений, не працевлаштований, є раніше не судимою особою, при цьому обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти національної безпеки України, за який передбачено покарання на строк до дванадцяти років, а тому суд дійшов висновку, що ризик щодо переховування від суду з метою уникнення покарання є цілком ймовірним.

При цьому судом взято до уваги, що судовий розгляд даного кримінального провадження не розпочатий по суті, а тому існує висока ймовірність настання такого ризику як перешкоджати чи незаконно впливати на свідків. Вищевикладене у сукупності, на переконання суду, свідчить, що обвинувачений може вчинити дії з метою переховування, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Об`єктивні дані, які б безперечно свідчили про неможливість перебування обвинуваченого в умовах тримання під вартою, відсутні.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що ризики визначені ст.177 КПК України, на які посилався прокурор, а також доведеність тієї обставини, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для зміни раніше застосованого запобіжного заходу, а тому є доцільним продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Також судом з урахуванням положень ч.4 ст.183 УКПК України не встановлено підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано, та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам сторони захисту в частині необґрунтованості висунутого обвинувачення та недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, допустимості та належності наявних у справі доказів, які не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строків тримання під вартою. Не вправі давати таку оцінку доказам на даній стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки така оцінка може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, про що обґрунтовано вказав суд в оскаржуваній ухвалі, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині не ґрунтуються на вимогах закону.

Наведене свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані обставини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та його наслідки, дані про особу обвинуваченого, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Так, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_8 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років.

Колегія суддів зауважує, що суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Окрім того, на думку колегії суддів, є небезпідставними та неспростовними доводи прокурора про те, що ОСОБА_8 є громадянином рф, має зв`язки з представниками спеціальних служб рф, які беруть участь у збройній агресії проти України, є обізнаним з формами та методами б правоохоронних органів, методами конспірації та може їх використовувати з метою уникнення кримінальної відповідальності, має можливість безперешкодного перетину державного кордону України. З огляду на встановлені на даний час обставини, колегія суддів вважає небезпідставним ризик переховування обвинуваченого від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Також колегія суддів враховує обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, те, що за висунутим обвинуваченням злочинна діяльність ОСОБА_8 була спрямована на вчинення злочину проти національної безпеки України, за змістом обвинувачення ОСОБА_8 був затриманий правоохоронними органами та не виконав усі завдання співробітника спецслужби рф, що свідчить про реальність ризику продовження обвинуваченим вчинення кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що прокурором у клопотанні було заявлено про наявність ризику переховування від суду та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується. Однак, судом прийнято до уваги, що судовий розгляд даного кримінального провадження не розпочатий по суті, а тому існує висока ймовірність настання такого ризику як перешкоджати чи незаконно впливати на свідків, про який стороною обвинувачення не заявлялось, а, відтак, колегія суддів вважає, що на даному етапі за відсутності даних про свідків у кримінальному провадженні, відсутній і ризик незаконного впливу на них. Проте, відсутність вказаного ризику жодним чином не спростовує реальність та наявність інших ризиків, встановлених на даному етапі кримінального провадження.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів доходить висновку, що застосування на даному етапі судового розгляду до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі, домашнього арешту, про що просить сторона захисту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявні матеріали не містять і стороною захисту не надано.

При цьому, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, про що зазначено і в оскаржуваній ухвалі, а тому, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку, що на даному етапі судового розгляду зазначені обставини не переважають можливих ризиків неправомірної поведінки обвинуваченого, і будь-яких доводів на спростування таких висновків суду першої інстанції стороною захисту не наведено.

з урахуванням встановлених на даний час обставин, відомостей про особу обвинуваченого, стадію судового розгляду, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, що на даному етапі судового розгляду більш м`які запобіжні заходи, якими є домашній арешт, особиста порука, особисте зобов`язання, застава, з урахуванням небезпідставно встановлених ризиків, які продовжують існувати, не можуть бути застосовані за відсутності достатніх стримуючих факторів від неналежного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Встановлені під час апеляційного розгляду обставини, на переконання колегії суддів, спростовують доводи апеляційної скарги захисника про відсутність будь-яких ризиків та їх недоведеність прокурором.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції навів в оскаржуваній ухвалі наявні на час прийняття рішення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, мотиви прийнятого рішення, та обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого на даний час іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Будь-яких доводів на спростування встановлених на даний час судом ризиків як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду, захисником та обвинуваченим не наведено.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19 жовтня 2025 року включно - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4