Провадження № 11-кп/4808/52/26
Категорія ч.2 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000150 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Підгайці Тернопільської області, українця, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_8 від призначеного судом покарання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 65 610 (шістдесят п`ять тисяч шістсот десять) та моральну шкоду в розмірі 134 390 (сто тридцять чотири тисячі триста дев`яносто) гривень, а всього разом 200 000 (двісті тисяч) гривень. В решті позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов Івано-Франківської обласної клінічної лікарні задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_8 на користь Івано-Франківської обласної клінічної лікарні 9052 (дев`ять тисяч п`ятдесят дві) гривні 90 коп. матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілої.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого та заподіяло потерпілій середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.

27 квітня 2017 року близько 23год. 00хв. в темну пору доби при вуличному освітленні та сухій погоді водій ОСОБА_8 керував автомобілем марки «CHEVROLET Tacuma UF75Z» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Незалежності в м. Івано-Франківськ зі сторони центральної частини міста у напрямку перехрестя вулиць Незалежності - Йосипа Сліпого - Хриплинська. Дана ділянка дороги для двох напрямків руху мала по дві смуги для руху в кожному напрямку, протилежні потоки транспорту поділені дорожньою розміткою 1.3 (подвійна суцільна лінія) Правил дорожнього руху України. Наблизившись до вказаного регульованого перехрестя ОСОБА_8 завчасно подав світловий сигнал лівого покажчика повороту та, при зеленому сигналі світлофора, розпочав виконання маневру повороту ліворуч на вулицю Йосипа Сліпого. У цей час зі сторони м. Тисмениця у напрямку центральної частини м. Івано-Франківськ до згаданого перехрестя у крайній лівій смузі свого напрямку по вулиці Незалежності рухався автомобіль марки «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , позаду якого мотоцикл марки «Мusstang MT200-6» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_12 , а на пасажирському сидінні якого знаходилася пасажир ОСОБА_13 . При наближенні до перехрестя автомобіль «Skoda Octavia» призупинився, а водій мотоцикла ОСОБА_12 здійснив випередження вказаного автомобіля праворуч та знову повернувся на крайню ліву смугу свого напрямку.

Водій ОСОБА_8 перед зміною напрямку руху проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки для інших учасників руху, маючи об`єктивну можливість виявити рух мотоцикла марки «Мusstang MT200-6», не надав дорогу транспортному засобу, що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, виконуючи маневр повороту ліворуч виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з мотоциклом марки «Мusstang MT200-6», під керуванням ОСОБА_12 .

При цьому ОСОБА_8 порушив наступні вимоги пунктів Правил дорожнього руху України: п. 1.10 в частині визначення поняття «дати дорогу» - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо де може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість; п. 2.3, в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п. 10.1, згідно з яким перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 16.6, відповідно до якого повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

В результаті порушення водієм ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій мотоцикла марки «Мusstang MT200-6» ОСОБА_12 загинув від закритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та лицевого черепа, крововиливами під м`яку мозкову оболонку та речовину головного мозку, ускладнена набряком та стисненням головного мозку. Пасажир даного мотоцикла ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді травматичного перелому суглобового паростка справа та суглобової головки зліва нижньої щелепи із зміщенням, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Просить змінити вирок суду, у позовах ОСОБА_10 та Івано-Франківської обласної клінічної лікарні до ОСОБА_8 відмовити.

Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження в частині вирішення цивільних позовів.

Зокрема, судом не враховано те, що на час події цивільно-правові відносини, пов`язані з відшкодуванням шкоди внаслідок дорожньо-транспортних пригод врегульовувалися Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) в редакції станом на 27.04.2017 року. Так, пунктом 22.1 ст. 22 Закону встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Його цивільно-правова відповідальність перед третіми особами, як власника автомобіля «CHEVROLET Tacuma UF75Z» реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) (поліс №АЕ8978805). При цьому, ліміт за шкоду, заподіяну майну, становив 100000 гривень, а за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200000 гривень. 04.05.2017 року він подав в АТ «СГ «ТАС» письмове повідомлення про цю ДТП. 25.07.2017 року в АТ «СГ «ТАС» надано заяву про страхове відшкодування з метою отримання страхового відшкодування за фактом смерті ОСОБА_12 , який загинув внаслідок ДТП, на користь батьків ОСОБА_14 і ОСОБА_10 . На підставі ст. 36 Закону АТ «СГ «ТАС» зупинило розгляд страхової справи, оскільки у справі немає рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, належним відповідачем у даному провадженні є АТ «СГ «ТАС» (приватне), яке має відшкодувати завдану шкоду за наявності відповідних підстав. У зв`язку з цим, суд неправомірно задоволив цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 у частині спричиненої злочином матеріальної шкоди. З тих же підстав суд неправомірно задоволив цивільний позов Івано-Франківської обласної клінічної лікарні до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди за лікування потерпілої. Встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц).

Щодо цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_8 у частині відшкодування моральної шкоди, то вважає, що судом не дотримано положень ст.ст. 23, 1193 ЦК України при його визначенні. Розмір моральної шкоди є значно завищеним, не відповідає вимогам розумності та справедливості. Крім цього, суд не врахував, що потерпілим ОСОБА_12 допущено грубу необережність, що виразилося у порушенні ним ряду вимог ПДР, яких він, як учасник дорожнього руху, зобов`язаний був неухильно дотримуватися. Суд обмежився тільки тим, що враховує ступінь вини кожного учасника ДТП. Зауважує, що відповідно до постанови прокурора від 25.06.2018 року кримінальне провадження №0000545 від 23.06.2018 року закрито у зв`язку зі смертю підозрюваного ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Крім того, згідно з висновком експерта №6341 від 16.05.2018 року у дорожній ситуації, яка вбачається згідно заданих слідством вихідних даних, причиною ДТП з технічної точки зору, стали ті обставини, що воді автомобіля «Шевроле Такума» ОСОБА_8 , виконуючи поворот ліворуч, не дав дорогу мотоциклу «Мустанг» під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, і виїхавши на смугу руху останнього створив небезпеку для руху, а водій мотоцикла ОСОБА_12 своєчасно з моменту виникнення небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Оскільки АТ «СГ «ТАС» (приватне) є належним відповідачем у межах встановленого договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміту страхового відшкодування, то моральна шкода в межах цього ліміту повинна стягуватися саме із страхової компанії.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін;

- потерпіла ОСОБА_10 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Враховуючи, що фактичні обставини провадження та кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників судового провадження не оскаржуються, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин та правильність кваліфікації дій обвинуваченого апеляційним судом не перевіряються.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує на незаконність вироку суду в частині вирішення цивільних позовів.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частинами 1, 5 ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати коло учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Цих вимог закону при вирішенні цивільних позовів у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції не дотримався.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що потерпілою ОСОБА_10 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_15 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, а також Івано-Франківською обласною клінічною лікарнею заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_15 про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілої ОСОБА_13 .

В той же час, колегією суддів встановлено, що відповідно до полісу №АЕ8978805 від 27.04.2017 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 щодо забезпеченого транспортного засобу автомобіля марки «CHEVROLET Tacuma UF75Z» реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована АТ «Страхова група «ТАС». Однак, при розгляді вказаних цивільних позовів судом АТ «Страхова група «ТАС» не залучалась у якості відповідача.

Так, згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам та майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Колегія суддів приймає до уваги, що на час вчинення ДТП відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулював Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV).

Зокрема, відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди в передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV).

Аналогічні висновки містяться в Постанові ККС ВС від 05.07.2022 у справі №589/4653/19.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні цивільних позовів повинен був врахувати, що на момент вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення цивільно-правову відповідальність володільця транспортного засобу було застраховано і був чинний договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Проте, суд першої інстанції не зробив цього та дійшов передчасного висновку про стягнення лише з обвинуваченого відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, вказують на неповноту судового розгляду, що позбавляє апеляційний суд можливості прийняти відповідне рішення відповідно до повноважень, визначених ст. 407 КПК України та є підставою, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 410 КПК України, для скасування вироку в частині вирішення цивільних позовів потерпілої ОСОБА_10 та Івано-Франківської обласної клінічної лікарні, та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Під час нового розгляду позову в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей, безпосередньо дослідити докази, дати їм належну оцінку, та з дотриманням положень процесуального закону ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд не входить перевіряє доводи апеляційної скарги потерпілої, оскільки такі підлягають перевірці судом першої інстанції під час нового судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині вирішення цивільних позовів потерпілої ОСОБА_10 і Івано-Франківської обласної клінічної лікарні та призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5