Номер провадження: 11-кп/813/1788/25
Справа № 519/654/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Южного міського суду Одеської області від 04 квітня 2025 року, у кримінальному провадженні №0000025 внесеному до ЄРДР 22 лютого 2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Сичавка Комінтернівського району Одеської області, українець за національністю, громадянин України, із середньою освітою, не одружений, тимчасово не працевлаштований, що зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , згiдно ст. 89 КК України ранiше не судимий,

- у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік, з покладанням обвозів, передбачених ч. 2, п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

Строк покарання визначено обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 21 лютого 2025 року, приблизно о 14:00 годині, більш точний час не встановлено в ході досудового розслідування, ОСОБА_8 перебуваючи поблизу під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_2 , помітив на землі полімерний пакет з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору, і яка відповідно до Постанови Кабінету міністрів України № 770 від 06.05.2000 року (список № 2 таблиці 1 переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів) та Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 (таблиця 2) є наркотичним засобом, обіг якої обмежено - канабісом.

З метою реалізації свого протиправного наміру, ОСОБА_8 , діючи умисно, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав пакет з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору, що є наркотичним засобом, обіг якої обмежено - канабісом та почав незаконно зберігати при собі, за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , для власного вживання без мети збуту.

Надалі, ОСОБА_8 , перебуваючи за місце свого мешкання, вживав речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору, що є наркотичним засобом, обіг якої обмежено - канабісом, за допомогою дерев`яного циліндричного предмету в середині із металевим наперстком, металевого циліндричного предмету та фрагменту полімерної пляшки (верхньої частини).

Внаслідок вживання ОСОБА_8 речовини рослинного походження сіро-зеленого кольору, що є наркотичним засобом, обіг якої обмежено - канабісу, за допомогою вищевказаних предметів, на них утворилися нашарування речовини темно-коричневого кольору, що містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - екстракт канабісу, котрі останній незаконно зберігав для власного вживання без мети збуту.

У подальшому, 21 лютого 2025 року у ході огляду місця події, проведеному в період з 21 години 09 хвилин до 22 години 00 хвилин за місцем мешкання ОСОБА_8 , за вказаною адресою, у останнього виявлено та вилучено два предмети - дерев`яний циліндричний у середині із металевим наперстком та металевий циліндричний з нашаруваннями речовини темно-коричневого кольору, що містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - екстракт канабісу, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,134г та 0,209г, та фрагмент полімерної пляшки (верхня частина) з нашаруваннями речовини темно-коричневого кольору, що містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - екстракт канабісу, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,044г.

Вимоги апеляційної скарги.

Не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, захисник подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що суд першої інстанції не врахував характер та обставини вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання та пройшов лікування.

На підставі викладеного захисник просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Позиції учасників судового розгляду

Обвинувачений ОСОБА_8 належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду( а.с. 137,143 т.1), про поважні причини свого неприбуття не повідомив, з клопотанням про відкладання не зверталася, а сторона захисту у поданій апеляційній скарзі не заявляла клопотання про його обов`язкову участь під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши думку захисника та прокурора, які вважала за можливим проводити розгляд справи за відсутності обвинуваченого, апеляційний суд дійшов висновку розглядати апеляційну скаргу за відсутності останнього, оскільки апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для його повідомлення про призначення судового засідання в апеляційному суді, а обвинувачений не заявляв клопотання про свою обов`язкову участь під час апеляційного розгляду.

В судовому засіданні захисник підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити її у повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення судом першої інстанції, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги сторони захисту щодо недотримання судом вимог закону в частині призначення покарання, то вони є необґрунтованими та фактично пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями суду).

Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Разом із тим, як уже раніше зазначав Верховний Суд, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (постанова Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к та 07 квітня 2021 року).

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображено у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_8 захід примусу, суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної вище норми кримінального закону та положень судової практики, врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення - вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене, згідно до ч.2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком, відсутня шкода (матеріальна) спричинена вказаним кримінальним правопорушенням; особу винного, який раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується задовільно, громадський порядок не порушує, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, на обліку у лікаря нарколога перебуває з діагнозом; обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, а також зважив на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зазначені обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, та на підставі наведених даних суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у видіпробаційного нагляду на строк 1 (один) рік, з покладанням обвозів, передбачених ч. 2, п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України. На думку апеляційного суду, даний вид та розмір покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які творять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Апеляційний суд зазначає, що санкція ч.1 ст.309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.

В свою чергу колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи особою працездатного віку, ніде не працює та суспільно-корисною працею не займається, постійного законного джерела прибутку не має.

Також, колегії суддів звертає увагу на підвищену суспільну небезпечність вчиненого, оскільки кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів це злочини, що посягають на здоров`я населення. У свою чергу, протягом останніх років спостерігається поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Цi кримінальні правопорушення набувають усе більших масштабів i стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів, дані по особу та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.

Доводи сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання та пройшов лікування, характеризує його суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого злочину, мають місце, проте вже були враховані судом першої інстанції при призначенні мінімального покарання у виді пробаційного нагляду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16 10 2008 року).

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч. 1 ст. 404 КПК України, оскільки апеляційна скарга не містять у собі доказів щодо скасування або зміни вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Вирок Южного міського суду Одеської області від 04 квітня 2025 року, у кримінальному провадженні №0000025 внесеному до ЄРДР 22 лютого 2025 року, щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4