Справа № 235/7/15-к
Провадження № 1-кп/0203/802/2025
УХВАЛА

іменем України

19 грудня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра

в складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002379 від 12.10.2014 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Центрального районного суду міста Дніпра знаходиться кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 289 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про направлення даного кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності за Заводським районним судом м.Кам`янського для об`єднання з кримінальним провадженням № 0000057 від 12.01.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 396, ч.2 ст.289 КК України.

Обґрунтував клопотання тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, та у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

24.10.2014 іншого підозрюваного у вчиненні вказаних правопорушень ОСОБА_8 оголошено у державний розшук.

Постановою прокурора Красноармійської міжрайонної прокуратури Донецької області від 05.01.2015 року матеріали кримінального провадження № 0002379 відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289 КК України, виділені в окреме провадження, оскільки кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 підлягало спрямуванню до суду.

Разом з тим, Заводським районним судом м.Кам`янського розглядається кримінальне провадження № 0000057 від 12.01.2015 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.396, ч.2 ст.289 КК України.

Оскільки кримінальні правопорушення, в яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинені групою осіб і на території, підсудність якої визначена за Заводським районним судом м. Кам`янського, потерпілі та свідки у вказаних провадженнях є одними й тими ж особами, прокурор просив направити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності.

Захисник при вирішенні клопотання прокурора поклався на розсуд суду. разом з цим зазначив, що роз`єднання матеріалів було недоцільним, за версію ОСОБА_7 вбивство вчинив саме ОСОБА_8 , перекваліфікація його дій на ч.1 ст.396 КК України була безпідставною.

Обвинувачений до підготовчого судового засідання не з`явився, хоча про день, час судового засідання був повідомлений належним чином, враховуючи приписи ч.4 ст.34 КПК України, суд вважає можливим розгляд клопотання у його відсутність.

Потерпіла надала заяву про проведення підготовчого судового засідання без її участі.

Вислухавши заявлене клопотання, думку захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах, необхідних для вирішення клопотання, суд прийшов до наступного висновку.

Положеннями п.4 ч.3 ст.314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення як направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до ст.32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Згідно з ч. 9 ст. 615 КПК України під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому за попередньою змовою з ОСОБА_8 , та у незаконному заволодінні транспортним засобом за попередньою змовою з ОСОБА_8 .

Водночас Заводським районним судом м.Кам`янського розглядається кримінальне провадження № 0000057 від 12.01.2015 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.396, ч.2 ст.289 КК України (справа №235/3718/19), тобто у вчиненні заздалегідь не обіцяного приховування особливо тяжкого злочину та у незаконному заволодінні транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб. Дане кримінальне провадження відповідно до даних з Єдиного державного реєстру судових рішень також знаходиться на стадії підготовчого судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватись в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 217 КПК України у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань у тому числі, щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положеннями норми ст. 21 КПК України передбачено право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

За змістом норм ч.ч. 1, 5 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані чи прийняті в розумні строки. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк, стало предметом судового розгляду, щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Таким чином, оскільки об`єднання матеріалів кримінального провадження є правом, а не обов`язком суду, то вирішуючи відповідне питання суд (1) має виходити з наявності визначених для цього підстав, (2) керуватися загальними принципами КПК України, та Конвенції, (3) надати оцінку можливого негативного впливу об`єднання матеріалів кримінального провадження, з урахуванням обставин конкретного провадження / проваджень.

Відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються (див. рішення «Руїз Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 р., заява № 18390/91).

Надані стороною обвинувачення до матеріалів провадження докази підтверджують наявність у цьому випадку обставин, визначених ч. 1 ст. 217, ч. 2 ст. 334 КПК України, тобто клопотання прокурора має бути належним чином розглянуте судом. Матеріали провадження не містять доказів про наявність обставин, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 217 КПК України виключають можливість об`єднання кримінальних проваджень.

Розгляд клопотання на цій стадії у повній мірі відповідає положенням ст. 315 КПК України та узгоджується з принципом розумності строків судового розгляду та принципом «процесуальної економії».

Відповідно до загальноприйнятого підходу, в тому числі з урахуванням принципу «процесуальної економії» суд вважає, що розслідування та судовий розгляд справи, за якою проходять не всі обвинувачені співучасники, є скоріше вимушеним заходом та має застосовуватися як виняток. Окремий судовий розгляд проваджень щодо кримінального правопорушення, учиненого у співучасті, створює ризик неповноти розслідування та судового розгляду і може призвести до порушення принципу об`єктивності та всебічності розгляду справи судом.

Виділення справи щодо ОСОБА_8 у окреме провадження було обумовлене тим, що він переховувався від органів досудового розслідування та був оголошений у розшук. Тобто, на той час існувала належна підстава для проведення відповідного окремого досудового розслідування щодо ОСОБА_8 . У той же час, оскільки на момент підготовчого судового засідання наведена підстава більше не існує, беручи до уваги, що потерпіла та свідки в цих провадженнях є одними й тими ж особами, доречним є вирішення судом питання про об`єднання кримінальних проваджень.

При цьому суд має ураховувати, що відповідно до практики ЄСПЛ (див. п.п. 104, 105 рішення «Навальний і Офіцеров проти Росії» від 23 лютого 2016 року) окремий розгляд справ покладає на суд необхідність дотримання певних вимог під час розгляду відповідних справ, що, у свою чергу, створює додаткові ризики для охоронюваних законом прав обвинувачених.

Перша вимога - обов`язок суду утримуватися від буд-яких висновків або тверджень, що можуть стосуватися судового розгляду за іншим пов`язаним кримінальним провадженням, у тому числі відносно того, що інші можливі співучасники були причетні до цього злочину, і що це були саме вони особисто.

Друга вимога - це обов`язок суду утримуватися від прийняття фактичних обставин, викладених в іншій справі, як встановлених res judicata, тобто без додаткової перевірки, якщо обвинувачений не брав участі в попередньому процесі.

Чинне законодавство не містить прямих вказівок на необхідність дотримання судами двох вищезазначених вимог ЄСПЛ, оскільки основоположним є принцип прийняття кожним судом рішення виключно на свій розсуд, без можливості урахування обставин іншого пов`язаного провадження.

Певна можливість урахування обставин іншого провадження допускається виключно у випадках, передбачених ст. 90 КПК України, у якій зазначається, що судове рішення, яке має преюдиційне значення, не є доказом, а може бути використано лише при вирішенні питання допустимості доказів. Таке рішення має набути законної сили та встановлювати порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами.

У той же час, вищенаведене жодним чином не виключає, що на думку стороннього спостерігача може убачатися певна схильність судів діяти узгоджено у подібних ситуаціях, особливо коли обидва провадження мають одночасно розглядатися тим самим судом. У п. 108 рішення ЄСПЛ «Навальний і Офіцеров проти Росії» від 23 лютого 2016 року наголошується, що «… Суд уважає, що за даних обставин суди, які розглядали пов`язані між собою справи в рамках окремого провадження, були явно схильні до того, щоб діяти узгоджено, тому що будь-які висновки, що не узгоджуються між собою, у таких справах могли поставити під сумнів юридичну чинність двох вироків, винесених тим самим судом. Суд уважає, що в цьому випадку ризик винесення вироків, що суперечать один одному, знижував мотивацію суддів до встановлення істини в справі та обмежував їхню здатність до відправлення правосуддя, що завдало непоправної шкоди незалежності та неупередженості суду, а також, у більш широкому сенсі, його здатності забезпечити справедливий судовий розгляд…»

Тобто, об єднання проваджень у цьому випадку забезпечує дотримання загального принципу презумпції невинуватості особи, закріпленого у ст. 17 КПК України, і одночасно дозволяє у майбутньому уникнути будь-яких сумнів у неупередженості складу суду під час вирішення справи.

Також суд вважає, що об`єднання проваджень у цьому випадку є належним захистом свободи обвинувачених від самовикриття, закріпленого ст. 18 КПК України, оскільки за наявності двох проваджень в одній справі особа буде знаходитися у процесуальному статусі обвинуваченого, а у іншій може виступати як свідок.

ЄСПЛ приділяє особливу увагу подібним ситуаціям, наприклад, у п. 109 рішення ЄСПЛ «Навальний і Офіцеров проти Росії» від 23 лютого 2016 року з цього приводу зазначається, що «…Суд уважає, що виділення справи Х в окреме провадження, зокрема, його засудження на підставі досудової угоди про співпрацю в межах спрощеної процедури судового провадження, скомпрометувало Х як свідка у справі заявників. Як зазначалося вище, засудження Х ґрунтувалося на версії подій, що була сформульована стороною обвинувачення та самим обвинуваченим у результаті укладення угоди про співпрацю, за відсутності необхідності перевірити таку версію або підкріпити її додатковими показаннями. Згодом, виступаючи як свідок, Х був змушений повторити покази, надані ним як обвинуваченим на підставі угоди про співпрацю. Дійсно, якби в ході судового розгляду в справі заявників було доведено, що покази Х є неправдивими, вирок, винесений на підставі досудової угоди про співпрацю, могло би бути скасовано, а призначене покарання посилено. Більше того, коли б суд прийняв рішення про оголошення попередніх показів Х у ході судового розгляду, перш ніж захист мав можливість допитати його як свідка, у будь-якого незалежного спостерігача могло б скластися враження, що тим самим суд закликав свідка дотримуватися конкретної версії подій...».

Роздільний судовий розгляд проваджень щодо кримінального правопорушення, вчиненого у співучасті, може призвести до відсутності у повній мірі розуміння обвинуваченим меж висунутого обвинувачення у кожному окремому провадженні. За правилами ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. У той же час, паралельний розгляд у суді різних проваджень щодо окремих співучасників, вочевидь, ускладнює усвідомлення обвинуваченими меж висунутого обвинувачення, з огляду на наявність одних і тих самих обставин вчинення злочину у різних провадженнях.

При цьому ЄСПЛ констатує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 52).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що в тексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1989 року в справі «Камасінскі проти Австрії»).

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що правопорушення були вчинені в межах територіальної юрисдикції Заводського районного суду м.Кам`янського, суд вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 34, 314, 315, 615 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002379 від 12.10.2014 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289 КК України, направити до Дніпровського апеляційного суду (м.Кривого Рогу) для вирішення питання про направлення кримінального провадження до Заводського районного суду м.Кам`янського для об`єднання з кримінальним провадженням № 0000057 від 12.01.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 396, ч.2 ст.289 КК України.

Повний текст ухвали складено та оголошено 19 грудня 2025 року о 16.45 годині.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3