Справа № 542/1811/25
Провадження № 1-кп/542/195/25
У Х В А Л А

Іменем України

21 жовтня 2025 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Новосанжарського районного суду Полтавської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001819 від 25.08.2025, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, Полтавської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою; АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого, сержанта військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 286-1, частиною 3 статті 15, частиною 2 статті 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Новосанжарського районного суду Полтавської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001819 від 25.08.2025 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 286-1, частиною 3 статті 15, частиною 2 статті 289 КК України,

20.10.2025 до суду надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 терміном на 60 днів.

Клопотання обґрунтовано тим, 24.08.2025 близько 22:30 год. сержант військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки Hyundai Terracan, рухаючись в межах населеного пункту, по автодорозі «Полтава-Кропивницький», на в`їзді в населений пункт Лелюхівка Полтавського району, проявив злочинну недбалість, діючи у порушення вимог п.п. 12.1, 12.4, 12.9.б Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, не врахувавши дорожню обстановку та не вибравши безпечну швидкість руху, значно перевищуючи дозволену в населених пунктах швидкість, не впорався з керуванням автомобіля та допустив виїзд на ліве узбіччя з подальшим з`їздом в річку та перекиданням автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобілю, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_6 отримав чисельні тілесні ушкодження, які утворилися від дії тупих предметів за обставин дорожньо-транспортної пригоди та кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть останнього.

Крім того, 24.08.2025 близько 22:00 год. сержант військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_4 зі своїм співслужбовцем ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по автодорозі «Полтава-Кропивницький», з м. Кременчук, до м. Полтава на автомобілі марки Hyundai Terracan, помітили автомобіль «Land Rover», який рухався по автодорозі «Полтава-Кропивницький» в попутному з ними напрямку. Реалізуючи свій умисел, на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 домовились змусити водія автомобіля «Land Rover», зупинитись та передати їм автомобіль. З метою реалізації злочинного наміру ОСОБА_4 , діючи відповідно до спільного плану з ОСОБА_6 , керуючи автомобілем Hyundai Terracan, поблизу залізничного переїзду біля с. Чорноглазівка, на автодорозі «Полтава-Кропивницький» притиснув своїм автомобілем до узбіччя автомобіль «Land Rover». У подальшому ОСОБА_4 , вийшов з автомобіля та став перед автомобілем «Land Rover», з метою заблокувати подальший рух автомобіля, а ОСОБА_6 , підійшов до дверей переднього пасажира та через відкрите віно розпочав пред`являти водію ОСОБА_7 , який є власником автомобіля «Land Rover», свої незаконні вимоги на передачу їм вказаного автомобіля. ОСОБА_7 , зачинився в салоні автомобіля та зателефонував на лінію «102» і повідомив про протиправні дії ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , проінформувавши останніх про виклик поліції. ОСОБА_4 , дізнавшись про виклик поліції, відійшов від передньої частини автомобіля «Land Rover», розблокувавши його рух вперед. При цьому, ОСОБА_7 скориставшись можливістю убезпечити від протиправних дій своє майно, а також життя та здоров`я своє і пасажирки автомобіля ОСОБА_8 , продовжив рух по автодорозі «Полтава-Кропивницький». ОСОБА_4 та ОСОБА_6 сіли до автомобіля Hyundai Terracan, та розпочали переслідування ОСОБА_7 , сигналізуючи свою вимогу зупинитися, блиманням фарами та звуковими сигналами, намагаючись обігнати ОСОБА_7 та примусити зупинитись притискаючи до узбіччя. Таке переслідування тривало безпосередньо до місця дорожньотранспортної пригоди в с. Лелюхівка Полтавського району, де ОСОБА_4 , не впорався з керуванням та допустив виїзд на ліве узбіччя з подальшим з`їздом в річку та перекиданням автомобіля.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 3 ст. 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого та за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України - незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб.

У клопотанні прокурор посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень та на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор зазначив, що більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою не зможе запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, у зв`язку з тим, що лише повна ізоляція від суспільства може запобігти вказаним ризикам, а також гарантувати виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України. Прокурор просить визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб поклавши на обвинуваченого ОСОБА_9 виконання наступних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема: прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися із місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування із свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання. Вважає, що застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків та запобігати ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав вказане клопотання, надав пояснення, аналогічні викладеним у ньому.

Потерпіла ОСОБА_10 та її представник адвокат ОСОБА_11 в підготовче судове засідання не з`явились, про час, дату та місце підготовчого судового засідання повідомлені належним чином, 20.10.2025 представник потерпілої адвокат ОСОБА_11 подав заяву, у якій просив відкласти підготовче судове засідання у зв`язку із неможливістю взяти в ньому участь через зайнятість в розгляді іншого кримінального провадження. Щодо розгляду клопотань про продовження дії запобіжного заходу та інших процесуальних клопотань не заперечує проти їх розгляду за його відсутності та відсутності потерпілої ОСОБА_10 .

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення підготовчого судового засідання не надіслав. 20.10.2025 через підсистему електронний суд подав заяву у якій просив розгляд справи проводити без його участі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора не заперечував, однак просив розмір застави зменшити, оскільки військова частини має намір внести заставу, однак розмір застави в межах 80 прожиткових мінімумів доходів громадян є надмірним.

Обвинувачений при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу покладається на розсуд суду.

Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши клопотання прокурора, суд дійшов висновку про те, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до частини 2 статті 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 3 статті 176 КПК України встановлено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

За змістом положень пункту 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 286-1, частиною 3 статті 15 частиною 2 статті 289 КК України, що відносяться до тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 11.10.2024 підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.10.2025 включно.

Отже, обґрунтованість підозри в даному випадку була предметом перевірки слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави.

Досліджуючи підстави застосування запобіжних заходів, передбачені статтею 177 КПК України, суд виходить з такого.

Наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, що є тяжкими, за які передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна, а також від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років..

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжких злочинів, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховуватися від суду.

Суд зазначає, що важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин. Тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо підозрюваного, що відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду».

Таким чином, судом встановлена актуальність існування ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду.

Перевіряючи наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, що полягає у спробах обвинуваченого впливати на інших обвинувачених, свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, суд зазначає, що перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вказані кримінальні правопорушення ОСОБА_4 може незаконно впливати шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу на показання свідків та потерпілих, яких необхідно буде допитати під час судового розгляду вказаного кримінального провадження.

Отже, судом встановлена актуальність існування ризику незаконно впливати на свідків, які також є колегами ОСОБА_4 , та потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

Наявність ризику, передбаченого пунктом 4 частини 1 статті 177 КПК України, а саме: ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не знайшла свого об`єктивного підтвердження. Посилання прокурора про існування того ризику не необґрунтовано.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначених ризиків. За практикою ЄСПЛ суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення таких стандартів, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості при оцінці порушень цінності суспільства.

Враховуючи існування доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, враховуючи особу обвинуваченого, вік, стан здоров`я, те, що матеріали провадження не містять будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинуваченого під вартою за станом здоров`я, - застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Суд зауважує, що з вказаних підстав жодний інший запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не може забезпечити на теперішній час належну процесуальну поведінку обвинуваченого та дієвість кримінального провадження.

Так, особисте зобов`язання не можливо застосувати, у зв`язку з тим, що вказаний запобіжний захід є найменш суворим запобіжним заходом з-поміж інших, передбачених статтею 176 КПК України, та не забезпечить належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду.

Особиста порука не може бути застосована, оскільки на адресу суду не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за ОСОБА_4 .

Домашній арешт неможливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків, а його перебування на свободі надасть йому усі можливості переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, здійснювати тиск на свідків, потерпілих

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у межах строку, визначеного частиною 1 статті 197 КПК України, та вважає за необхідне визначити строк дії ухвали суду до 19 грудня 2025 року.

Водночас, суд зазначає, що задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує недоведеність на даний момент стороною обвинувачення наявності обставин, передбачених частиною 4 статті 183 КПК України, а відтак вважає за необхідне визначити обвинуваченому розмір застави.

Відповідно до частини 4 статті 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне визначити заставу відповідно до частини 5 статті 182 КПК України у вигляді вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Окрім цього, суд вважає за необхідне відповідно до норм частини 3 статті 183 та частини 5 статті 194 КПК України у разі внесення застави покласти на обвинуваченого такі обов`язки: прибувати за викликом до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, а саме із с. Руські Тишки Харківського району Харківської області, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками, а також з іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину у всіх випадках, крім спільної участі у слідчих та процесуальних діях в межах кримінального провадження №0001819 від 25.08.2025.

Відповідно до частини 4 статті 202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

На підставі викладеного та керуючись статтями 131, 132, 176-178, 181-186, 193-197, 199, 202, 205, 309, 314-316, 369-372, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Обрати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Встановити строк дії даної ухвали з 21 жовтня 2025 року по 19 грудня 2025 року включно.

Розмір застави визначити у межах 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242 240 гривень (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень) у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: отримувач - ТУ ДСАУ в Полтавській області, ЗКПО 26304855, р/р UA 0015950 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, призначення платежу - застава, № ухвали суду та назва суду, прізвище, ім`я, по-батькові платника застави, сума застави, дата внесення застави.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого такі обов`язки:

прибувати за викликом до суду за першою вимогою;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, а саме із с. Руські Тишки Харківського району Харківської області, без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

утримуватися від спілкування із свідками, а також з іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину у всіх випадках, крім спільної участі у слідчих та процесуальних діях в межах кримінального провадження №0001819 від 25.08.2025.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на вказаний депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та суд. У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Копію ухвали після проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та уповноваженій службовій особі ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)».

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя

Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1