Справа №295/39/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.01.2026 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження №0000307

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді із указаною скаргою, в якій зазначає, що 29.09.2023 року дізнавачем ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000307 від 01.09.2023 року з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України за відсутністю у діях особи складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. У подальшому, 14.03.2024 року заступником керівника Житомирської місцевої прокуратури зазначену постанову дізнавача було скасовано та надано обов`язкові для виконання вказівки. За результатами проведення судово-медичної експертизи від 25.03.2025 року прокурором Житомирської окружної прокуратури 08.04.2025 року винесено постанову про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення на ч. 1 ст. 122 КК України. Незважаючи на це, як вказує заявник, слідчим ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 27.08.2025 року винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із існуванням нібито нескасованої постанови про закриття іншого кримінального провадження. За словами ОСОБА_2 , зазначене рішення прийняте всупереч вимогам п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, яким прямо заборонено закриття кримінального провадження у випадках, коли воно стосується кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством. Як слідує зі змісту скарги, 13.11.2025 року заявник звернувся до Житомирської окружної прокуратури із заявою про незаконність закриття кримінального провадження та необхідність врахування у ньому ознак домашнього насильства з доповненням правової кваліфікації за ст. 126-1 КК України, проте відповідь прокуратури від 20.11.2025 року належним чином йому вручена не була. Таким чином, на переконання заявника, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000307 здійснювалося формально, без належної оцінки доказів, без виконання обов`язкових письмових вказівок прокурора та з істотним порушенням вимог КПК України.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 просить скасувати постанову слідчого ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області від 27.08.2025 року про закриття кримінального провадження №0000307 як незаконну; вжити заходів прокурорського реагування з метою усунення порушень вимог КПК України, допущених під час досудового розслідування; відновити досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000307 та забезпечити його проведення повно, всебічно та неупереджено, з обов`язковим виконанням раніше наданих письмових вказівок прокурора; забезпечити належну правову оцінку обставинам, що свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, у тому числі з розглядом питання кваліфікації за ст. 126-1 КК України; внести відповідні зміни до ЄРДР та доповнити кваліфікацію кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України.

Вивчивши й дослідивши матеріали даної скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, яка є нормою прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування передбачений Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України (статті 303-308).

Частина перша статті 303 КПК України містить перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та за якими надано право на оскарження. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Слідчий суддя вважає, що у разі наявності остаточного судового рішення за результатом розгляду скарги (клопотання) особи, яка вважає, що її права були порушені, наступні скарги (клопотання) цієї особи з тих же ж самих підстав, не можуть бути предметом повторного судового розгляду; багаторазове (справи №295/12387/25, 295/37/26, 295/39/26) подання до слідчого судді скарг (клопотань) особою, дотримання прав якої вже були предметом судового контролю, може свідчити про зловживання нею правом на подання скарги (клопотання).

У контексті обставин цієї справи, слідчий суддя додатково зазначає, що повторне звернення із скаргою, клопотанням після відмови в його задоволенні можливе, якщо скарга, клопотання подані з інших підстав, які не були предметом попереднього розгляду.

Так, під зловживанням правом, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, слід розуміти випадки, коли заявник неодноразово подає до суду сутяжницькі та явно необґрунтовані заяви, аналогічні заяві, яку він подав раніше і яку вже було визнано неприйнятною (рішення у справах «М. проти Сполученого Королівства» та «Філіс проти Греції»), що є неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такому разі уся процедура судового розгляду є невиправданою та неефективною, адже особа звертається до суду з метою, що відмінна від захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такі зловживання є сутяжницькими, а скарги - завідомо безпідставними (явно необґрунтованими), що мають штучний характер.

Аналогічно на неможливості повторного розгляду апеляційної скарги особи, поданою нею з тих самих підстав, наголосив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду: апеляційний суд, перевіряючи апеляційну скаргу особи, подану 29 травня 2021 року, мав постановити рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки ця скарга вже була предметом перевірки цього суду і за наслідком її розгляду було постановлено рішення, яке набрало законної сили (ухвала від 14 травня 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження), а чинний КПК не передбачає можливості багаторазового апеляційного перегляду судового рішення за апеляційними скаргами однієї особи, на одних і тих самих підставах (постанова від 10 серпня 2022 року у справі №760/8144/21).

У зв`язку з наведеним вище, слідчий суддя має вирішити чи є скарга ОСОБА_2 у цій справі тотожною (поданою з тих самих підстав) з раніше поданою скаргою.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_5 від 19.09.2025 року у справі №295/12387/25 у задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову слідчого від 27.08.2025 про закриття кримінального провадження №0000307 від 01.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, відмовлено.

За результатом апеляційного перегляду ухвалою Житомирського апеляційного суду від 22.10.2025 року ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 19.09.2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову слідчого СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області від 27.08.2025 року про закриття кримінального провадження №0000307 від 01.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, залишено без змін.

Зі змісту матеріалів справ №295/12387/25 та 295/39/26 убачається, що скарга, яка була предметом розгляду слідчим суддею у справі №295/12387/25, тотожна даній скарзі від 22.12.2025, оскільки у них йдеться про скасування постанови слідчого СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області від 27.08.2025 року про закриття кримінального провадження №0000307 від 01.09.2023 року у зв`язку із не проведенням повного та неупередженого розслідування, не проведенням ряду слідчих (розшукових) дій та неможливістю закриття кримінального провадження №0000307 за наявності іншого провадження. Тобто скарга у цій справі та раніше розглянута по суті у справі №295/12387/25 є тотожними, подана з тих самих підстав, що і попередня, яка вже вирішена слідчим суддею по суті.

Тому, чергове звернення ОСОБА_2 до слідчого судді з тим самим питанням, яке вже було предметом судового розгляду, свідчить про зловживання останнім своїми процесуальними правами.

Кримінальний процесуальний кодекс України не регламентує повноваження слідчого судді у ситуації повторного подання особою скарги (клопотання) з тих самих підстав, що і попередні, які вже вирішені слідчим суддею по суті. Багаторазове подання до слідчого судді скарг (клопотань) особою, дотримання прав якої вже були предметом судового контролю, може свідчити про зловживання нею правом на подання скарги.

Отже, слідчий суддя, встановивши факт повторного звернення ОСОБА_2 з тотожною скаргою, яка вже була вирішена по суті, дійшов висновку про повернення скарги особі, яка її подала, без розгляду, оскільки наведені у скарзі обставини вже були предметом судового розгляду. Решта вимог скарги, як слідує безпосередньо із їх змісту, фактично стосуються зобов`язання слідчого судді, а не слідчого чи прокурора, вчинити певні дії у кримінальному провадженні, що суперечить засадам законності та диспозитивності кримінального провадження.

Керуючись ст. 26, 303, 304, 395 КПК України слідчий суддя, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження №0000307 повернути заявнику без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1