Справа № 275/192/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року с-ще Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

за участю прокурора Попільнянського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Брусилів клопотання сторони обвинувачення - прокурора Попільнянського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні № 0000501, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Соловіївки Житомирської області, одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, інваліда ІІІ групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінальнихправопорушень, передбачених ч. 3. ст. 27, ч. 3. ст. 28, ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Соловіївки Житомирської області, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальнихправопорушень,передбачених ч. 3ст. 28, ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Брусилівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження № 0000501 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальнихправопорушень, передбачених ч. 3. ст. 27, ч. 3. ст. 28, ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальнихправопорушень,передбачених ч. 3ст. 28, ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування якого зазначене наступне. Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, через що, на думку прокурора, можуть переховуватись від суду. Крім того, прокурор вважає вірогідним ризик можливого незаконного впливу обвинуваченими на свідків, показання яких мають важливе значення для доведення обставин вчинення кримінального правопорушення, враховуючи, що на іншого підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні під час досудового розслідування ними чинився тиск, через що стороною обвинувачення були застосовані заходи безпеки. Також прокурор зазначив, що обвинувачені не мають постійного джерела матеріального забезпечення, яким до затримання було вчинення злочинів, через що існує ризик вчинення ними інших аналогічних кримінальних правопорушень. Таким чином, прокурор вважає, що наведене свідчить про неможливість запобігання ризикам, вказаним в ч. 1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, які не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Також вказав, що підстави, які б свідчили про неможливість утримання обвинувачених в установах попереднього ув`язнення за станом здоров`я, у сторони обвинувачення відсутні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_4 , в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, подавши клопотання про зміну вказаного запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки вважає обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 , необґрунтованим. Крім того зазначив, що протягом всього досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_4 з`являвся за викликом до слідчого та в судові засідання, що, на думку захисника, свідчить про безпідставність доводів сторони обвинувачення щодо можливого переховування ОСОБА_4 від суду. Також вважає недоведеним вплив ОСОБА_4 на свідків у вказаному кримінальному провадженні. Крім того вказав, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію, яка є джерелом його постійного доходу, а тому вважає доводи прокурора щодо можливості останнім продовжити злочинну діяльність через відсутність джерел доходу безпідставними.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_5 , в судовому засіданні також проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, оскільки слідчим суддею при обранні запобіжного заходу ОСОБА_5 , а в подальшому і судом при його продовженні не було враховано, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, оскільки проживає у будинку батьків, які є особами похилого віку, що часто хворіють та потребують стороннього догляду. Також не було враховано, що за місцем проживання ОСОБА_5 характеризується з позитивної сторони, користується повагою односельців. Також захисник вважає, що хоча вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення має ознаки особливо тяжкого злочину, однак від його дій тяжких або соціально резонансних наслідків не настало та не заподіяно будь-якої шкоди. Просив в задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.

Суд, вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали, додані до клопотань про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , прийшов до наступних висновків.

Так, встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.02.2025 року продовжено в межах строку досудового розслідування до 13.03.2025 року включно.

Крім того, встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.02.2025 року продовжено в межах строку досудового розслідування до 13.03.2025 року включно.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 10.03.2025 року обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 08 травня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 30.04.2025 року обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 28 червня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 25.06.2025 року обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 24 серпня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.08.2025 року обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 19 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 13.10.2025 року обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до12 грудня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 08.12.2025 року обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме 06 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Згідно ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слід зазначити, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв"язки з суспільством.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу судом також враховується позиція Європейського суду з прав людини, висловлена в рішенні "Харченко проти України" від 10.02.2011. Зокрема, в п. 79 цього рішення зазначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

З обвинувального акту та клопотань про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується в організації незаконного посіву та незаконного вирощування конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин, вчиненого організованою групою з метою збуту, а також в організації незаконного виготовлення та зберігання з метою збуту наркотичного засобу, вчиненого організованою групою, а також в організації незаконного посіву та незаконного вирощування конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин, вчиненого організованою групою з метою збуту, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28,ч. 2, 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України; ОСОБА_5 обвинувачується в незаконному посіві та незаконному вирощуванні конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин, вчиненому організованою групою з метою збуту, а також в незаконному виготовленні та зберіганні з метою збуту наркотичного засобу, вчиненому організованою групою, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України, які є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, за вчинення яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Враховуючи обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дані про їх особу, суд вважає, що продовжують існувати ризики впливу обвинуваченими на свідків та інших учасників кримінального провадження, а також ризик продовження обвинуваченими злочинної діяльності у випадку зміни запобіжного заходу на не пов`язаний з утриманням під вартою. При цьому суд враховує, що на стадії досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні відносно підозрюваного ОСОБА_8 , щодо якого в подальшому матеріали були виділені в окреме провадження, постановою слідчого були застосовані заходи безпеки на підставі адресованої безпосередньо слідчому заяви останнього про погрози його життю та здоров`ю з боку підозрюваного ОСОБА_4 під час знаходження у ДУ «Київський слідчий ізолятор», через що його було переведено до ІТТ ГУ НП у м. Києві (а.с. 137-152 т. 3). Зазначені матеріали вже раніше досліджувались судом при розгляді попередніх клопотань захисника про зміну запобіжного заходу та їм надавалась оцінка, в тому числі й судом апеляційної інстанції. Тому доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_4 щодо того, що під час утримання ОСОБА_8 та ОСОБА_4 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» випадків здійснення тиску ОСОБА_4 на ОСОБА_8 адміністрацією установи зафіксовано не було та ОСОБА_8 з будь-якими заявами до адміністрації слідчого ізолятора не звертався беззаперечно не свідчать про відсутність таких погроз та не приймаються до уваги.

Також суд погоджується з міркуваннями прокурора, що з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи наслідки, обвинувачені можуть вчиняти спроби переховуватися від суду.

Крім того, судом приймається до уваги той факт, що наразі у зв`язку із проведенням на території України військових дій країною агресором, частина території держави є тимчасово окупованою, що додатково може надати обвинуваченим можливість переховуватись на тій території країни, яка не підконтрольна органам державної влади.

Також судом при вирішенні питання щодо запобіжного заходу враховуються дані, що обвинувачений ОСОБА_4 має незадовільний стан здоров`я, а саме захворювання опорно-рухового апарату та інвалідність, однак наведене, на думку суду, не може свідчити на користь зменшення заявлених ризиків та недопущення інших способів неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого. Крім того, з наданих суду захисником обвинуваченого ОСОБА_4 медичних документів вбачається, що протягом знаходження під вартою ОСОБА_4 проходив низку медичних досліджень, отримував консультації медичних спеціалістів з призначенням відповідного лікування, а отже має можливість в умовах слідчого ізолятора отримувати кваліфіковану медичну допомогу. При цьому з наданих медичних висновків необхідності в терміновому оперативному лікуванні ОСОБА_4 не вбачається.

Наявність у обвинувачених постійного місця проживання та соціальних зв`язків, їх активна громадянська позиція, на думку суду, не є переконливим доводом для можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки ці обставини відповідно до обвинувального акту не стримали обвинувачених від протиправної поведінки.

Суд вкотре підкреслює, що злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів це протиправні діяння, які створюють загрозу заподіяння шкоди або заподіюють фактичну шкоду здоров`ю невизначеного кола осіб від незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів. Поширення наркоманії є загрозою як громадському порядку, так і громадському здоров`ю. Держава покликана захистити своє населення від цього явища. Тому суд переконаний, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , мають високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених, при цьому враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, зважаючи на продовження існування ризиків, визначених пунктами ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду в тому числі й на правову кваліфікацію інкримінованих кримінальних правопорушень та суворість передбаченого покарання, яке є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України не може перевищувати шістдесяти днів.

При цьому, з огляду на ступень суспільної небезпеки злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд погоджується з позицією прокурора і не вважає необхідним застосовувати до обвинувачених альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Підстав для зміни раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, про що клопоче захисник обвинуваченого, даний час суд не вбачає.

На думку суду, будь-який інший вид запобіжного заходу обвинуваченим з великою вірогідністю не зможе запобігти існуючим ризикам та унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331, 372, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , - задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 29 березня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , - задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 29 березня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Повний текст ухвали оголошено о 18 год. 00 хв. 02.02.2026 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, - протягом цього ж строку з дня вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1