Дніпровський районний суд міста Кам`янського
Справа № 209/1002/25
Провадження № 1-кс/209/938/25
У Х В А Л А

18.11.2025 року м. Кам`янське

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 прокурора ОСОБА_3 , скаржника - адвоката ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінального провадження №0001072 від 08.10.2025 року слідчого ВП№1 Кам`янського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И В

Заявник оскаржує постанову слідчого СВ ВП№1 Кам`янського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 08.10.2025 року, про закриття кримінального провадження №0001072 від 20.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.191 КК України. Мотивуючи подану скаргу та вимагаючи її задоволення заявник у скарзі описує свої дій та дії слідства під час досудового розслідування, зазначає, що слідчий прийшов до висновку, що за результатами проведеного ним досудового розслідування встановлена відсутність у діянні складу злочину, передбаченого в ч.5 ст. 191 КК України, та прийняв постанову про закриття кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Заявник вважає, що органом досудового розслідування недотримано вимог закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставини кримінального провадження, а також належної обґрунтованості прийнятої постанови, яке б не викликало жодних сумнівів в правильності прийнятого рішення. Кримінальне провадження закрито передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин події. Зокрема не виконані всі вказівки прокурора який є процесуальним керівником, не встановлено всі обставини, а саме сума спричиненої злочином шкоди, не проведена економічна експертиза. Також директором ТОВ СМТ Інвест перевищено свої повноваження, щодо вчинення правочинів, на порушення вимог ст. 44 ч.2 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», а саме правочини укладено та вчинено без погодження загальними зборами учасників.

В судовому засіданні, під час розгляду скарги, заявник підтримав скаргу в повному обсязі, просив її задоволення.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, вказував, що слідчий прийняв законне та обґрунтоване рішення, в правовідносинах вбачається цивільно-правовий спір,

Вивчивши зміст скарги, з`ясувавши в судовому засіданні обґрунтування скарги заявником, вислухавши прокурора, перевіривши надані слідчому судді матеріали, дослідивши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши та зіставивши вказане між собою та в сукупності, приходжу до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено наступне.

В провадженні СВ ВП№1 Кам`янського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження №0001072 від 20.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Постановою слідчого СВ слідчого СВ ВП№1 Кам`янського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 08.10.2025 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Скаржник у своїй заяві вказує на неповноту досудового розслідування, зокрема відсутність витребування окремих доказів не проведення певних процесуальних дій. Проте такі твердження не спростовують головного висновку про відсутність складу кримінального правопорушення.

Фактично заявник надає свою особисту оцінку доводам та висновкам слідчого викладеним у постанові вважаючи їх невірними. Зазначені судження заявника є переоцінкою ним доводів та висновків слідчого, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови слідчого.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження, вбачається, що слідчим вживались передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо збирання доказів і перевірки обставин по ним у рамках цього кримінального провадження, встановлювались і перевірялись всі обставини, які мають значення для справи.

Так, слідчим під нас досудового розслідування було встановлено, що потерпілий ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є засновниками ТОВ «СМТ-Інвест». Крім того ОСОБА_7 займає посаду директора товариства. В кінці 2024 року ТОВ «СМТ-Інвест» після розрахунків мало на балансі близько двох мільйонів гривень прибутку. Після надходження цих коштів. ОСОБА_7 уклала договори з ФОП « ОСОБА_8 » та ПП «Артеп» на виконання робіт та товариство перерахувало близько 3000000 гривень.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно.

Своїм підґрунтям встановлення презумпції правомірності правочину має визначальний принцип приватного права «Дозволено все, що прямо не заборонено законом», а також такі засади цивільного права, як свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства. Згідно з цими засадами припускається, що особа може, реалізуючи своє право свободи договору (а точніше - право свободи правочину) вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов?язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність дій в акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені.

Стаття 204 Цивільного кодексу України передбачає два шляхи спростування презумпції правомірності правочину:

1) визнання неправомірності, а отже і недійсності правочину прямим приписом закону.

У цьому випадку правочин є недійсним уже тому, що визначений, як такий у законі. Він неправомірний і не створює правових наслідків, будучи недійсним уже в момент вчинення, оскільки припис закону існує і забороняє такі дії зараз і на майбутнє. Такий правочин є нікчемним і спеціальне визнання його недійсним у судовому порядку не потребується. Але суд може визнати такий правочин дійсним. Нікчемним є, наприклад, правочин, укладений з порушенням вимоги про обов?язкову нотаріальну форму.

2) визнання неправомірності, а отже, і недійсності правочину судом.

У цьому випадку презумпція правомірності правочину діє в момент укладення правочину, оскільки він не порушує заборони конкретної норми закону (або в момент укладення правочину порушення закону залишається прихованим, невідомим іншим особам). Проте, його правомірність може бути оспорена однією зі сторін або іншою заінтересованою особою, а відтак правочин може бути визнаний судом недійсним. Однак варто звернути увагу на те, що й суд може визнати правочин недійсним на підставах, встановлених законом. Тобто, і в цих випадках презумпція правомірності може бути спростована лише за наявності припису закону, що забороняє такі дії. Втім, правом суду є виходити з того, що припис із забороною може міститися або у спеціальних нормах ЦК (ст. 222, 223, 225 та ін.), або випливати із правил 13 ЦК про межі здійснення цивільних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності, приймаються виключно загальними зборами учасників, якщо інше не передбачено статутом товариства.

Крім цього, у пункті 9.9. статуту ТОВ «СМТ ІНВЕСТ» зазначено, що «Директор підприємства має право:…-укладати будь-які угоди та інші юридичні акти, видавати довіреності, відкривати в банках розрахунковий та інші рахунки;…».

Згідно статуту, співзасновниками ТОВ «СМТ-ІНВЕСТ» є ОСОБА_5 , частка якого у статутному капіталі - 22000 гривень, та ОСОБА_7 , частка якої у статутний капітал - 22000 гривень.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_7 , діючи як директор ТОВ «СМТ-ІНВЕСТ», укладаючи вказані вище договори від імені товариства, діяла в межах наданих їй статутом ТОВ «СМТ-ІНВЕСТ» повноважень.

Відповідно до частини другої статті 9 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний дослідити як обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного. Проте цей обов`язок не означає безмежного збирання доказів за відсутності даних, що свідчать про наявність ознак складу злочину. У даному випадку слідчий належним чином перевірив усі суттєві обставини, які могли підтверджувати або спростовувати факт незаконного заволодіння транспортним засобом, і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для продовження досудового розслідування.

Зазначені судження заявника, переоцінка ним доводів та висновків слідчого, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови слідчого.

Відповідно до приписів ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та інші обставини, які закріплені законодавцем у зазначеній нормі.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 84 КПК докази повинні бути отримані у передбаченому порядку. Це означає, що доказами можуть бути лише фактичні дані, отримані в результаті проведення слідчих (розшукових), негласних (розшукових) дій, які передбачені КПК, і в тому порядку, як це передбачено відповідною процесуальною дією.

З матеріалів кримінального провадження,вбачається,що слідчим вживались передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо збирання доказів і перевірки обставин по ним у рамках цього кримінального провадження, встановлювались і перевірялись всі обставини, які мають значення для справи.

Стаття 284 КПК України передбачає та закріплює випадки закриття кримінального провадження, на підставі яких слідчий, прокурор чи суд залежно від стадії та повноважень має право прийняти відповідне рішення.

Зокрема, як закріплено у п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження може бути закрито у разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно положень ст.2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст.307 КПК України, слідчий суддя при розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може постановити ухвалу про скасування рішення слідчого чи прокурора або про відмову у задоволенні скарги про скасування такого рішення.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови слідчого вбачається, що прийняття зазначеної постанови, у відповідності до ст.91-94 КПК України, базувалось на підставі сукупності зібраних доказів, їх повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого дослідження, оцінці та аналізу доказів, під час здійснення яких, слідчий обґрунтовано та вмотивовано прийшов до висновку про закриття провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що слідчий, у відповідності до вимог параграфу другого КПК України виконав всі покладені на нього вимоги кримінально-процесуального закону.

На підставі наведеного слідчий суддя вважає, що слідчим було прийнято об`єктивне рішення про закриття кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55, 60, 303-304, 306-307 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінального провадження №0001072 від 08.10.2025 року слідчого ВП№1 Кам`янського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено 21.11.2025 року о 11.40 годин.

Слідчий суддя ОСОБА_1