КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №361/8586/24 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4889/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Вирок

Іменем України

25 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0001980 від 09.08.2024 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженця м. Боярка, Київської області, освіта середня, не працюючий, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 25.08.2009 р. Миргородським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців;

- 18.11.2015 р. Дніпровським районним судом м. Києва від 18.11.2015 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців;

- 24.07.2020 р. Шевченківським районним судом м. Києва від 24.07.2020 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді виправних робіт на строк 6 (шість) місяців із відрахуванням 10 % суми заробітку в дохід держави;

- 01.03.2024 р. Броварським міськрайонним судом Київської області від 01.03.2024 року за ч. 4 ст. 296 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Згідно правил ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2024 р., за сукупністю вироків шляхом часткового складання невідбутого покарання за попереднім вироком, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 3 місяці.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 09 серпня 2024 року, приблизно о 11 годині 05 хвилин, перебуваючи поблизу будинку № 4, розташованого по вулиці Володимира Великого у місті Бровари Київської області, звернув свою увагу на ОСОБА_10 , який знаходився біля банкомату АТ «Ощадбанк», що розміщений за вище вказаною адресою, після чого у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на вчинення розбійного нападу відносно ОСОБА_10 з метою заволодіння його грошовими коштами.

Того ж дня, а саме 09 серпня 2024 року, приблизно о 11 годині 07 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку № 4, по вулиці Володимира Великого у місті Бровари Київської області, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2402-ІХ, який неодноразово продовжувався та діє на всій території України до цього часу, реалізуючи свій умисел, направлений на розбійний напад відносно ОСОБА_10 , переслідуючи корисливий мотив, маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, діючи умисно, впритул наблизився до ОСОБА_10 , який перебував біля банкомату АТ «Ощадбанк» та здійснив напад на останнього, заволодівши грошовими коштами в сумі 3 900 гривень, а саме вирвав грошові кошти з лівої руки ОСОБА_10 та з метою доведення свого умислу до кінця та подолання опору потерпілого застосував відносно нього насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, завдавши ОСОБА_10 кулаком лівої руки один удар в область правої скроневої ділянки обличчя та один удар кулаком правої руки в область лівої скроневої ділянки, біля ока, чим спричинив останньому рвану рану верхньої губи справа, що відноситься до категорії легких тілесних пошкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та синець в області правого колінного суглобу, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок застосування ОСОБА_7 насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, ОСОБА_10 втратив рівновагу та впав на підлогу, а ОСОБА_7 користуючись безпораднім станом потерпілого, залишив місце вчинення кримінального правопорушення разом з викраденими грошовими коштами, належними ОСОБА_10 , розпорядившись ними на власний розсуд.

Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 3 900 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2025 року змінити, пом`якшити ОСОБА_7 призначене покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 187 КК України, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки призначене йому покарання є дуже суворим, та призначити йому мінімальне покарання.

Апелянт вказує, що судом не було прийнято до уваги, що злочин ОСОБА_7 був скоєний у зв`язку з тяжкими життєвими обставинами, а саме скрутним матеріальним становищем обвинуваченого, окрім того, обвинувачений вибачився перед потерпілим у залі суду та запевнив, що при першій можливості відшкодує завдані матеріальні збитки, які не зміг відшкодувати раніше, оскільки після скоєння злочину був затриманий працівниками поліції.

Крім того, захисник зазначає, що при ухваленні вироку судом також не були належним чином досліджені відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, визнав свою провину, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілим та пояснив, що дуже жалкую про скоєний ним злочин.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не були прийняті до уваги та враховані зазначені обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, під час призначення покарання, оскільки вказані обставини не характеризують особу обвинуваченого з негативної сторони, жодних компрометуючих дій з боку обвинуваченого не відомо та не було встановлено, що може свідчити лише на користь обвинуваченого, та вплинути на призначення більш м`якого покарання, в результаті чого покарання, призначене судом першої інстанції за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок своєї суворості.

На думку апелянта, за наявності пом`якшуючих обставин, судом було ухвалено дуже суворий вирок з урахуванням застосування вимог ч. 1 ст. 71 КК України та часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 просить вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.06.2025 стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією всього належного йому майна.

За правилами ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.03.2024, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання невідбутого покарання за попереднім вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 3 місяці з конфіскацією всього належного обвинуваченому майна. В решті вирок залишити без змін.

Апелянт зазначає, що згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно із ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України конфіскація майна є додатковим покаранням, яке призначається у випадку, якщо воно передбачено санкцією статті кримінального закону за вчинений злочин.

Апелянт наголошує, що санкцією ч. 4 ст. 187 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Разом із тим, як вбачається із тексту оскаржуваного вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.06.2025 суд, визнавши ОСОБА_7 винним за ч. 4 ст. 187 КК України, суд призначив лише основне покарання у виді 8 років позбавлення волі, та не призначив обов`язкове додаткове покарання - з конфіскацією всього належного обвинуваченому майна. При цьому вирок суду не містить посилань на застосування вимог ст. 69 КК України та звільнення обвинуваченого від обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 187 КК України, не призначив йому обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, чим не застосував закон, який підлягає застосуванню, а отже, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечила проти апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, з таких

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного перегляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через суворість, то колегія суддів зауважує наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при призначенні основного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпечності скоєного, мотиви злочину, обставинами, які пом`якшують суд першої інстанції визнав і врахував - визнання вини, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, до обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд першої інстанції відніс визнає рецидив злочину, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Також, судом першої інстанції враховано дані щодо особи обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення під час іспитового строку, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 нових злочинів буде основне покарання в межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України у виді позбавлення волі.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке основне покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Також, при призначенні основного покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції правильно врахував і те, що злочин, у даному кримінальному провадженні, обвинувачений вчинив під час іспитового строку, визначеного вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2024 року, та обґрунтовано призначив ОСОБА_7 остаточне покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, приєднавши частково невідбуте покарання за попереднім вироком.

Посилання захисника на неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому, обставин, які пом`якшують його вину, а саме те, що обвинувачений визнав свою провину, щиро розкаявся, жалкує про вчинене, вибачився перед потерпілим, злочин вчинив у зв`язку з тяжкими життєвими обставинами, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки визнання вини та щире каяття було визнано обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого та було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання, а щодо інших обставин, то вони не були встановлені судом першої інстанції в ході судового розгляду, не встановлено таких обставини і в ході апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ст. 66 КК України однією з обставин, яка пом`якшує покарання визначено вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин. При цьому, збіг тяжких особистих, сімейних чи інших обставин означає наявність таких негативних обставин, які заподіюють особі страждання, негативно впливають на її психіку, можуть викликати у неї стан розпачу, надмірну дратівливість, гарячковість, що не сприяє належному здійсненню самоконтролю поведінки. Перелік вказаних обставин законом не визначено. Судова практика визнає ними, зокрема: смерть або тяжку хворобу рідної чи близької особи; хворобу винного; втрату ним роботи; складні житлові умови; подружню зраду або іншу подію, що спричинила конфлікт у сім`ї; важкий матеріальний стан; проживання підлітка в сім`ї п`яниць чи наркоманів. Ці обставини нерідко стимулюють девіантну поведінку особи.

Для визнання цих обставин такими, що пом`якшують покарання, необхідно встановити об`єктивний зв`язок між даними обставинами і вчиненим кримінальним правопорушенням.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_7 1989 року народження, тобто є особою працездатного віку, не є інвалідом, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, тобто жодних факторів які б могли перешкодити йому працевлаштуватись не має, однак не зважаючи на це, обвинувачений суспільно-корисною працею не займався, а знайшов спосіб існування в суспільстві лише порушуючи закон, при цьому новий умисний злочин вчинивчас іспитового строку. Тобто обвинувачений, не намагаючись займатися корисною працею та покращити свій матеріальний стан, обрав основним способом існування здійснення злочинної діяльності. За цих обставин, посилання захисника на те, що кримінальне правопорушення було вчинено внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, колегія суддів вважає неспроможними.

Посилання захисника на те, що обвинувачений жалкує про скоєне, просив вибачення у потерпілого, не є тією обставиною, яка пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Таким чином, виходячи з аналізу сукупності наведених обставин, в тому числі і попередньої поведінки обвинуваченого, яка свідчить про стійке небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання, а також про його підвищену суспільну небезпеку, враховані судом першої інстанції та наведені захисником в апеляційній скарзі обставини, у цьому конкретному випадку не є такими, які б давали підстави для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, а є лише підставами для призначення основного покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією статті обвинувачення, яке і призначено судом першої інстанції.

Поряд з цим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, в частині незастосування до обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Згідно з ч.2 ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який із злочинів, визначених у частинах 5 чи 6 ст.12 КК, якщо його вчинено із корисливих спонукань. Під корисливими спонуканнями слід розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.

З формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним, вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

Санкція ч. 4 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. Отже, зазначеною нормою кримінального закону передбачено додаткове покарання як обов`язкове.

Між тим, суд першої інстанції не врахував зазначені вимоги закону та призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання у виді позбавлення волі, не застосував обов`язкове додаткове покарання (за корисливий особливо тяжкий злочин) у виді конфіскації майна та жодним чином не мотивував свого рішення в цій частині.

Наведене, на переконання колегії суддів, свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, в частині незастосування обов`язкового додаткового покарання, що відповідно до ст. ст. 409, 413 КПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалення нового вироку у цій частині відповідно до ст. 420 КПК України.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора слід задовольнити, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2025 року у кримінальному провадженні №0001980 від 09.08.2024 щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст.187 КК України в частині призначеного покарання - скасувати.

Постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2024 року, за сукупністю вироків шляхом часткового складання невідбутого покарання за попереднім вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 3 місяців з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4