Справа № 135/221/25
Провадження №11-кп/801/890/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.02.2025 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до ЄРДР за №0000015 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кострижівка Заставнівського району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше судимого:

-14.12.2023 Ладижинським міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 263 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.02.2025 року скасувати та ухвалити новий вирок за ч.1 ст.309 КК України, призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 14.12.2023 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 263 КК України до п`яти років позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки виконувати самостійно.

Вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.02.2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.309 КК України, за яке призначено йому покарання у виді обмеження волі строком один рік.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до призначеного за даним вироком покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 14.12.2023, та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років один місяць.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_6 на виконання вироку.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 3183,6 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

29.01.2025 близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_6 , проходячи по вул. Першотравнева в с.Лукашівка Гайсинського району Вінницької області, на землі помітив прозорий поліетиленовий пакет із застібкою, піднявши та розкривши який виявив, що в ньому знаходиться кристалічна речовина. Будучи особою, яка періодично вживає психотропні речовини та розуміючи, що в прозорому поліетиленовому пакеті із застібкою може міститися психотропна речовина PVP, ОСОБА_9 забрав його собі та помістив до своєї чоловічої сумки чорного кольору, яка була при ньому, і таким чином незаконно придбав особливо небезпечну речовину, обіг якого заборонено PVP, яку незаконно зберігав при собі до 03 год 17 хв 02.02.2025 для власного вживання без мети збуту.

У подальшому, 02.02.2025 о 02 год. 10 хв. працівниками відділення поліції № 3 Гайсинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, по вул. Першотравнева в с. Лукашівка Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 298-2 КПК України та у період часу з 03 год. 15 хв. по 03 год. 19 хв. проведено його особистий обшук та обшук його речей, під час якого в чоловічій сумці чорного кольору, яка належить ОСОБА_6 та знаходилась в його руках, виявлено та вилучено прозорий поліетиленовий пакет із застібкою з вмістом кристалічної речовини, в якій міcтиться особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP, масою 0,5591 г.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого мотивовано тим, що суд при призначенні покарання не врахував особу обвинуваченого, який є учасником бойових дій, вину визнав повністю, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні чотирьох дітей, щиро кається та вважає, що мав збіг тяжких сімейних обставин.

Також на думку обвинуваченого, суд не навів обставин, чому вважає за неможливе призначити ОСОБА_6 ,який захищав Україну від ворога більш м`яке покарання у виді штрафу.

З огляду на викладене, обвинувачений вважає, що мінімальне покарання в межах санкції ч.1 ст. 309 КК України буде достатнім та необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_8 , який підтримав думку обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 309 України в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюється.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу винного, який раніше судимий, одружений, є учасником бойових дій, має на утриманні трьох дітей, за місцем проживання компроментуючі дані не надходили, обставину, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання щире каяття, обставину, яка обтяжує покарання згідно ст. 67 КК України рецидив кримінальних правопорушень та визначив покарання у виді позбавлення волі.

Проаналізувавши обставини, які мають значення при призначенні покарання, перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог ст. 50, ст. 65 КК України, суд апеляційної інстанції з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення вважає, що визначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , викладаючи свої доводи, щодо наявності підстав для пом`якшення покарання посилається на обставини, які були належним чином досліджені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення.

Перевіривши сукупність всіх обставин кримінального провадження, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , як на цьому наполягає обвинувачений, оскільки при призначенні покарання суд першої інстанції врахувавши обставини, які мають значення для визначення виду і розміру покарання, визначив покарання, яке відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.71 КК України, при призначенні покарання за сукупністю вироків суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно роз`яснень, викладених в абз.4 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання» вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати як порушення умов застосування ст.75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України.

А в абз.7 п.26 згаданої постанови викладено, що у разі коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Суд першої інстанції, враховуючи, положення ст.71 КК України, дійшов вірного висновку та призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання на підставі ч. 1 ст.71 КК України, оскільки обвинувачений після постановлення вироку Ладижинським міським суду Вінницької області від 14.12.2023, але до повного відбуття ним покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення, за яким його засуджено оскаржуваним вироком.

Таким чином, призначення покарання у виді штрафу є неприпустимим і розцінюється як неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409,419 КПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.02.2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 309 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4