Справа № 165/2574/22 Провадження №11-кп/802/718/25 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000284 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 та першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 25 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Красна Поляна П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянин України, не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимий:

- вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.04.2008 за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від його відбування з іспитовим строком 2 роки (в подальшому випробувальний термін скасований 18.11.2009), звільнений постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.04.2012 умовно-достроково на невідбутий термін покарання 1 рік 8 місяців 10 днів,

- вироком Ірпінського міського суду Київської області від 16.05.2018 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від його відбування з іспитовим строком 2 роки,

- вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 09.10.2020 за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на підставі ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, невідбута частина покарання станом на 25 серпня 2025 року становить 2 місяці 10 днів позбавлення волі,

засуджений за ч.1 ст.309 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі статті 71 КК України, ч.1 ст.72 КК України, із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, за сукупністю вироків до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання, призначеного за вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області від 09.10.2020, остаточно визначивши до відбування обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) місяців 10 (десять) днів.

Початок строку відбування покарання за даним вироком визначено обчислювати обвинуваченому ОСОБА_7 з 25 вересня 2025 року.

Вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винний та засуджений за те, що він 28 серпня 2022 року (більш точний час не встановлено) у достовірно невстановленому досудовим розслідуванням місці, керуючись прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді порушення правового режиму обігу наркотичних засобів, незаконно придбав, шляхом привласнення знайденої ним рослини роду коноплі (Cannabis), наркотичний засіб канабіс масою (у перерахунку на висушену речовину) 6,36 г., обіг якого обмежено відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 653 від 24.05.2024 «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», оскільки наркотичний засіб канабіс віднесено до списку № 1 таблиці IІ зазначеного Переліку, який, незаконно зберігаючи при собі, переніс до невстановленого громадського транспорту загального користування та в подальшому незаконно перевіз до місця свого проживання у квартиру АДРЕСА_3 , де незаконно зберігав без мети збуту до 30 серпня 2022 року, коли в період часу з 12 год. 49 хв. по 12 год. 56 хв. під час проведення огляду місця події його незаконні дії були виявлені та припинені працівниками поліції, а вказаний вище наркотичний засіб було виявлено та вилучено.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, просить зменшити призначене судом покарання.

В поданій апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду необґрунтований. Вказує на те, що судом не зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення, яким є період утримання обвинуваченого в установі попереднього ув`язнення, а саме з 04.09.2023 по 25.09.2025. Просить вирок суду змінити та на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 04.09.2023 по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення. Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання. У решті вирок суду залишити без змін.

В поданій апеляційній скарзі зі змінами прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним в частині призначеного покарання. Вказує на те, що суд не дав належної оцінки встановленим обставинам, що обвинуваченим вчинено кримінальний проступок, за який передбачено покарання до 5 років обмеження волі, під час непогашених у встановленому порядку судимостей за тяжкі корисливі злочини, після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про його стійку злочинну спрямованість та небажання стати на шлях виправдання. Зазначає на те, що суд безпідставно врахував активне сприяння розкриттю злочину як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 . Зазначає, що суд не зарахував у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 04.09.2023 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки 4 місяці. На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 09.10.2020 та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 9 місяців позбавлення волі. На підставі ст.72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 04.09.2023 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі. Початок строку відбування покарання рахувати з дня приведення вироку до виконання. З мотивувальної частини вироку виключити пом`якшуючу покарання обставину активне сприяння у розкритті злочину. У решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які апеляційні скарги сторони захисту підтримали, щодо апеляційної скарги прокурора заперечували і просили змінити вирок, прокурора, яка апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримала, при цьому заперечила апеляційні скарги обвинуваченого та захисника, просила скасувати вирок суду та ухвалити новий, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст.349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Що стосується доводів прокурора з приводу невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, то апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями частини 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

А згідно правил ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_7 , місцевим судом дотримані не в повній мірі.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК України, суд першої інстанції вказаних вимог закону в повній мірі належним чином не врахував.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання ОСОБА_7 місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків.

До обставин, які згідно зі ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд відніс: щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставин, які згідно ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, місцевим судом не встановлено.

Як зазначив суд першої інстанції, наведені обставини у їх сукупності свідчать про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, яке на думку суду, буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

При цьому, суд апеляційної інстанції, не погоджуючись із призначеним покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України, оскільки вважає необґрунтованим та незаконним рішення про розмір покарання, оскільки застосування судом такого покарання очевидно не відповідає меті покарання та не зможе виправити обвинуваченого, запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим так і іншими особами, а тому в цій частині вирок підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Так, обвинувачений є судимим, перебував на обліку в лікаря-психіатра та нарколога, посередньо характеризується за місцем проживання, тобто обвинувачений ОСОБА_7 схильний до скоєння нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищенаведене, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання не відповідає вимогам закону, а тому на підставі положень п.4 ч.1 ст.409 та вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України оскаржуваний вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: щире каяття, активне сприяння розкритті злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, враховуючи особу винного, який вину визнав повністю, щиро розкаявся, однак є судимим, перебував на обліку в лікаря-психіатра та нарколога, посередньо характеризується за місцем проживання, апеляційний суд призначає обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді обмеження волі, однак на строк 3 (три) роки 4 (чотири) місяці та на підставі ч.1 ст.71 КК України, ст.72 КК України, за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 09.10.2020 з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року 8 (місяців) 3 (трьох) днів позбавлення волі.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення як ним, так і іншими особами кримінальних правопорушень.

На думку апеляційного суду, у даному випадку буде досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Доводи апеляційної скарги прокурора та захисника про те, що суд першої інстанції неправильно визначив ОСОБА_7 початок строку відбування покарання є слушними.

Згідно з положеннями ст.533 КПК України вирок суду, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Статтею 535 КПК України визначено, що судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Тому строк відбуття покарання ОСОБА_7 необхідно рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Також обґрунтованими є і доводи апеляційних скарг захисника і прокурора про не зарахування обвинуваченому ОСОБА_7 у строк покарання терміну його попереднього ув`язнення.

Так, ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 04.09.2023 ОСОБА_7 для розгляду кримінального провадження залишено утримуватись в Луцькому СІЗО до вступу вироку в законну силу.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що на підставі ст.72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 слід зарахувати термін його попереднього ув`язнення з 04.09.2023 по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

З урахуванням вище ведених мотивів апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 про зменшення призначеного йому місцевим судом покарання до задоволення не підлягає.

Посилання прокурора на необхідність виключення із мотивувальної частини вироку обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , активне сприяння у розкритті злочину, є необґрунтованими, адже місцевим судом під час розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України було встановлено наявність вказаної обставини, яка пом`якшує покарання винного. Крім того, в апеляційній скарзі сторони обвинувачення не наведено переконливих мотивів, чому в даній справі вказана пом`якшуюча покарання обвинуваченого ОСОБА_7 обставина відсутня.

Отже, в цій частині апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

В іншій частині вирок щодо ОСОБА_7 підлягає залишенню без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 25 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді 3 (трьох) років 4 (чотирьох) місяців обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, ст.72 КК України, за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 09.10.2020 з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року 8 (місяців) 3 (трьох) днів позбавлення волі.

На підставі ст.72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 04.09.2023 по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання копії даного вироку.

Головуючий

Судді: