Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/781/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 390/1212/21 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2025 року, якою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 12.10 год 01.02.2026 включно, без визначення застави у кримінальному провадженні №0000285 від 09.06.2021

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000285 від 09.06.2021 щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 04 грудня 2025 року суд за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 по 01.02.2026 включно, без визначенням застави.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, один з яких є особливо тяжким, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, і як наслідок, є схильним до вчинення злочинів, не працюючий, не маючий стійкого джерела прибутку, а наявний обґрунтований ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень. Крім того, колегією суддів також враховано характер кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_8 та, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства та те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, що в даному випадку виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 - скасувати та змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі, а саме на домашній арешт з 20.00 год до 08.00 год, за адресою АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що при продовжені дії запобіжного заходу судом не в повній мірі враховано те, що ризики передбачені п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПП України, жодними доказами не підтверджуються, а навпаки спростовуються поведінкою самого ОСОБА_8 , а саме після вчинення злочину, останній не залишив місце події, хоча мав таку можливість. Також, перебуваючи під домашнім арештом, він не зможе знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Не прийнято до уваги також особа обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, що вказує на те, що ОСОБА_8 не є суспільно небезпечною особою. Стосовно альтернативної міри запобіжного заходу домашній арешт, то слід зазначити, що ОСОБА_8 буде перебувати за адресою свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 . Отже, без наведення конкретних фактичних обставин які вказують на дійсну необхідність застосування саме такого запобіжного заходу як взяття під варту, тобто без конкретного їх обґрунтування про таке, є порушенням як вимог чинного КПК України, та застосування практики Європейського суду з прав людини, відповідно до яких позиція вказаного суду є обов`язковою для виконання і судами першої інстанції України при розгляді судових справ.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу місцевого суду та обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його помешкання. Вважає, що справу стосовно нього сфабриковано у зв`язку з його юридичною необізнаністю. У разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зобов`язується вчасно з`являтися на виклики до суду.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні вимоги, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали надані місцевим судом, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги сторони захисту не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

З наданих до апеляційного суду матеріалів клопотання убачається, що в провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000285 у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України.

Питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання його під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, не встановлено, а тому висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків є обґрунтований.

З урахування обставин провадження, зокрема те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, один з яких є особливо тяжким, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, і як наслідок, є схильним до вчинення злочинів.

Також колегія суддів ураховує, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, відсутні дані про наявність у нього законного джерела доходу, відсутність стійких соціальних зв`язків, а отже існують підстави вважати, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що при вирішені питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу, суд першої інстанції належним чином врахував обставини, з наявністю яких закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Що стосується доводів апеляційних скарг про безпідставність обвинувачення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі щодо не підтвердження під час судового розгляду обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що до обвинуваченого можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є необґрунтованими, з огляду на те, що стороною захисту в обґрунтування своїх доводів не надано підтверджуючих документів або на право власність власного житла ОСОБА_8 або фактичного його проживання, де міг би останній перебувати у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Даних, які б унеможливлювали тримання ОСОБА_8 під вартою, надані матеріали не містять.

Інших переконливих доводів щодо незаконності ухвали суду першої інстанції стороною захисту в апеляційних скаргах не наведено.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, апеляційний суд не вбачає.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначив розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки вчинено злочин, який спричинив загибель людини.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, а тому ухвалу суду першої інстанції залишає без зміни.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4