УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 761/30935/25

провадження № 51-4001впс25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

у режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про направлення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 Кримінального кодексу України (далі - КК), ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів,

встановив:

До Верховного Суду в порядку, передбаченому ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), надійшло указане вище клопотання, у якому обвинувачений просить визначити підсудність цього кримінального провадження. Клопотання ОСОБА_5 обґрунтовано тим, що йому інкриміновано придбання і передача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вибухового пристрою,

який останні використали для підриву залізничної колії в м. Миргород Полтавської області. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 зауважує, що, за обвинуваченням, надалі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 замовили йому ще один вибуховий пристрій, який вони планували використати в с. Чубинське Бориспільського району Київської області, проте кримінальне правопорушення не доведено до кінця, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було затримано працівниками Служби безпеки України 29 серпня 2024 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 , який підтримав клопотання та по суті висловив позицію про необхідність передачі цього кримінального провадження до суду, юрисдикція якого поширюється на Бориспільський район Київської області, вивчивши наявні матеріали провадження, колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку, що указане вище клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Приписами ч. 1 ст. 32 КПК визначено, зокрема, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 34 КПК передбачено, що кримінальне провадження передається на розгляд до іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що воно надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

За змістом приписів абз. 1 ч. 3 ст. 34 КПК колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду вирішує питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Водночас питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції (ч. 2 ст. 34 КПК).

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду зазначає, що згідно з обвинувальним актом більш тяжкими кримінальними правопорушеннями, які інкриміновані обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, є злочини, передбачені ч. 2 ст. 111 КК - державна зрада, тобто діяння, умисно вчинені в умовах воєнного стану громадянином України на шкоду обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, що виразились в наданні представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України; ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК - готування до вчинення в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту з метою ослаблення держави вибуху, спрямованого на пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське значення, за попередньою змовою групою осіб.

Оскільки зазначені кримінальні правопорушення є однаковими за тяжкістю, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 32 КПК кримінальне провадження має здійснювати суд, у межах територіальної юрисдикції якого було вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення,

Згідно з обвинувальним актом останнім за часом з більш тяжких інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень є злочин, передбачений ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК, який був припинений співробітниками Служби безпеки України 29 серпня 2024 року шляхом затримання ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в м. Києві.

Уточнена обвинуваченим ОСОБА_5 під час розгляду його клопотання позиція щодо необхідності направлення кримінального провадження із Шевченківського районного суду м. Києва до Бориспільського міськрайонного суду Київської області, у межах територіальної юрисдикції якого, за твердженням обвинуваченого, інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК, не ґрунтується на приписах кримінального процесуального закону, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 34 КПК вирішення питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції належить до компетенції Київського апеляційного суду, а не Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Крім того, колегія суддів зауважує, що з огляду на зміст обґрунтування клопотання, а також викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення не встановлено підстав для направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, оскільки інкриміноване обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК, місцем вчинення якого зазначено м. Миргород Полтавської області, за часом вчинення є більш ранішим, ніж кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК.

Таким чином, колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та направлення зазначеного вище кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Керуючись ст. 34 КПК, Верховний Суд

постановив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 , про направлення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3