Номер провадження: 11-сс/813/1683/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 04.08.2025 рокупро відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених службових осіб Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою,

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Оскарженою ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність відповідальних осіб уповноважених службових осіб Малиновської окружної прокуратури міста Одеси щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявоюпро вчинення, на його думку суддею Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 , дій, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 111, ч.2 ст. 111-2, ч.2 ст. 114-1, ч.2 ст. 364, ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 367, ч.1 ст. 368-5, ч.2 ст. 369-2 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що наведені у заяві відомості не є повідомленням про злочин, оскільки в заяві короткий виклад обставин злочинів, обмежений цитуванням статей КК України, а суть заяви полягає в тому, що ухвалення суддею рішення за скаргою то і є злочини передбачені ст.ст. 28 ч.3,4; 111 ч.2; 111-2 ч.2; 114-1 ч.2; 364 ч.2; 365 ч.3; 366 ч.2; 367 ч.2; 368-2 ч.3; 368-5 ч.1; 369-2 ч.2 КК України.

Разом з тим, слідчий суддя звернув увагу на те, що зі змісту скарги та заяви ОСОБА_6 вбачається, що підставою для подачі заяви про вчинення кримінального правопорушення фактично є незгода з судовими рішеннями Пересипського районного суду м. Одеси.

Слідчий суддя зазначив, що незгода з судовим рішенням не є підставою для внесення відомостей до ЄРДР, при цьому зауваживши, що дії, які зазначив заявник у своїй заяві не є кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.3, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 111, ч.2 ст. 111-2, ч.2 ст. 114-1, ч.2 ст. 364, ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 367, ч.1 ст. 368-5, ч.2 ст. 369-2 КК України

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись з ухвалою слідчого судді заявник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд скарги іншим слідчим суддею.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд не дотримався належної правової процедури розгляду справи, здійснивши розгляд скарги за відсутності ОСОБА_6 .

Позиції учасників апеляційного провадження

Апеляційний розгляд проведено без участі прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, до судового засідання не з`явився.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просив здійснювати розгляд апеляційної скарги шляхом забезпечення його безпосередньої участі в залі судових засідань апеляційного суду.

Право ОСОБА_6 на участь в судовому засіданні забезпечено шляхом проведення судового засідання в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за участю ОСОБА_6 , відповідні мотиви прийнятого рішення викладені в ухвалі апеляційного суду від 14.10.2025 року.

При цьому, ОСОБА_8 був належним чином сповіщений про дату, час та місце апеляційного розгляду, на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор» була направлена копія ухвали Одеського апеляційного суду про призначення судового засідання у режимі відеоконференції для забезпечення її виконання та вручення ОСОБА_6 , разом із пам`яткою про його права та обов`язки у процесуальному статусі заявника.

Водночас, за повідомленням службових осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 відмовився від отримання ухвали суду та пам`ятки про права та обов`язки, в свою чергу із заявами та клопотаннями про відкладення судового розгляду на адресу апеляційного суду, він не звертався.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої ухвали, судом були створені всі умови для реалізації права учасників провадження на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги вказану неявку учасників провадження, колегія суддів оцінює таку позицію, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, з метою дотримання вимог КПК України щодо розумного строку розгляду справ, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу без участі сторін провадження, оскільки подальше відкладення розгляду справи не буде відповідати положенням ст.28 КПК України.

Враховуючи неявку учасників процесу в судове засідання, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за необхідне апеляційний розгляд здійснювати за відсутності учасників провадження та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно з положеннями ст.24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 30.06.2020 року №298).

Згідно з п.1 Глави 2 Розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК.

Аналіз положень КПК України дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення (внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, передбачено положеннями ч.1 ст.214 КПК, а прийняття і реєстрація заяв, передбачено положеннями ч.4 ст.214 КПК).

Згідно матеріалів судової справи, до слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Малиновської окружної прокуратури м. Одеси щодо невнесення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей на підставі його заяви про вчинення кримінального правопорушення суддею Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 .

Слідчим суддею встановлено, що обставини, які викладені скаржником в його заяві до прокуратури, на думку ОСОБА_6 є підставою для внесення в ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочинів, передбачених ч.ч.3,4 ст.28, ч.2 ст.111, ч.2 ст.111-2, ч.2 ст.114-1, ч.2 ст.364, ч.3 ст.365, ч.2 ст.366, ч.2 ст.367, ч.1 ст.368-5 та ч.2 ст.369-2 КК України.

Слідчим суддею також встановлено, що підставами вважати заяву саме про злочин, окрім наведення тієї чи іншої статті кримінального закону, є обов`язкова наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві таких даних немає, то вона не може вважатися такою, яка має бути обов`язково внесена до ЄРДР.

Разом з тим, у заяві ОСОБА_6 до Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, таких даних зазначено не було, не наведено формальних ознак кримінального правопорушення, яке заявник вважає вчиненим.

Відповідно до змісту скарги ОСОБА_6 судом було встановлено, що ОСОБА_6 не згодний з процесуальним рішенням (вважає його незаконним), яке ухвалив суддя у справі №522/3235/25 (провадження 1-кс/523/1380/25).

Колегія суддів вважає, що як за формою скарги (або заяви про злочин), так і за її змістом можливо побачити, що ОСОБА_6 створює штучне уявлення про порушення власних прав. Про це свідчить формальний опис фактичних обставин, які ОСОБА_6 вважає порушенням закону; посилання на вимоги КПК, які начебто порушені під час розгляду його заяви; а також ізольовані від реальності думки ОСОБА_6 стосовно «розроблення суддею Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 детального плану злочину на користь РФ та його реалізації». Доводи, викладені у скарзі не мають розумної хронології подій, які б можливо було оцінити як порушення закону. Виклад умовиводів, скаржник здійснює механічно за певною, власно розробленою схемою, не маючи ані хронологічної системи, ані індивідуальних ознак події, що мала б назву кримінальне правопорушення. Висновки, які зроблені у скарзі мають абстрактні формулювання, переписані з кримінального закону.

Відповідно, навіть, при поверхневому ознайомленні зі скаргою можливо побачити, що предметом скарги не є будь-яке кримінальне правопорушення, а є виключно незгода ОСОБА_6 з процесуальним рішенням, ухваленим слідчим суддею за наслідками розгляду скарги ОСОБА_6 .

Дослідивши матеріали провадження, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді, що у заяві про кримінальні правопорушення не наведено тих необхідних відомостей, що можуть свідчити про кримінальні правопорушення та, які б могли бути підставами для початку досудового розслідування. Заявник не наводить об`єктивних даних, які б підтверджували зазначені ним відомості, а лише висуває загальне припущення про можливе вчинення протиправних (злочинних) дій, надаючи суб`єктивну оцінку правомірності тих чи інших дій, виходячи з власного аналізу та бачення (трактування) норм закону України про кримінальну відповідальність.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне ж відкриття кримінального провадження є недопустимим, позаяк призводить до можливого порушення прав конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційовано, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Апеляційний суд вважає, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Артіко проти Італії» від 13.05.1980, не гарантується захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Відповідно до Конституції України, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого Закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції України і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що незгода із прийнятим суддею процесуальним рішенням в конкретній справі шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених ст. 126 та 129 Конституції України щодо незалежності судді та заборони впливу на нього у будь-який спосіб. Ініціювання кримінального переслідування судді внаслідок незгоди з його процесуальними діями чи рішеннями є способом незаконного впливу на суд і такі дії слід розцінювати як спроби втручання у правосуддя, тиску на суд і суддів не процесуальним шляхом, поза межами процедури оскарження судових рішень, що є прямим порушенням вимог закону щодо незалежності судів та суддів.

Водночас, аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався належної правової процедури розгляду справи, здійснивши розгляд скарги за відсутності ОСОБА_6 , колегія суддів визнає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

З матеріалів судової справи вбачається, що ОСОБА_6 перебуває у слідчому ізоляторі. Слідчим суддею приймались заходи для виклику скаржника до суду шляхом забезпечення проведення відеоконференції між ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Хаджибейським районним судом м. Одеси. Слідчим суддею було призначено судове засідання на 04.08.2025 року, в яке викликався скаржник через адміністрацію слідчого ізолятора. Натомість, ОСОБА_6 майже кожного дня приймає участь в різних видах судових засіданнях і доставляється майже у всі суди міста Одеси для розгляду його скарг, а також для участі у розгляді кримінального провадження у відношенні нього. Відповідно, скаржник приймає рішення на власний розсуд про участь у розгляді тої чи іншої скарги, виставляючи пріоритети в яке судове засідання йому необхідно з`явитись, а в яке він не бажає з`являтись.

Враховуючи, що ОСОБА_6 був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду його скарги та слідчий суддя забезпечив його участь у режимі відеоконференції з ДУ «ОСІ», натомість, скаржник свідомо прийняв рішення про виїзд до іншого суду для розгляду іншої скарги. Тобто, ОСОБА_6 самостійно обрав пріоритет у розгляді власних скарг, тому слідчий суддя прийняв рішення про розгляд скарги без участі скаржника.

При цьому, колегія суддів наголошує, що неможливо зобов`язати приймати участь особу у розгляді власної скарги. Так само як і не можливо нескінченно чекати волі скаржника на те, щоб він з`явився до суду для участі у розгляді такої скарги. Норма ч. 3 ст. 306 КПК створена задля гарантування особі можливості виступити перед слідчим суддею і довести свою правову позицію, щоб розгляд скарги не був таємним або не був обмежений суддівським свавіллям. Однак, у даному випадку, всі змоги провести публічний судовий розгляд скарги у встановлені у законі строки розбиваються об свавілля скаржника, який фактично маніпулює державними ресурсами та створює ілюзію порушення власного права.

З урахуванням практики ЄСПЛ можливо стверджувати, що ОСОБА_6 розумно міг передбачити, що у випадку не явки для розгляду його скарги, розгляд останньої буде проведений без його участі.

Враховуючи викладені встановлені обставини, апеляційний суд вважає, що перешкод у розгляді скарги без скаржника, у даному випадку, - не було, оскільки права та інтереси особи можливо захистити без особи, яка подала таку скаргу, за наявними доказами.

Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею повністю дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 309, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 04.08.2025 рокупро відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених службових осіб Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4