Справа № 953/9721/25
н/п 1-кс/953/6365/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2025 р. Слідча суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_4 , за матеріалами кримінального провадження за № 0001059 від 15.09.2025, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чаплинка Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого офіційно, не одруженого, дітей на утриманні немає, раніше неодноразово судимого, останній раз Красногвардійським районним судом м. Дніпра за ч. 2 ст. 152 КК України до 12 років позбавлення волі, звільненого 09.09.2024 з РВК №56 в м. Суми, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_4 , за матеріалами кримінального провадження за № 0001059 від 15.09.2025, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що у провадженні ВРЗуСТ СУ ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0001059 від 15.09.2025, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , 14.09.2025, приблизно о 23:10, більш точний час встановити під час досудового розслідування не виявилося можливим, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, тобто з порушенням вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

2.9 а) «Водієві забороняється,

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

керував автобусом "БОГДАН А-09212", р.н. НОМЕР_1 , та рухався по автодорозі "Лозова-Близнюки" зі сторони с. Квітневе Близнюківської СГ Лозівського району у напрямку м. Лозова Харківської області. В цей час, рухаючись по вказаній дорозі у зазначеному напрямку, в районі регульованого залізничного переїзду, розташованого на 933 км залізничного перегону "Лозова-Близнюки", ОСОБА_6 , діючи з необережності, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, втратив контроль над керуванням автобусом, та виїхав за межі проїзної частини на ліве по ходу його руху узбіччя, де здійснив наїзд на перешкоду у вигляді залізобетонної електроопори, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:

- 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.».

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобусу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих травм помер на місці ДТП.

Порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_6 , виразилося в тому, що він 14.09.2025, приблизно о 23:10, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автобусом "БОГДАН А-09212", р.н. НОМЕР_1 , та рухався по автодорозі "Лозова-Близнюки" зі сторони с. Квітневе Близнюківської СГ Лозівського району у напрямку м. Лозова Харківської області. В цей час, рухаючись по вказаній дорозі у зазначеному напрямку, в районі регульованого залізничного переїзду, розташованого на 933 км залізничного перегону "Лозова-Близнюки", ОСОБА_6 , діючи з необережності, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, втратив контроль над керуванням автобусом, та виїхав за межі проїзної частини на ліве по ходу його руху узбіччя, де здійснив наїзд на перешкоду у вигляді залізобетонної електроопори, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України - тобто порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого.

15.09.2025 в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, ОСОБА_6 був затриманий.

15.09.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , посилаючись на існування ризиків, зазначених в п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України та обгрунтованість пред*явленої підозри за ч. 3 ст. 286-1 КК України. Слідчі підтримали клопотання та просили задовольнити.

Підозрюваний та захисник в судовому засіданні не погодилися з даним клопотанням, вказуючи на те, що ризики недоведені, просять обрати домашній арешт, враховувати стан здоров*я підозрюваного.

Слідчий суддя, вислухавши думки учасників кримінального провадження, та дослідивши надані матеріали, встановив наступне.

СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування № 0001059 від 15.09.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідча суддя зобов`язана встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідча, прокурор;- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідча суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Слідчою суддею встановлено, що на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, ОСОБА_6 є осудною особою, яка досягла 16-річного віку, громадянином України.

За результатами розгляду даного клопотання застосування запобіжного заходу слідчою суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів: - протоколом огляду місця ДТП від 15.09.2025;- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 15.09.2025;- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 ; - протоколом допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ;- речовим доказом автобусом "БОГДАН А-09212", р.н. НОМЕР_1 , на якому встановлено відповідні механічні пошкодження, а також інша слідова інформація.

Слідча суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується.

Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідча суддя дійшла висновку про наявність обґрунтованої підозри, на даній стадії проведення досудового розслідування кримінального провадження, щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідча суддя зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Звертаючись з клопотанням, слідчий посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Дослідивши всі представлені відомості та надавши їм належну оцінку, слідчий суддя вважає встановленими існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого злочину, та у випадку доведеності вини останнього, міра покарання, що може бути застосована до нього складатиме від п`яти до десяти років позбавлення волі, у зв`язку з чим є усі підстави вважати, що ОСОБА_6 з метою уникнення даного покарання буде переховуватись від органу досудового розслідування. Крім того, ОСОБА_12 , перебуваючи на свободі може незаконно впливати прямо чи опосередковано на потерпілих та свідків, так як він має право ознайомлюватися з матеріалами кримінального провадження та йому надані копії матеріалів, які долучаються до даного клопотання, серед яких є і протоколи допитів свідків з їх анкетними даними та адресами мешкання, а тому, перебуваючи під дією іншого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі він зможе впливати на них, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_6 згідно інформаційного порталу Національної Поліції «АРМОР» раніше притягувався до адміністративної відповідальності за незаконне виробництво, зберігання, перевезення наркотичних засобів, штраф не сплатив. Крім того, раніше неодноразово судимий, останній раз Красногвардійським районним судом м. Дніпра за ч. 2 ст. 152 КК України до 12 років позбавлення волі, звільнений 09.09.2024 з РВК №56 в м. Суми. Судимість за вчинені ОСОБА_6 злочини не знята й не погашена в установленому Законом порядку. Таким чином, ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, і перебуваючи під дією іншого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, може вчинити новий злочин, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відтак є достатні дані вважати, що ризики, передбачені у п. п. 1,3,5 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У справі «Стогмюллер проти Автрії» №1602/62 від 10.11.1969 року Суд зазначає, що існує ціла сукупність обставин при врахуванні ризику переховування особи, зокрема, очікуваний важкий вирок або особливий характер затримання особи або відсутність міцних зв`язків у країні, що дає підстави вважати, що наслідки та ризики втечі можуть бути визнані менш небезпечними, ніж продовження тюремного ув`язнення (п. 15).

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Однак, слідчий суддя вважає, що на цей час існують правові підстави для обрання саме такого запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, на строк в межах строку досудового розслідування. Також, слідчою суддею враховано, що підозрюваний зареєстрований в Сумській області, проживає без реєстрації з його слів в м. Чугуїв у жінки і даних щодо відповідної реєстрації взагалі не надано.

І стороною захисту в судовому засіданні не надані належні обґрунтування щодо відсутні встановлених слідчим суддею ризиків.

Також, слідчою суддею досліджені всі надані дані по особі підозрюваного та враховано, що він 1988 р.н., є громадянином України, не одружений, дітей на утриманні не має, не працевлаштований, тобто не має офіційних заробітків, раніше неодноразово судимий.

Всі зазначені дані про особу підозрюваного не зменшують існування встановлених ризиків, а відтак не здатні на даному етапі кримінального провадження перешкоджати вчинити ним дії, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання також не було надано відомостей про неможливість перебування підозрюваного в умовах тримання під вартою ані за станом здоров*я, або з інших підстав, а за повідомленими даними підозрюваному було проведено операцію 16.09.2025 року і питання перебування в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» необхідно вирішити з врахуванням висновків лікарів.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Враховуючи наявність визначених ризиків, а також те, що даний злочин, що інкриміновано є злочином в сфері дорожнього руху особою в стані алкогольного сп*яніння, а отже у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства так і держави в цілому, оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання винуватим у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, наявність встановлених ризиків за ст. 177 КПК України, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, і слідчий суддя обирає відносно підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування. Об*єктивних даних на спростування даних висновків слідчого судді стороною захисту не надано.

А тому, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, даних про особу підозрюваного, слідча суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому слідча суддя зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідча суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При розгляді вказаного клопотання на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не визначає розмір застави, оскільки в результаті злочинних дій ОСОБА_6 спричинено смерть потерпілого.

На підставі вищевикладеного, є достатні підстави вважати, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави та застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти вказаним ризикам.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів»

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 206, 211, 213, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого, погоджене прокурором задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на 58 днів тобто до 13 листопада 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Зобов`язати слідчого слідчого управління Головного управління національної поліції в Харківській області ОСОБА_4 повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_6 про взяття під варту останнього.

Встановити строк дії ухвали до 13.11.2025 року включно.

Зобов*язати медичну частину Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» під час надходження підозрюваного до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» провести медичний огляд ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя -