Провадження № 11-кп/824/3285/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2025 року ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,та ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 14 лютого 2026 року включно.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та про неможливість застосування до обвинувачених іншого, більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, оскільки він не може забезпечити їх належної процесуальної поведінки та запобігти встановленим ризикам.

В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 вказано про те, що продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є занадто суворою мірою для запобігання заявленим ризикам. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив, що суд здійснював судовий розгляд з упередженим та обвинувальним нахилом, не дослідив та не перевірив докази на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилався прокурор, а також проігнорував доводи сторони захисту щодо їх відсутності. Вважає, що клопотання прокурора не містить викладу обставин про те, що ризики не зменшились або з`явились нові, що виправдовують подальше тримання під вартою, тоді як повідомлення про підозру є необґрунтованим для застосування до ОСОБА_8 будь-якого запобіжного заходу з огляду на відсутність документально підтверджених доказів існування його злочинної поведінки. Крім цього, захисник звернув увагу на те, що ризик переховування від суду не може бути встановлений лише на основі можливого покарання, а враховуючи, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, не змінював його, не переховувався, має у користуванні один і той самий номер телефону, раніше не судимий, працює, має стійкі соціальні зв`язки, то ризик втечі не обґрунтований. Також захисник зауважив, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів, які б свідчили про приховування або спотворення речей або документів чи мету вчинення таких дій ОСОБА_8 , не наведено жодних обставин, які б підтвердили його вплив на свідків, будь-яких відомостей чи доказів про вчинення наступних епізодів злочинної діяльності, а тому такі ризики є припущеннями. Додатково вказав, що прокурором не доведено, а судом не встановлено недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вказаним ризикам, тоді як з огляду на обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , дані про його особу, відсутність необхідності обмеження права на свободу особи, захисник вважає, що домашній арешт буде пропорційним заходом для запобігання ризикам та забезпечення завдань кримінального провадження. Просивоскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або домашнього арешту у нічний період доби.

Ухвала Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2025 року щодо ОСОБА_10 не оскаржується.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника обвинуваченого, який подану апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити; прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів провадження, питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченої під вартою було вирішено на стадії підготовчого провадження. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії підготовчого провадження та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченогоОСОБА_8 під вартою, належним чином мотивувавши своє рішення.

Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду. При цьому, вказаний ризик, на думку колегії суддів, є значним. Колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років. Наявність вказаного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що суд зобов`язаний враховувати відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України. При оцінці цього ризику, колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, поставленого у вину обвинуваченому, а також існування реальної можливості переховування, враховуючи ситуацію, яка існує в державі, яка викликана внаслідок військової агресії з боку Російської Федерації. Крім того, колегією суддів враховується також встановлена в суді апеляційної інстанції обставина про те, що ОСОБА_8 , будучи обвинуваченим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, з метою уникнення кримінальної відповідальності переїхав з м. Львова до м. Києва, внаслідок чого його було оголошено в розшук. Наведене свідчить про існування ризику переховування обвинуваченого від суду, що вказує на наявність підстав для продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обставини вчинення поставленого у вину обвинуваченому ОСОБА_8 кримінального правопорушення дають підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, зокрема враховуючи те, що потерпіла є неповнолітньою, тобто вразливою особою, а інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, згідно з обвинувальним актом, було вчинене під погрозою застосування насильства, а також враховуючи, що наразі кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого провадження, а отже всі заявлені свідки та потерпіла безпосередньо судом не допитані, то вказаний ризик на сьогодні продовжує існувати.

Крім цього, колегія суддів вважає доведеним існування ризику, передбаченого п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки судовий розгляд кримінального провадження наразі не закінчено, а ОСОБА_8 , розуміючи тяжкість покарання, яке може йому загрожувати у разі визнання його вини, може вчинити дії, спрямовані на знищення, сховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також дії, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженні іншим чином, в тому числі, шляхом систематичних неявок в судові засідання, заявленням численних клопотань про відкладення розгляду справи через неможливість явки до суду.

Також колегією суддів визнається доведеним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення ОСОБА_8 . При оцінці вказаного ризику колегією суддів враховується той факт, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення з метою приховування слідів інкримінованого йому кримінального правопорушення. Обраний запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, на думку колегії суддів, здатний у повній мірі запобігти зазначеному вище ризику.

Наведене у своїй сукупності вказує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що вказує на наявність підстав для продовження застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу, передбаченого ст. 176 КПК України, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Посилання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, не змінював його, не переховувався, має у користуванні один і той самий номер телефону, раніше не судимий, працює, має стійкі соціальні зв`язки, є не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність вказаних даних не може саме по собі свідчити про наявність таких обставин, які зможуть усунути існуючі ризики.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що за своєю правовою природою ризик вчинення обвинуваченим дій, перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у один із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому, а тому відсутність відомостей про приховування або спотворення речей чи документів ОСОБА_8 , про його вплив на свідків, будь-яких відомостей чи доказів про вчинення наступних епізодів злочинної діяльності, не свідчить про те, що ОСОБА_8 не вчинить дій, спрямованих на переховування від суду, знищення, сховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконний вплив на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню або вчинення іншого кримінального правопорушення.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних заходів, то на думку колегії суддів, запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 та попередити наявні ризики, у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин, а враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке згідно з обвинувальним актом вчинене із погрозою застосування насильства, то рішення суду першої інстанції про не визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави є обґрунтованим в силу положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» де зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

На переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Наведене вказує на відсутність підстав для скасування ухвали Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2025 року щодо ОСОБА_8 , у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4