Справа № 162/17/25 Провадження №11-кп/802/125/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_5 ,

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000479 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 18 липня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підкормілля Любешівського району Волинської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого оператором котельні Центру культури та дозвілля селища Любешів, розлученого, який має на утриманні троє неповнолітніх дітей, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 153, ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років;

- за ч. 6 ст. 153 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років;

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено тримання під вартою, а строк відбування покарання вирішено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення. починаючи з 14 листопада 2024 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України включено інформацію про обвинуваченого ОСОБА_8 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Вироком вирішено питання речових доказів та арештованого майна.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду, ОСОБА_8 визнано винуватим за те, що він, у ніч з 23 травня 2024 року на 24 травня 2024 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в кімнаті будинку за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи всупереч вимогам Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», скориставшись відсутністю колишньої дружини ОСОБА_8 , яка поїхала на заробітки у Республіку Польща, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер власних дій, з метою задоволення власної статевої пристрасті з малолітньою дочкою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не досягла чотирнадцяти років і через свій малолітній вік не могла чинити йому активного опору, використовуючи фізичну перевагу над нею, всупереч волі потерпілої, вступив з нею в анальний статевий акт, вчинивши дії сексуального характеру, пов`язані із проникненням у її тіло анальний отвір, власних геніталій статевого члена (зґвалтування).

Таким чином, ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 152 КК України.

У подальшому, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 152 КК України, в період часу з травня 2024 року по липень 2024 року, точних дат органом досудового розслідування не встановлено, у нічну пору доби, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в кімнаті будинку за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи всупереч вимогам Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», скориставшись відсутністю колишньої дружини ОСОБА_8 , яка тимчасово перебувала на заробітках у Республіці Польща, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер власних дій, з метою задоволення власної статевої пристрасті систематично вчиняв відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не досягла чотирнадцяти років і через свій малолітній вік не могла чинити йому активного опору, дії сексуального характеру не пов`язані із проникненням в її тіло, змушуючи її руками торкатись та гладити його статевий член (мастурбувати).

Таким чином, ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 153 КК України.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 , повторно, 14 листопада 2024 року, близько 02 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи всупереч вимогам Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер власних дій, з метою задоволення власної статевої пристрасті, використовуючи свою фізичну перевагу над малолітньою дочкою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка не досягла чотирнадцяти років і через свій малолітній вік не могла чинити йому активного опору, розмістився поруч з нею на ліжку, оголив свій статевий член та, погрожуючи фізичною розправою, всупереч її волі, вчинив відносно неї дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням у її тіло, примушуючи її руками торкатися та гладити його статевий член (мастурбувати), до тих пір, поки в кімнату не зайшла її матір ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 153 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в ніч з 23 травня 2024 року на 24 травня 2024 року, шляхом вчинення умисних, протиправних, насильницьких дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням з використанням власних геніталій в тіло малолітньої дочки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не досягла чотирнадцяти років, а також в період часу з травня 2024 року по липень 2024 року, точних дат органом досудового розслідування не встановлено та 14 листопада 2024 року, близько 02 години, шляхом вчинення умисних, протиправних, повторних дій сексуального насильства (насильницької мастурбації її рукою своїх геніталій), не пов`язаного з проникненням у тіло останньої, вчинених особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 152 КК України, умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я, а саме розлад адаптації у вигляді легко вираженої тривожно-депресивної реакції.

Таким чином, ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, був упередженим, оскільки вина ОСОБА_8 не доведена поза розумним сумнівом. Зокрема, не доведено, що поставлені у вину дії обвинуваченого дійсно мали місце, а ознаки розладу адаптації, виявлені у малолітньої ОСОБА_12 є саме їх наслідком. Також, звертає увагу, що під час допиту про події 14 листопада 2024 року, потерпіла стверджувала що батько спав біля неї оголеним, а натомість свідок ОСОБА_8 (мати) вказала, що коли увійшла до кімнати, обвинувачений повністю оголеним не був і факту фізичного контакту сексуального характеру вона не підтвердила. Тож, на думку сторони захисту, вказані діяння мали б кваліфікуватися за ч. 2 ст. 156 КК України. Крім того, апелянт зауважує, що зі слів малолітньої потерпілої про події у ніч з 23 на 24 травня, від 24 травня по липень 2024 року вона повідомляла матері, що суперечить показам ОСОБА_8 , яка заперечила факт своєї обізнаності про них. Також, захисник акцентує увагу на результатах висновку експерта № 867, яким будь-яких тілесних ушкоджень, включаючи ділянку статевих органів, на тілі ОСОБА_12 не виявлено. Враховуючи викладене, просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_8 у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

У змінах та доповненнях до апеляційної скарги захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 акцентує увагу на тому, що під час проголошення тексту вироку було озвучено обвинуваченому за ч. 4 ст. 152 КК України строк відбування покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі. Водночас у резолютивній частині судового рішення зазначено інший строк, а саме 10 (десять) років позбавлення волі. У зв`язку з викладеним, просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Під час апеляційного розгляду забезпечити відтворення технічного запису судового засідання від 18 липня 2025 року (момент проголошення вироку) та повторно дослідити і надати оцінку доказам, якими обґрунтовується оскаржуваний вирок.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які, кожен зокрема, підтримали апеляційні вимоги разом зі змінами та доповненнями та просили їх задовольнити, думку прокурорів та представника малолітньої потерпілої, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги зі змінами та доповненнями, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об?єктивно з?ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152 КК України, тобто вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди; ч. 6 ст. 153 КК України, тобто вчиненні дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи вчинених повторно щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди; ч. 1 ст. 122 КК України, тобто заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, відповідають фактичним обставинам і підтверджені зібраними у встановленому порядку доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст. 94 КПК України в їх сукупності та взаємозв`язку.

В основу обвинувального вироку суд першої інстанції обґрунтовано поклав покази малолітньої потерпілої, свідків, а також дані, які були встановлені із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, досліджених місцевим судом.

Твердження сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень були предметом перевірки в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Так, будучи допитаним місцевим судом обвинувачений ОСОБА_8 вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав. Натомість, про події 13 листопада 2024 року повідомив, що у той день він, разом з ОСОБА_13 , допомагав ОСОБА_14 , вживав спиртне, а додому, де знаходилась його колишня дружина з дітьми (дружина з сином ОСОБА_15 перебували на одному ліжку, а ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в іншій кімнаті на своїх ліжках), повернувся близько 01 год ночі. Він хотів піти спати до дружини, але з нею почалася сварка, оскільки обоє були п`яні, тому він пішов в кімнату до ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . ОСОБА_16 зробив вигляд, що спить, а ОСОБА_17 сиділа з телефоном. В подальшому, взявши покривало та повернувшись в кімнату до ОСОБА_17 , сів на її ліжку і говорив з нею. Він був у трусах, а ОСОБА_17 була одягнута в штани та сиділа на ліжку. Тоді він побачив, що дружина стоїть за дверима та підслуховує їх розмову, після чого вона зайшла в кімнату та між ними почалась сварка, під час якої вона схватила стілець, але він забрав його у неї та вигнав з кімнати. ОСОБА_17 вибігла з нею. Заснув ОСОБА_8 близько 04 год ранку та спав до 07 год ранку у кімнаті, де спав ОСОБА_16 . Коли прокинувся, побачив у будинку свою сусідку ОСОБА_18 , однак з нею практично не говорив, не знає чому вона прийшла, а зранку після 07 год він розбудив дітей, щоб вони збирались до школи, але чи пішли вони в школу він не знає, бо пішов у свою кімнату. В подальшому, вийшовши з кімнати орієнтовно через годину, ні дружини, ні дітей вже не було, тож він поїхав по своїх справах, а при поверненні ввечері додому, його затримали працівники поліції. Також, додав, що донька ОСОБА_17 з травня 2024 року могла в будь-який час зателефонувати до своєї мами, яка перебувала в Польщі. Ні колишня дружина, ні будь-хто не висловлювали до нього претензій щодо неналежного виховання чи поведінки по відношенню до дітей, але один раз був випадок, коли його викликали у службу у справах дітей, невідомо з яких причин. Бувало він просив дітей, зокрема ОСОБА_17 , гладити його руку, були випадки, коли ОСОБА_17 втікала з хати та її шукали, оскільки вона його боялася у зв`язку з сварками з дружиною.

Колегія суддів зазначає, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 є його правом, при цьому апеляційний суд критично оцінює покази останнього, виходячи з того, що вони не узгоджуються, суперечать та спростовуються сукупністю наявних доказів у даному кримінальному провадженні, які належним чином досліджені та оцінені судом.

Версія подій, викладена обвинуваченим, в ході її перевірки судом, свого підтвердження не знайшла і спростована достатньо повними показами малолітньої потерпілої, наданими 14 листопада 2024 року у приміщенні Центру захисту для дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модель ОСОБА_19 ), а також наданими у судовому засіданні шляхом анкетування.

Перш за все, з матеріалів кримінального провадження слідує, що під час допиту малолітньої потерпілої під час судового засідання за участі психолога, представника та законного представника, обвинуваченого і захисника, останні не обмежувались судом в можливостях ставити питання, заявляти клопотання, висловлювати заперечення, надавати пояснення тощо.

Як вбачається із протоколу допиту малолітньої потерпілої від 14 листопада 2024 року із стенограмою та відеозаписом, ОСОБА_12 , яка була допитана за участі психолога та законного представника, показала, що 13 листопада 2024 року її батько пішов до свого двоюрідного брата ОСОБА_20 , там вони «попили» і близько 22 год він прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння та почав скандалити з мамою. В цей час потерпіла була в своїй кімнаті. Батько прийшов до неї, роздягнувся при ній (залишився лише в трусах сірого кольору) та ліг в її ліжко, заставляв її робити «різні штуки», говорив, що її вб`є, якщо вона комусь розкаже про це. Зокрема, він заставляв гладити рукою його статевий орган, вийнявши його з трусів. Однак, мама привідкрила двері, почула, що робиться у кімнаті, ввімкнула світло та сказала їй йти в прихожу. Питала, чи він її образив, на що вона відповіла «так». У подальшому між батьками виникла суперечка, батько взяв стілець, хотів розбити ним мамі голову. Мама втекла, закрила двері і відправила її до сусідки ОСОБА_21 . Тоді, о 05 год ранку, ОСОБА_22 привела сусідку додому, вона трохи заспокоїла батька, який всім фізично погрожував. У подальшому вони пішли до своєї родички, а потім автомобілем мама їх завезла до своєї хрещениці, до тітки ОСОБА_23 . Також, потерпіла розповіла, що як мама поїхала в Польщу, батько в цей період також заставляв її вчиняти такі дії. Зокрема, батько приходив вночі у її кімнату, лягав біля неї та примушував гладити його статевий член. Вона змушена була це робити, оскільки він їй погрожував. Ці дії були багаторазові, через день-два, батько тоді сильно п`яний був. В цей час вони проживали з батьком та братиками, до них приходив інколи ночувати троюрідний брат, іноді родичі. Також, в перший день коли мама поїхала в Польщу, батько пхав (запхав і вийняв) свій статевий орган в її задній отвір. Це було один раз у її кімнаті. Про ці всі дії вона нікому не розказувала, оскільки батько їй погрожував, казав що вб`є.

Здійснюючи аналіз показів малолітньої потерпілої судом береться до уваги також, що згідно висновку судово-психіатричного експерта № 360 від 20 листопада 2024 року, в ОСОБА_12 , у період, що відноситься до часу вчинення проти неї правопорушення не виявлялося ознак будь-якого психічного розладу, вона могла в межах свого вікового періоду, правильно сприймати факти, що мають доказове значення у справі, і давати показання про них. В ОСОБА_12 , у даний час, виявляються ознаки розладу адаптації у вигляді легко вираженої тривожно- депресивної реакції, які є в причинно-наслідковому зв`язку з вчиненням проти неї протиправними діями, але які, однак, не позбавляють її можливості правильно сприймати факти, що мають доказове значення у справі, і давати показання про них. Враховуючи індивідуальні особливості малолітньої ОСОБА_12 емоційний стан і стан розумового розвитку у неї виявляється здатність правильно сприймати і давати вірні покази, лише щодо зовнішнього боку подій та обставин, котрі розгорталися в рамках кримінальної ситуації (пора року, час доби, місцевість, особа, її зовнішній вигляд, послідовність дій) не усвідомлюючи їх внутрішнього змісту, соціального характеру та правового значення. Надмірного, невідповідного віковим особливостям навіювання чи фантазування, які б могли суттєво вплинути на достовірність її свідчень не виявлено.

Тож, стверджуючи про упередженість суду в розгляді справи, сторона захисту не конкретизує в чому саме суд допустив таку упередженість.

Більше того, Конституційний Суд України неодноразово зауважував, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Водночас, слід зауважити, що таке тлумачення відбувається виключно лише у разі наявності в суду сумнівів щодо невинуватості обвинуваченого, що викликано недостатністю зібраних стороною обвинувачення доказів чи у разі визнання їх недопустимими чи неналежними, а бо ж у разі встановлення судом відсутності в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину.

З метою установлення фактичних обставин та перевірки винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, судом також було допитано ряд свідків, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_12 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , покази яких узгоджуються між собою та у сукупності з іншими доводами, дають можливість відтворити повну картину подій.

Зазначені свідки попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, будь-які підстави оговорювати обвинуваченого у них відсутні.

Відтак, допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_8 , повідомила, що у листопаді 2024 року (точної дати не пам`ятає) вночі обвинувачений прийшов п`яний додому, хотів лягати з нею спати, але вона йому відмовила, тож він роздягнувся до трусів та пішов в кімнату до доньки. Перед тим як йти в свою кімнату, донька помахала їй головою, що вона не хоче, тож ОСОБА_8 не лягала спати, а коли відкрила двері до кімнати, то почула, як обвинувачений казав доньці, нікому не розказуй, бо якщо ти розкажеш, то мені буде «амба» за це. У цій кімнаті на іншому ліжку ще спав син ОСОБА_16 , але він був у навушниках, спав та нічого не чув. Далі вона ввімкнула світло у кімнаті, підійшла до ліжка та підняла (зірвала) покривало та побачила, що у доньки була відкрита ширінка в штанах, а обвинувачений лежав в трусах, поверх яких був його статевий орган в стані ерекції. Вона забрала доньку, дала чоловіку ляпас і запитала доньку, чи це було вперше, на що остання відповіла заперечно. В подальшому, після повторної сварки з обвинуваченим, під час якої він схватив стілець та хотів його у неї кинути, ОСОБА_17 злякалася та побігла кликати сусідку ОСОБА_18 , яка прийшовши заспокоїла його. Далі свідок поїхала з дітьми до ОСОБА_26 , де їх залишила, поїхавши з донькою до ОСОБА_30 , де й викликала працівників поліції, яким донька повідомила і про інші події сексуального насильства щодо неї. Зокрема, що в період часу з травня по липень 2024 року, коли мама перебувала за кордоном, батько заставляв її гладити його статеві органи, знімав її нижню білизну, пхав у неї свій статевий орган, їй було боляче. Також, ОСОБА_8 додала, що виїжджала у травні 2024 року за кордон, приїхала у липні цього року, оскільки їй зателефонували та сказали, щоб вона поверталась, бо вдома все не дуже добре, діти ходять самі по собі, ящиками возиться спиртне. Коли вона перебувала за кордоном, кожен день намагалась телефонувати до ОСОБА_17 , однак її чоловік забороняв доньці спілкуватися з нею. До листопада 2024 року донька нічого не повідомила про неправомірні дії обвинуваченого, але в подальшому все розповіла, сказала, що не розказувала раніше, оскільки батько їй погрожував.

Свої покази свідок ОСОБА_8 підтвердила та показала як і де відбувалися вказані в обвинувальному акті події за епізодом в ніч з 13 на 14 листопада 2024 року, під час проведення слідчого експерименту, проведеного за її участі та зафіксованого в протоколі від 06 грудня 2024 року (з фототаблицями).

З огляду на викладене, твердження сторони захисту про те, що під час допиту про події 14 листопада 2024 року, потерпіла стверджувала що батько спав біля неї оголеним, а натомість свідок ОСОБА_8 (мати) вказала, що коли увійшла до кімнати, обвинувачений повністю оголеним не був, є неспроможними, оскільки як допитана малолітня потерпіла ОСОБА_12 , так і допитана як свідок ОСОБА_8 ствердили, що обвинувачений, вчиняючи дії, вказані в обвинувальному акті в ніч з 13 листопада 2024 року на 14 листопада 2024 року, не був повністю оголеним, а був одягнений у спідню білизну (труси сірого кольору).

Також, вказаними показами повністю спростовуються доводи апелянта про суперечливість показів малолітньої потерпілої та її матері в частині обізнаності останньої щодо подій у ніч з 23 на 24 травня та від 24 травня по липень 2024 року, оскільки ОСОБА_12 , згідно стенограмиїї допиту від 14 листопада2024 року підтвердила, що нікому не повідомляла про дії сексуального характеру з боку обвинуваченого по відношенню до неї. Такі ж покази під час допиту судом першої інстанції надала її мати - ОСОБА_8 , яка вказала, що до моменту подій 14 листопада 2024 не була обізнана про подібні дії обвинуваченого ОСОБА_8 відносно її доньки.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що попри допит ОСОБА_12 в судовому засіданні шляхом анкетування, коли остання на питання захисника обвинуваченого чи розповідала вона мамі про описані нею дії тата, відповіла «так», то така відповідь лише свідчить про те, що малолітня потерпіла розповіла матері про такі дії сексуального характеру з боку батька на момент її допиту в суді і жодним чином не вказує, що вона повідомляла про них раніше і, відповідно, не створює суперечностей в її показах.

В свою чергу, ні обвинуваченим, ні його захисником, не були надані докази, які б спростовували покази малолітньої потерпілої та свідка ОСОБА_8 та, на думку колегії суддів апеляційного суду, останні не мали наміру обмовляти обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Разом з тим, що стосується акцентованої уваги апелянта на висновку судово-медичного експерта № 867, зокрема, щодо відсутності будь-яких тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_12 та пошкоджень дівочої пліви, апеляційний суд зауважує таке.

З аналізу показів ОСОБА_12 вбачається, що потерпіла будь-якого опору не чинила, оскільки боялася застосування відносно неї фізичного насильства та втілення обвинуваченим його постійних погроз, які стосувалися фізичної розправи з нею.

Крім того, згідно обвинувального акту, за одним із епізодів обвинуваченому інкримінується ч. 4 ст. 152 КК України, зокрема, вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло іншої особи, що є причиною відсутності пошкоджень дівочої пліви.

Також, колегією суддів апеляційного суду враховується психоемоційний стан малолітньої потерпілої, а саме вчинення відносно неї протиправних дій старшою людиною в особі її батька, яка є фізично сильнішою за неї та має становити для неї певний авторитет.

Водночас, береться до уваги висновок судово-медичного експерта № 870 від 31 грудня 2024 року, відповідно до якого: «під час проведення судово-психіатричної експертизи ОСОБА_12 (згідно висновку судово-психіатричного експерта № 360 з Волинської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судової психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» від 20 листопада 2024 року) відомо, що в підекспертної виявляються в даний час ознаки розладу адаптації у вигляді легко вираженої тривожно-депресивної реакції, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з вчиненими з нею протиправними діями….».

З огляду на вказаний експертний висновок, неспроможними є доводи апеляційної скарги щодо недоведеності того, що ознаки розладу адаптації, виявлені у малолітньої ОСОБА_12 є саме наслідком дій обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Між тим, на противагу доводів захисника обвинуваченого, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно встановив фактичні обставини та вірно погодився із кваліфікацією протиправних дій обвинуваченого за третім епізодом, саме яв вчинення сексуального насильства.

Так, кримінальні правопорушення, передбачені ст. 153 «Сексуальне насильство» та ст. 156 «Розбещення неповнолітніх» КК України, розмежовуються за ознаками об?єктивної сторони, зокрема за вчиненням чи не вчиненням насильницьких дій сексуального характеру. Для кваліфікації дій винного за ст. 153 КК необхідно встановити, чи були вчинені щодо потерпілої особи будь-які насильницькі дії, чи мали ці дії сексуальний характер та чи були вони вчинені без добровільної згоди потерпілої, крім випадку, якщо вони були вчинені щодо малолітньої особи незалежно від її добровільної згоди.

Виходячи із обставин кримінального провадження, даних щодо особи обвинуваченого, який як особа чоловічої статі фізично значно сильніший та значно старший за потерпілу, вчинив щодо ОСОБА_12 насильницькі дії сексуального характеру, не пов?язані з проникненням в тіло малолітньої, які полягали у тому, що він примушував її руками торкатися та гладити його статевий член (мастурбувати), що не спростовано захисником в поданій апеляційній скарзі та свідчить про безпідставність його тверджень про вчинення обвинуваченим розбещення малолітньої ОСОБА_12 ..

Відтак, колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи захисника обвинуваченого про те, що в ході судового провадження не було здобуто та не було надано безсумнівних доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому злочинів.

Категорична незгода обвинуваченого ОСОБА_8 з пред`явленим обвинуваченням, яке визнано судом доведеним, та оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні, які об?єктивно вказують на вчинення останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 153, ч. 1 ст. 122 КК України, можуть свідчити лише про намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Частина 2 статті 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом.

На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що існує єдина версія, якою безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, щодо яких йому пред`явлено обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що, згідно журналу судового засідання від 17 липня 2025 року, вихід суду до нарадчої кімнати відбувся о 16.01.32 (т.3 а.с.117), а проголошення судового рішення 18 липня 2025 року о 09.18.04, тому твердження обвинуваченого про порушення нарадчої кімнати не заслуговує на увагу.

Разом з тим, у змінах та доповненнях до апеляційної скарги сторона захисту акцентує увагу на тому, що під час проголошення тексту вироку було озвучено строк відбування покарання обвинуваченому за ч. 4 ст.152 КК України у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі, а в резолютивній частині зазначено інший строк, а саме 10 (десять) років позбавлення волі, що є порушенням кримінального процесуального закону.

У свою чергу, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що санкція ч. 4 ст. 152 КК України передбачає позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років. Тобто, як убачається з тексту вироку, обвинуваченому призначено покарання за ч. 4 ст. 152 КК України на межі мінімального розміру, передбаченого санкцією вказаної статті у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі.

З огляду на те, що у тексті вироку та під час його проголошення у судовому засіданні відсутні посилання на ст.69 КК України, а також ту обставину, що при призначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років, то озвучення строку відбування покарання обвинуваченому за ч.4 ст.152 КК України у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі, є лише обмовкою при проголошенні та в даному випадку таке порушення не є істотним.

Будь-яких підстав для призначення нового судового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Тобто, оскаржуване рішення відповідає положенням чинного КПК України, є обґрунтованим та належним чином вмотивованим, його законність сумнівів у колегії суддів не викликає.

Тому, апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Любешівського районного суду Волинської області від 18 липня 2025 року стосовно останнього, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: