Справа № 304/849/25 Провадження № 1-кп/304/209/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника

малолітнього потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0000039 від 20 березня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Чеченської Республіки, мешканця АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, офіційно непрацюючого, проживає у цивільному шлюбі (має на утриманні дев`ятьох неповнолітніх дітей), громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

У С Т А Н О В И В :

дев`ятнадцятого березня 2025 року обвинувачений ОСОБА_4 близько 02.30 год, знаходячись за місцем свого проживання на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , діючи на ґрунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли після словесного конфлікту з малолітнім сином ОСОБА_6 , наніс останньому два удари долонею по голові у ділянці правої скроні та лівого вуха, а також удар по спині, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синців на шкірних покривах правої скроні у ділянці зовнішнього кута лівого ока на лівій вушній мушлі та на спині у проекції грудного відділу хребта між лопатками, які згідно з висновком експерта № 99 від 26 березня 2025 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 125 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що точної дати події не пам`ятає така сталася весною пізньої ночі. Тоді він вийшов на вулицю, де серед інших підлітків побачив сина, який курив, через що він розлютився, оскільки сину лише 12 років, та декілька разів вдарив його. Оскільки дружина викликала поліцію, тому відносно нього розпочали кримінальне провадження, хоча він ні до того, ні після цієї події подібних дій ніколи не вчиняв. Про вчинене жалкує, просить призначити йому мінімальну міру покарання у виді штрафу, проти призначення йому покарання у виді громадських робіт категорично заперечив. Таку позицію обвинуваченого підтримала й законний представник малолітнього потерпілого, яка також просила призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу.

Прокурор у судовому засіданні просила призначити обвинуваченому покарання у виді 200 годин громадських робіт, оскільки він ніде не працює, тому інші види покарань, передбачені у санкції, йому призначені бути не можуть.

Кримінальне провадження розглядається у відсутності малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , неявка якого з урахуванням положень ст. 325 КПК України не перешкоджає розгляду. При прийнятті рішення про розгляд справи за відсутності потерпілого враховується те, що у розгляді справи приймає участь законний представник мати ОСОБА_5 .

Враховуючи, що такі фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а обвинувачений правильно зрозумів зміст цих обставин і сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає, роз`яснивши йому, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України обмежується визнавальними показами обвинуваченого, а дослідження решти доказів вважає недоцільним.

Відтак з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні і у межах пред`явленого обвинувачення кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 вчинив проступок.

Як особа ОСОБА_4 у селі Зарічево Ужгородського району Закарпатської області, де проживає без реєстрації, характеризується посередньо; перебуває на обліку у відділенні поліції № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області як сімейний насильник; на диспансерному обліку у лікаря психіатра/нарколога КНП «Перечинська лікарня» Перечинської міської ради не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Призначаючи покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно з якими особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень з урахуванням її особи, ступеня тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. За змістом зазначеного закону покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2015 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі № 205/7091/16-к від 17 жовтня 2019 року Верховний Суд розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, мету та мотиви вчиненого ОСОБА_4 діяння стосовно малолітнього сина, особу винного, який свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, беручи до уваги позицію сторони обвинувачення, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт у межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування даного кримінального провадження та судового провадження не обирався, на даний час клопотань про обрання такого суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.

Речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні немає.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. 65 КК України, ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду учасники кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 376 КПК України. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1