В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.09.2025 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт з уголою про визнання винуватості у кримінальному провадженні за № № 0000774, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.03.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Рубченки, Володарського району Київської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, працюючого монтажником у ФОП " ОСОБА_4 ", неодруженого, маючого на утриманні двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 317 КК України

сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_3 , його захисник адвокат ОСОБА_8 , представник неповнолітнього потерпілого адвокат ОСОБА_9 ,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 вчинив умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчиненому з метою покарати її за дії, вчинені нею та з метою залякування, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 127 КК України за таких обставин.

28.03.2025 близько 22 год. 30 хв. ОСОБА_3 разом з особою, матеріали досудового розслідування щодо якої були виділені в інше кримінальне провадження ( далі - Особа 1) та особою, кримінальне провадження щодо якої здійснюється в іншому судовому провадженні (далі - Особа 2), прийшли за місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 та зайшли до кімнати де перебував останній. Перебуваючи у кімнаті, ОСОБА_3 , Особа 1 та Особа 2 розбудили ОСОБА_10 та запропонували останньому пройти з ними під приводом розмови, на що ОСОБА_10 погодився. Вказані особи направились за місцем проживання ОСОБА_3 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , про що повідомили ОСОБА_11 , однак останній сказав, що не бажає проводити з ними час, внаслідок чого між Особою 2 та ОСОБА_10 виник конфлікт та Особа 2 наніс ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки в область правого плеча, після чого наніс ще один удар кулаком правої руки в область живота, та під погрозою застосування фізичного насильства змусив ОСОБА_10 направитися з ними. В цей час, на фоні раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_10 , у ОСОБА_3 , Особи 1 та Особи 2 виник умисел на заподіяння потерпілому сильного фізичного болю та морального страждання, вчиненого з метою залякування останнього (катування).

В подальшому ОСОБА_10 , Особа 1, Особа 2 та ОСОБА_3 прийшли за місцем проживання останнього та під час перебування у приміщенні літньої кухні Особа 2, висловлюючи погрози фізичною розправою в бік потерпілого ОСОБА_10 , примушував останнього до вживання алкогольних напоїв, а саме пива. ОСОБА_10 сприйняв вказані погрози, як реальні, у зв`язку із чим, побоюючись за своє життя та здоров`я, був змушений вжити алкогольні напої.

Далі, діючи із вказаним наміром, Особа 2, грубо порушуючи гарантовані державою конституційні права і свободи людини, передбачені ч. 1 ст. 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та ч. 1 ст. 28 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, усвідомлюючи протиправний характер та наслідки своїх дій, діючи умисно, взяв у праву руку металеві манікюрні ножиці, схопив останнього лівою рукою за волосся, почав відрізати його, глузуючи при цьому із ОСОБА_10 . Також у вказаний момент, ОСОБА_3 та Особа 1, діючи спільно за попередньою змовою групою осіб, здійснювали відео фіксацію знущань Особи 2 над ОСОБА_10 .

В подальшому, під час вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_3 вирішив вжити наркотичні засоби, а саме «канабіс», у зв`язку із чим дістав з-під столу у літній кухні пристрій для паління наркотичних засобів та «канабіс». Після цього, до вживання наркотичного засобу приєднався Особа 1, а Особа 2 в цей момент, знаходячись поблизу ОСОБА_10 , пропонував останньому вжити наркотичні засоби. Після відмови ОСОБА_10 на дану пропозицію Особа 2 взяв до рук ніж та висловлюючи погрози в бік ОСОБА_10 , примушував останнього до таких дій. ОСОБА_10 , сприймаючи вказані погрози за реальні, був змушений вжити наркотичний засіб «канабіс», після чого почав перебувати у безпорадному стані.

Коли ОСОБА_10 знаходився у безпорадному стані, Особа 1 наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар в область спини та один удар у область живота останнього.

Окрім цього, у вказаний момент, ОСОБА_3 діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та заподіяння фізичних страждань останньому, взяв пневматичну гвинтівку, зарядивши яку, здійснив три постріли в праву ногу ОСОБА_10 , після штовхнув, внаслідок чого ОСОБА_10 впав зі стільця на підлогу.

Далі, ОСОБА_3 та Особа 1, діючи умисно, взявши ОСОБА_10 під обидві руки, винесли його за територію приватного домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Внаслідок таких дій ОСОБА_3 , Особи 1 та Особи 2 неповнолітній ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді набряку м`яких тканин 2 та 4 пальців правої ступні, наявність на фоні набряку на 2 пальці садна та на 4 пальці рани.

Своїми умисними діями, які виразились в побитті та знущанні над неповнолітнім ОСОБА_10 , що супроводжувалось погрозами фізичною розправою, нанесенням тілесних ушкоджень та залякуванням останнього, вчиненому групою осіб, ОСОБА_3 , Особа 1 та Особа 2 спричинили потерпілому сильний фізичний біль та моральні страждання.

Окрім цього, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 317 КК України, а саме надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів, за наступних обставин:

Так, відповідно до статті 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (далі по тексту Закон) передбачено, що обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці 2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. № 770 (далі по тексту Перелік), у тому числі, «канабіс» включеного до таблиці 2 списку 1 вказаного Переліку, допускається лише в цілях, передбачених статтями 19, 20 та 23 цього Закону.

Таким чином, Закон допускає наступні випадки законного обігу наркотичних засобів, включених до таблиці 2 Переліку: - діяльність з культивування рослин, включених до таблиці 2 Переліку, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст.15 Закону); - використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст.19 Закону); - діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 20 Закону); - у ветеринарній медицині (ст.23 Закону).

Однак, в порушення вищевказаних вимог законодавства, 28.03.2025 приблизно о 23 год. 30 хв., перебуваючи у приміщенні літньої кухні, що розташована на території приватного будинку №54 по вул. Чумацька в с. Озерна Білоцерківського району Київської області, разом із особою, матеріали досудового розслідування щодо якої виділені в інше кримінальне провадження (Особа 1) та особою, кримінальне провадження щодо якого здійснюється в іншому кримінальному провадженні (Особа 2), у ОСОБА_3 виник протиправний умисел, спрямований на надання цим особам вищевказаного приміщення для незаконного вживання наркотичного засобу, обіг якого обмежено - «канабісу».

З метою реалізації вказаного протиправного умислу, ОСОБА_3 , який є власником вказаного приміщення, дістав з-під столу у літній кухні саморобний пристрій для куріння наркотичних засобів та наркотичний засіб, обіг якого обмежено «канабіс». Після цього ОСОБА_3 , Особа 1 та

Особа 2 по черзі вжили наркотичний засіб, обіг якого обмежений «канабіс» шляхом вдихання диму підпаленої наркотичної речовини через саморобний пристрій для куріння.

Сторонами кримінального провадження, а саме прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 укладено угоду про визнання винуватості від 18.09.2025, яку вони просили затвердити.

За умовами угоди сторони дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 317 КК України. Обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення за кваліфікацією за ч ч. 2 ст. 127 КК України як умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчиненому з метою покарати її за дії, вчинені нею та з метою залякування, за попередньою змовою групою осіб та за ч. 1 ст. 317 КК України, як надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів.

Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке має понести ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 127 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 1 ст. 317 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття покарання з випробуванням та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 вказала на те, що при укладанні угоди про визнання винуватості були дотримані всі вимоги і правила кримінального процесуального та кримінального кодексів України, а тому просила затвердити угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді про визнання винуватості міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення беззастережно визнав повністю, щиро розкаявся, просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену в ній міру покарання. Також зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги закону, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Представник неповнолітнього потерпілого адвокат ОСОБА_9 не заперечувала проти затвердження угоди про визнання винуватості.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченого повне розуміння ним своїх процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості. При цьому суд виходить з наступного.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468 - 475 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Укладена угода відповідає вимогам ст. 474 ч.7 КПК України, при її укладенні враховано вимоги ст. 470 КПК України. За своїм змістом укладена угода відповідає вимогам ст. 472 КПК України і має всі необхідні реквізити та відомості, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди. Підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених п. п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст. 474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст. 473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду, винесеному на підставі угоди.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє зміст і наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473, ст. 394, ст. 424 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, положення ч. 4 ст. 474 КПК України, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ч. 1 ст. 476 КПК України. Укладення угоди є цілком добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з призначенням судом узгодженого угодою виду та міри покарання.

При цьому на переконання суду кваліфікація діянь обвинуваченого за ознаками ч. 2 ст. 127 та ч. 1 ст. 317 КК України визначена правильно та суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 127 КК України, а саме: умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчиненому з метою покарати її за дії, вчинені нею та з метою залякування, за попередньою змовою групою осіб та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 317 КК України, а саме: надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів.

Санкцією ч. 2 ст. 127 КК України передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, тому згідно ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана правам та інтересам окремої особи. Санкцією ч. 1 ст. 317 КК України передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі від трьох до п`яти років, тому згідно ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення відноситься до нетяжких злочинів.

Неповнолітнім потерпілим ОСОБА_12 , його законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 та представником адвокатом ОСОБА_9 , 20.08.2025 надано прокурору письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

При укладені угоди враховано обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України: щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку. Обтяжуючих обставин не встановлено.

Також враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий,має місце реєстрації та місце проживання, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, від яких має двоє малолітніх дітей, що перебувають на його утриманні, працевлаштований, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 як придатний до військової служби.

Суд враховує зміст ст. 50 КК України, в якій зазначено, що питання призначення покарання повинні вирішуватись з урахуванням мети покарання, як такої, що включає не лише кару, а й виправлення засуджених, та запобігання вчиненню злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому суд зазначає, що виключно каральний підхід при призначенні покарання є неефективним для розв`язання проблем запобігання злочинності.

Суд враховуючи зазначені обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, з урахуванням особи винного, враховуючи ступінь тяжкості вчинених особою діянь, беззаперечне визнання свої винуватості, повне відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, що істотно знижує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень вважає, що виключно призначення покарання визначеного угодою про визнання винуватості беззаперечно відповідає інтересам суспільства та цілком обґрунтовує необхідність застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Відповідно до ст. 75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У такому випадку суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

З урахуванням наведеного, узгоджені сторонами (прокурором та обвинуваченим) вид та міра покарання за вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень є такими, що, згідно із положеннями ст. 65 КК України, відповідають ступеню тяжкості вчинених злочинів, особі обвинуваченого та є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, а також наявний суспільний інтерес у забезпеченні швидкого судового провадження щодо ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Відтак дослідивши умови угоди та заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд вважає, що вказана угода може бути затверджена.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.08.2025 стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 продовжено обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10.10.2025 включно.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.

Враховуючи, що до суд звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності, то обраний стосовно нього запобіжний захід у виді тримання під варту слід скасувати та звільнити його з-під варти в залі суду.

Згідно вимог ст. 124 КПК України процесуальні витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі 12 471,00 грн, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 368, 370, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 18.09.2025, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності його захисника - адвоката ОСОБА_8 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127 та ч. 1 ст. 317 КК України призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання

за ч. 2 ст. 127 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років,

за ч. 1 ст. 317 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 в період іспитового строку обов`язки: з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертиз у кримінальному проваджені в сумі 12 471,00 грн (дванадцять тисяч чотириста сімдесят одну гривню).

Застосовний стосовно ОСОБА_3 відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.08.2025 запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати та звільнити останнього з-під варти в залі суду.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

- обвинуваченим та захисником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_14