Ружинський районний суд Житомирської області
Справа № 291/1762/23
Ружинський районний суд Житомирської області
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
29 вересня 2025 року
Ружинський районний суд Житомирської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Вербівка Бердичівського району Житомирської області,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , українця, громадянина України,
з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, раніше не одноразово
судимого, в останнє вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 12 травня 2025 року за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк один рік та двадцять п`ять днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,-
ОСОБА_4 , будучи неодноразово притягнутим Ружинським районним судом до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме: 19.01.2023, 10.07.2023, 18.09.2023, перебуваючи на превентивних обліках Національної поліції за категорією «Кривдник» на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив і надалі вчиняти домашнє насильство щодо своєї матері ОСОБА_6 , з якою він проживає в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, 04.11.2023 о 18 год. 00 хв. у ОСОБА_4 , який перебував за місцем спільного проживання по АДРЕСА_1 , виник умисел на вчинення домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 у вказаний день час та місці, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», безпричинно, почав вчиняти по відношенню до своєї матері ОСОБА_6 дії виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях в її адресу слів нецензурної лайки, приниженні (психологічне домашнє насильство), що призвело до психологічних страждань у вигляді астено - невротичного розладу, пов`язаного з тривалою стресовою ситуацією, тобто завдало шкоди психічному здоров ,о останньої та призвело до погіршення якості її життя.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ст.126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України визнав частково та пояснив, що він проживає спільно з своєю матір`ю в її будинку з ними проживає його син, він виховує свого сина що б той не курив, а мати його постійно захищає щоб він не ліз до малого. Він забрав телефон у малого бо йому він був потрібний, вийшов на вулицю, а мати викликала поліцію. Він курить тютюн, а онукові вона купує цигарки, купує ковбасу.
Незважаючи на часткове визнання вини ОСОБА_4 його вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами:
-показами потерпілої ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні пояснила, що її син в продовж 23 року постійно вчиняв конфлікти, постійно просить дати на горілку, якщо вона не дає то виражається відносно неї нецензурними словами і коли дасть на горілку то всеодно нап`ється і також виражається в її адресу нецензурними словами так само. Вона постійно змушена викликати поліцію, а зараз вже втомилась викликати поліцію, просто плаче, відколи справа в суді нічого не змінилось, все повторюється. Як син нап`ється то робить їм веселе життя, каже, що ми у нього не будемо спати. В грудні він до малого чіплявся, вона тоді була на костилях і захищала онука, він її штовхнув, вона впала;
-показами свідка ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 проживає в с.АВербівка разом зі своєю мамою та сином в її будинку. Неодноразово на нього приходила скарги, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Зі слів матері знає, що вигонив її з дому, чіплявся до сина;
-показами свідка ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 зверталась до неї за допомогою, оскільки вона працює фельдшером. З її слів син її штовхнув, і вона впала. Вона неодноразово зверталась на дії сина, якйи до неї чіплявся. В громадському місці не чула щоб бушував, тільки вдома.
Окрім показань обвинуваченого, потерпілої, свідків, судом були досліджені письмові докази по кримінальному провадженню, а саме:
-витяг з ЄРДР від 12.05.2023 року (а.с. 114-115) ;
- рапорт про отримання та реєстрацію заяви про домашнє насильство (а.с.116);
-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а.с.117);
- копію постанови судді Ружинського районного суду Житомирської області від 19.01.2023 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 -2 КУпАП, ст.. 173 КУпАП (а.с.120);
-копію постанови судді Ружинського районного суду Житомирської області від 10.07.2023 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173 -2 КУпАП (а.с.121);
-копію постанови судді Ружинського районного суду Житомирської області від 19.09.2023 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173 -2 КУпАП, ч.1 ст. 187 КУпАП (а.с.122-123);
-копію протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.11.2023 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що її син штовхнув її, вона впала і отримала тілесні ушкодження ( а.с. 127);
-копію акту судово-медичного дослідження № 386 від 10.11.2023 року відносно якого у ОСОБА_6 будь яких тілесних ушкоджень не виявлено ( а.с. 128);
-висновок судово-психіатричного експерта № 568-2023 від 05.12.2023, відповідно до якого ОСОБА_6 , на теперішній час виявляє ознаки антено-невротичного розладу, пов`язаного з тривалою стресовою ситуацією ( F48.8 МКХ 10). В минулому психічними захворюваннями не страждала ( а.с.129-131);
-копію ухвали Ружинського районного суду Житомирської області від 30.06.2025 р. про встановлення ОСОБА_4 адміністративного нагляду строком на 1 рік ( а.с 148- 149) ;
-довідку видану КНП «ЦПСД» Ружинської селищної ради, відповідно до якої ОСОБА_6 дійсно зверталась за первинною медичною допомогою на ФП с. Вербівка 04.11.2023 по причині забою правої верхньої кінцівки та високого артеріального тиску ( а.с.150) ;
-документи, які характеризують ОСОБА_4 (а.с.132-147).
Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні систематичного психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, доведена повністю. Його дії судом кваліфікуються за ст. 126-1 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами статей 65 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставини, яка обтяжує покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
До обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_4 суд відносить рецидив злочинів.
Покарання є засобом примусу, що забезпечується силою державної влади в межах закону, є ефективним засобом забезпечення виконання кожною особою конституційного обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Мета покарання є кара засудженого, яка повинна відповідати принципу справедливості; виправлення засудженого - такі зміни його особистості, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття; запобігання вчиненню засудженим нового злочину; запобігання вчиненню злочинів іншими особами.
Ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності правоохоронних органів не допустити безкарності злочинних діянь та спроможності виконати його обвинуваченим.
Крім того, суд бере до уваги особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, не одружений, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується формально, а саме компрометуючих матеріалів проти нього сільська рада не має.
Вище встановлені обставини та дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь тяжкості злочину, яка визначається не тільки положеннями ст.12 КК України, виходячи з формального критерію виду і розміру покарання, а й фактичними обставинами справи, при яких було скоєно злочин, дають суду підстави прийти до висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання, передбачене санкцією інкримінованої йому статті у виді обмеження волі, що на думку суду у конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, є виваженим і достатнім, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.
Судом встановлено, що вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 12 травня 2025 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, призначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк один рік та двадцять п`ять днів.
Вищевказане кримінальне правопорушення у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 вчинив до ухвалення вироку Ружинського районного суду Житомирської області від 12 травня 2025 року.
Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Відповідно до роз`яснення, що містяться у п. 21постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів, слід враховувати, крім даних про особу й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності.
Таким чином, остаточне покарання обвинуваченому необхідно призначити відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 12 травня 2025 року більш суворим покаранням за цим вироком.
Також, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, підлягає зарахування покарання, відбуте частково за вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 12 травня 2025 року.
Підстав за для застосування до покарання, що призначається обвинуваченому положень ст.ст.69, 75,76 КК України суд не вбачає.
Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи.
Цивільний позов по справі не заявлено, витрати за проведену експертизу та речові докази відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 371, 374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 12 травня 2025 року більш суворим покаранням за цим вироком, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
У строк покарання ОСОБА_4 зарахувати період частково відбутого ним покарання за вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 12 травня 2025 року.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня його затримання на виконання вироку Ружинського районного суду Житомирської області від 25.02.2025 року.
На вирок може бути подано апеляцію до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя ОСОБА_1 .