Справа № 359/4515/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4163/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, працюючого водієм ФОП « ОСОБА_10 », з середньо-технічною освітою, одруженого, маючого на утримані малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку. Цивільний позов представника потерпілого, адвоката ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_12 - задоволено частково. Стягнуто з Приватного Акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», (), на ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок відшкодування завданої моральної шкоди. Вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, 18.03.2024, близько 16:08 год., ОСОБА_7 , керуючи тягачем «DAF XF460FT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у складі з напівпричепом «KRONE SD», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі Р-03 «Північно-Східний об`їзд міста Києва» на території Бориспільського району Київської області, зі сторони м. Бровари в напрямку міста Харків, у порушення вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», проявив злочинну недбалість, не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, відволікався від керування транспортним засобом, унаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також, порушуючи вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», при виникнення небезпеки для руху, яку останній об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «NISSAN LEAF», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_12 , який зупинився на 16 км вказаної автодороги, попереду, у попутному напрямку, у даній смузі руху для здійснення маневру повороту ліворуч, у сторону с. Дударків Бориспільського району Київської області, надаючи перевагу в русі зустрічним транспортним засобам.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля «NISSAN LEAF», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження, від яких померла в приміщенні КНП «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування».

Смерть ОСОБА_14 настала від поєднаної тупої травми тіла з ушкодженням внутрішніх органів, з розвитком крововтрати та шоку.

Також, унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «NISSAN LEAF», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломом правої тім`яної та правої скроневої кісток, рани голови, субдуральної гематоми справа, закритого перелому виличної дуги справа, підшкірної гематоми правої тім`яно-скроневої ділянки, закритого перелому верхньої гілки та тіла лобкової кістки праворуч, струсу головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3 б), д), 12.3 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_14 та заподіяння потерпілому ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 визнаний винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню, та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки. Відповідно до п.1 п.2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В обґрунтування апеляційної скарги вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 судом належним чином не враховано, що обвинувачений порушив вимоги декількох пунктів ПДР та наслідків вчиненого злочину у вигляді смерті ОСОБА_14 і отримання потерпілим ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, які не можуть компенсуватися відшкодуванням шкоди.

Зазначає про те, що звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на мінімальний термін та не призначення додаткового покарання не буде відповідати принципам справедливості, індивідуалізації покарання та не сприятиме виправленню обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, зауважує, що суд першої інстанції, призначаючи покарання, належним чином не мотивував свого рішення.

У судове засідання не з`явився потерпілий, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, представника потерпілого, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, призначене судом основне покарання в апеляційному порядку не оспорюється.

Як випливає з вироку, при обранні основного покарання у виді п`яти років позбавлення волі ОСОБА_7 суд врахував тяжкість кримінального правопорушення, який віднесений до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, за місцем постійного проживання характеризується позитивно, з 2018 року був працевлаштований у ПП « ОСОБА_10 » водієм вантажного автомобіля, має офіційне місце роботи на посаді водія та на даній посаді зарекомендував себе як відповідальний та старанний працівник, на обліку у лікарів психіатрів та нарколога не перебуває, одружений та має малолітню дитину, дружина перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною та на утриманні має батька - пенсіонера.

Ухвалюючи рішення про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням , суд врахував, що останній частково ( 350 000 грн.) відшкодував шкоду потерпілому, щиро розкаявся, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позиції прокурора, потерпілого та представника потерпілого, які просили призначити покарання без ізоляції від суспільства.

Також суд визнав недоцільним призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки ОСОБА_7 працює водієм, має єдине джерело доходу від своєї заробітної плати та планує поступово, у силу своїх фінансових можливостей, відшкодувати суму цивільного позову, яка буде призначена судом, оскільки усвідомлює, що завдав потерпілому моральні збитки, а додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом затягне чи майже унеможливить відшкодування завданої злочином моральної шкоди потерпілому, яка йому дуже необхідна, а ОСОБА_7 має бажання її відшкодувати.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не мотивував свої висновки щодо обраного покарання, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки зміст судового рішення відповідає вимогам ч.4 ст.370 КПК України щодо необхідності наведення належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на мінімальний термін не буде відповідати принципам справедливості, індивідуалізації покарання та не сприятиме виправленню обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень є необґрунтованими, оскільки суперечать як змісту вироку, за яким ОСОБА_7 визначений іспитовий строк на максимальний термін , так і вимогам апеляційної скарги прокурора.

Також суд першої інстанції належним чином мотивував висновок про недоцільність застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, врахувавши позитивну посткримінальну поведінку ОСОБА_7 , позитивні дані про особу обвинуваченого,який має на утриманні дружину, малолітню дитину та батька-пенсіонера, має єдиний вид доходу від роботи на посаді водія та від даного доходу має продовжувати відшкодовувати частину невідшкодованої моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що не призначення додаткового покарання обвинуваченому, з урахуванням позиції потерпілого, озвученої представником під час апеляційного розгляду, мало місце у межах дискреційних повноважень суду першої інстанції та відповідає меті, визначеній у ст. 50 КК України.

Ті обставини, що обвинуваченим з необережності порушено декілька вимог Правил дорожнього руху, внаслідок чого настали невідворотні наслідки у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_14 та отримання потерпілим ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень не свідчать про підвищений ступінь суспільної небезпечності особи винного і не можуть слугувати безумовними підставами для позбавлення його права керування транспортними засобами.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом не допущено, а призначене ОСОБА_7 покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Інших доводів, які б могли ставити під сумнів правильність судового рішення, у апеляційній скарзі прокурора не зазначено.

За таких обставин вирок є законним.

Керуючись ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: