КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/3464/2025 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 127 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2025 року продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 квітня 2025 року включно.

Судове рішення мотивоване тим, що ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які, у разі доведеності його вини, ОСОБА_7 може бути засуджено до позбавлення волі на тривалий термін, що дозволяє дійти висновку про обґрунтованість ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2025 року, ухвалити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою - домашній арешт із забороною залишати місце проживання у нічний час з 22:00 до 06:00.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, посилаючись на те, що повний текст судового рішення стороною захисту отримано не було.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, на які послався суд першої інстанції є необгрунтованими, оскільки ОСОБА_7 протягом усього періоду досудового розслідування поводив себе коректно, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, не демонстрував жодних намірів переховуватися від суду. Захисник також вказує, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які фактичні дані, які б вказували на те, що ОСОБА_7 буде продовжувати на волі вчиняти злочини. Крім того, звертає увагу на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, на його утриманні знаходяться хворі батькита дві доньки, а крім того він сам має проблеми зі здоров`ям.

Розглянувши клопотання захисника, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, колегія суддів уважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, що спростовують його доводи у цій частині.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , вивчивши надані матеріали провадження, колегія суддів уважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" зазначено, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Відтак, враховуючи обставини вчинення злочинів обвинуваченим, які інкримінуються стороною обвинувачення, суспільний інтерес наразі у даному випадку переважає над правилом поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2025 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на строк, що не перевищує 60 діб, тобто до 13 квітня 2025 року.

На переконання колегії суддів таке рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону в ході розгляду клопотання прокурора.

Так, суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 належним чином дослідив всі обставини, які мають значення для вирішення даного питання, врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, вчинених організованою групою осіб, а саме у незаконному викраденні людини, вчиненому з корисливих мотивів, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань протягом тривалого часу; вимаганні поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи; катуванні; тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним та правильно встановив, що ризики передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України є наявними та триваючими, оскільки є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурором обгрунтовано існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника про необгрунтованість ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів уважає неспроможними, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого суд першої інстанції надав належну оцінку доведеності існування цих ризиків, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Доводи захисника про те, що обвинувачений раніше не судимий, має на утриманні хворих батьків та дітей, має постійне місце проживання, не можуть слугувати достатніми стримуючими факторами для запобігання наведених вище ризиків.

Посилання в апеляційній скарзі на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого також не можуть свідчити про зменшення встановлених судом ризиків. При цьому, як встановлено судом першої інстанції, стороною захисту не надано жодних переконливих даних, які б вказували, що ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора.

Всупереч доводів захисника про те, що судом не перевірено можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, суд першої інстанції у повній мірі надав оцінку доводам сторони захисту про зміну забіжного заходу ОСОБА_7 на більш м`який, а саме домашній арешт, та знайшов їх необґрунтованими, так як не доведено, що більш м`які запобіжні заходи будуть гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2025 року та зміни обвинуваченому запобіжного заходу, а тому апеляційна скарга захисника як необґрунтована задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4