ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/292/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №11-сс/817/292/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2025 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 та поручителя ОСОБА_9 про передачу підозрюваного ОСОБА_7 на особисту поруку відмовлено. Задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, погоджене прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Західного регіону, застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 09 год. 06 хв. 13.12.2025, без визначення розміру застави, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове, яким застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, у виді особистої поруки або застави.

Посилається на те, що його захисника було допущено до участі у справі безпосередньо перед судовим засіданням 16.10.2025 року, внаслідок чого підозрюваний ОСОБА_7 не мав можливості узгодити з ним правову позицію, підготуватися до розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, зібрати та надати суду необхідні докази, обшук, допит і вручення підозри йому були здійснені без участі захисника, що є істотним порушенням права на захист, гарантованого Конституцією України та КПК.

Вказує на те, що ризик переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування є необґрунтованим, а наявність закордонного паспорта не може розцінюватися як свідчення наміру втекти, оскільки в умовах воєнного стану військовозобов`язані, зокрема військовослужбовці, не мають права перетину державного кордону.

Зазначає, що підозрюваний є військовослужбовцем за контрактом, добровольцем, який має численні нагороди за участь у бойових діях, та позитивно характеризується командуванням. Натомість особи, визнані потерпілими у кримінальному провадженні, самі ухиляються від мобілізації, що ставить під сумнів достовірність їхніх заяв.

Посилається на те, що місцем служби ОСОБА_7 є м. Ізюм, Харківської області, а його відрядження до м. Тернополя є тимчасовим і діє лише до 31.10.2025 року, що унеможливлює будь-який контакт зі свідками або потерпілимитому вважає що слідчий суддя безпідставно визнав наявність ризику впливу підозрюваного на учасників кримінального провадження.

Вважає, що ризики знищення або спотворення доказів є недоведеними, оскільки всі обшуки вже проведено, речі та документи вилучено, а орган досудового розслідування отримав повний обсяг необхідної інформації.

Обґрунтовує вимоги тим, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, нещодавно одружився, має батька пенсіонера та дружину, з якою взяв шлюб менше місяця тому, мати не працює, має позитивну характеристику від командування, користується повагою серед побратимів, отримав тяжке поранення та потребує періодичного лікування, врівноважений, дисциплінований, а поручитель молодший лейтенант ОСОБА_9 заступник командира батальйону з психологічної підтримки персоналу стрілецького батальйону (інтернаціонального), ВОС-3420003 є особою, що заслуговує на особливу повагу, має бездоганну репутацію і готовий взяти підозрюваного на поруки, тому вважає що в сукупності зазначені обставини свідчать про відсутність підстав для тримання ОСОБА_7 під вартою, в зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді особистої поруки є цілком достатнім для забезпечення виконання ним. покладених на нього процесуальних обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених та прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, групою слідчих у складі слідчих СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області та СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001668 від 05.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України.

15.10.2025 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України (фактичний час затримання - 09 год. 06 хв. 15.10.2025) за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

15.10.2025 ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України - розбої, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з застосуванням насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчиненому в умовах воєнного стану.

Згідно пред`явленої підозри: 04.10.2025 близько 19 год. 25 хв. ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що з 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан на підставі Закону України № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово Указами Президента України продовжувався, прийняв рішення про особисте збагачення шляхом здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з застосування насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи. Усвідомлюючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел, направлений на здійснення заволодіння чужим майном, поєднаного з застосування насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, він не в змозі, переслідуючи мету збагачення та незаконного отримання прибутків, вирішив підшукати та сформувати групу осіб для спільного зайняття злочинною діяльністю. З метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на здійснення відкритого викрадення чужого майна, та полегшення здійснення злочинної діяльності, 04.10.2025 близько 19 год. 25 хв. ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , які достовірно знали, що з 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан на підставі Закону України № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово Указами Президента України продовжувався, про свої злочинні наміри, довівши до відома деталі злочинного плану. Останні, бажаючи незаконно отримувати власну матеріальну вигоду, керуючись корисливим мотивом, прийняли пропозицію ОСОБА_10 та надали свою добровільну згоду на участь у злочинній групі, діяльність якої спрямовувалася на напади, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з застосування насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи. Реалізуючи свій злочинний умисел 04.10.2025 близько 19 год. 25 хв. ОСОБА_11 , який діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , перебуваючи в автомобілі марки «Opel», моделі «Vivaro», VIN- НОМЕР_1 , червоного кольору, із реєстраційним номером НОМЕР_2 , що знаходився за адресою: м. Тернопіль, вул. Чумацька, 2, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер та наслідки свого діяння, бажаючи його настання, переслідуючи корисливий мотив особистого збагачення, направлений на заволодіння чужим майном, здійснили напад на раніше не знайомого їм ОСОБА_13 та висунули вимогу передачі їм грошових коштів у сумі 50 000 гривень, але ОСОБА_13 повідомив, що грошових коштів не має, після чого ОСОБА_11 схопив своєю лівою рукою ОСОБА_13 за шию та наніс 10 ударів правою рукою в ділянку грудей ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_7 ліктем правої руки наніс 5 ударів в ділянку грудей ОСОБА_13 , після чого, проїхавши до банкомату АТ КБ «Приват Банк», який знаходився за адресою: м. Тернопіль, вул. Мазепи, 1, бажаючи подавити волю потерпілого до можливого опору, ОСОБА_12 дістав предмет, візуально схожий на пістолет, який приставив до спини ОСОБА_13 , погрожуючи його застосуванням, тобто виказав погрозу застосування насильством, яке є небезпечним для життя потерпілого, після чого продовжуючи реалізовувати корисливий злочинний умисел на розбій, почали залякувати потерпілого вимагаючи передати йому банківську карту та пароль від неї. Потерпілий, сприйнявши дану погрозу як реальну, небезпечну для свого життя та неминучу у разі невиконання вимоги, тобто таку, що дійсно може бути реалізована, злякався після чого, передав ОСОБА_12 банківську картку, відкриту в АТ КБ «Приват Банк» із № НОМЕР_3 , при цьому назвавши пароль від неї. Після цього ОСОБА_7 шляхом ривка, із рук потерпілого вирвав мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 13 Pro 5G» вартістю 11000 гривень. Заволодівши мобільним телефоном «Xiaomi Redmi Note 13 Pro 5G» та банківською картою, ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись майном на власний розсуд, внаслідок чого спричинили потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 11000 гривень.

Перевіряючи висновок слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні вищенаведених кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає його вірним, оскільки його зроблено на підставі ретельної перевірки та аналізу доказів, які долучено до клопотання, зокрема: витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0001668 від 05.10.2025; протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05.10.2025; електронному рапорті інспектора чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_14 від 05.10.2025; протоколі допиту потерпілого ОСОБА_13 від 05.10.2025; висновку експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи за №741 від 14.10.2025; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.10.2025 та 13.10.2025 з долученими до них довідками; протоколах додаткового допиту потерпілого ОСОБА_13 від 08.10.2025 та 13.10.2025; протоколах огляду відеозапису від 12.10.2025, 13.10.2025 та 14.10.2025, інших матеріалах досудового розслідування в їх сукупності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, при прийнятті рішення.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої йому підозри колегія суддів вважає правильними, оскільки вони підтверджуються доданими до клопотання органу досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Також слідчим суддею правильно визнано доведеним те, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що зумовлено тим, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, підозрюваний може умисно переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення передбаченої законом відповідальності; а також того, що ОСОБА_7 може незаконного впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні з метою зміни ним показань або відмови від дачі показань, які він надавав слідчому з огялду визначену КПК процедуру безпосереднього отримання судом показань, яка має доказове значення під час розгляду справи у суді у випадку направлення обвинувального акту.

Крім цього, слідчий суддя вірно врахувала обставини, визначені ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків; позитивну характеристику щодо підозрюваного за місцем проходження військової служби; відсутність у нього судимостей, однак визнала їх недостатніми для запобігання настанню існуючих ризиків з огляду на вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється .

Також слідча суддя з урахуванням того що ОСОБА_7 підозрюється у насильницького злочину вірно не визначила розмір застави, що відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України є її правом. При цьому колегія суддів виходить з того що ОСОБА_7 підозрюється у розбої, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з застосуванням насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. В даному випадку враховуючи що метою відкомандирування підорюваного з постійного місця служби у період інкримінованого злочину було забезпечення дотримання громадянами виконання вимог законодавства з мобілізації колегія суддів вважає що відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного, з огляду на те, що прокурор в повному обсязі довів обставини, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, які обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод підозрюваного.

Перевіряючи доводи захисника щодо відсутності ризиків, визначених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів виходить з того що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слід дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у рішенні ЄСПЛ Пунцельт проти Чехії справа № 31315/96 від 25 квітня 2020 йдеться про те, що при прийнятті рішення про тримання особи під вартою суд визнав достатнім мотивуванням загрозу призначення заявникові відносно суворого покарання.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, хоча тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, мотиви наведені в ухвалі слідчого судді щодо тяжкості покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним у вчиненні злочину, як однієї з підстав продовження строку запобіжного заходу, на думку колегії суддів, є обґрунтованими. Окрім того, колегія суддів враховує що підозрюваний проходить військову службу у м.Ізюм та не має у м.Тернополі постійного місця проживання, що створює органу досудового розслідування труднощі у проведенні безпосердньо за його участю з ним слідчих дій.

А недокументування впливу підозрюваного на потерпілого чи свідків на момент розгляду клопотання не виключає його можливості у подальшому. Характер вчинених кримінальних правопорушень свідчить про можливість тиску на потерпілого з метою уникнення відповідальності або спотворення доказової бази. З огляду на це, ризик впливу на потерпілого є актуальним і не може бути усунутий жодним із більш м`яких запобіжних заходів.

Перевіряючи твердження апелянта про проведення окремих слідчих дій з підозрюваним за відсутності захисника та порушення таким чином його права на захист колегія суддів виходить з того, що на стадії досудового розслідування визнання доказів недопустимими може мати місце лише у випадку їх явної очевидної недопустимості, порушення збирання яких не може бути спростоване іншими матеріалами, тому вважає що на цьому етапі кримінального провадження вони є передчасними.

Перевіряючи доводи захисника щодо участі підозрюваного у бойових діях як військовослужбовця за контрактом та наявність у нього міцних соціальних зв`язків колегія суддів виходить з того що при визначенні пропорційності втручання у права підозрюваного враховується рівень обгрунтованості підозри та наявність значного суспільного інтересу у цьому провадженні, що виправдовує більш суворе втручання в права людини та їх обмеження, надані із клопотанням матеріали доводять наявність правових підстав для обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси підозрюваного з метою забезпечення кримінального провадження.

Посилання захисника на порушення права на захист підозрюваного у зв`язку з призначенням йому захисника безпосередньо перед судовим засіданням колегія суддів відхиляє оскільки наведене не призвело до звуження чи обмеження процесуальних його прав при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, захисник разом з обвинуваченим брав участь у відкритому судовому засіданні, де в умовах змагального процесу з дотриманням визначеного КПК порядку проведення судового засідання було прийняте оскаржуване рішення слідчого судді, матеріали кримінального провадження не містять даних, які б підтверджували неможливість реалізації підозрюваним свого права на правничу допомогу чи відсутність можливості узгодження позиції із захисником. Із протоколу судового засідання вбачається, що захисник брав участь у розгляді клопотання, висловлював заперечення та позицію підозрюваного, що свідчить про належне забезпечення права на захист відповідно до вимог ст. 20, 48 КПК України.

Доводи апелянта щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею не заслуговують на увагу з огляду на підозру у скоєнні ОСОБА_7 тяжкого злочину, який має значний ступінь суспільної небезпеки оскільки спрямований проти життя та здоров`я особи та дані про його особу, тому колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного контролю за поведінкою підозрюваного, зокрема, щодо унеможливлення його контакту з потерпілими, запобігання впливу на свідків або уникнення від подальших слідчих дій, тоді як характер пред`явленої підозри, обставини вчинення злочину свідчать про наявність реальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не можуть бути нівельовані застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Розглядаючи клопотання ОСОБА_9 - заступника командира батальойону з психологічної підтримки персоналу стрілецького батальйону( інтернаціонального), ВОС-3420003 , про бажання взяти на особисту поруку підозрюваного ОСОБА_7 колегія суддів вважає недоведеною достатність підстав для визнання ОСОБА_9 , який одноосібно виявив бажання взяти підозрюваного ОСОБА_15 на особисту поруку, особою, яка відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 180 КПК України, окрім того колегії суддів не представлено доказів на підтвердження способу забезпечення поручителем виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, як того вимагають положення ст.180 КПК України, за встановлених в судовому засіданні обставин та ризиків такий запобіжний захід, як і інші менш суворі ніж тримання під вартою запобіжні заходи, не зможуть запобігти вказаним ризикам та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного, а тому приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 та поручителя ОСОБА_9 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки .Таким чином, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного, з огляду на те, що прокурор в повному обсязі довів обставини, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод підозрюваного.

Отже, підстав для скасування оскаржуваної ухвали щодо ОСОБА_7 немає, в зв`язку з чим в задоволенні поданої захисником підозрюваного апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2025 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді