Справа № 461/8559/25
Провадження № 1-кс/461/6569/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2025 м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

слідчої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погодженого прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке 26.09.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001100, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави щодо підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Добротвір Кам`янка-Бузького району Львівської області, громадянина України, українця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не депутата, не адвоката, раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий звернувся до суду зі вказаним клопотанням, у якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19» строком на 60 діб, із можливістю внесення застави у розмірі 167 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, та, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на 2 місяці.

В обґрунтування клопотання зазначає, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області за процесуального керівництва Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001100 від 26.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 та іншими на даний час невстановленими досудовим розслідуванням особами, всупереч вимог Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, який в подальшому неодноразово продовжено, усвідомлюючи, що виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 23 до 60 років забороняється, маючи умисел на організацію незаконного переправлення військовозобов`язаного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий проходив службу у військовій частині № НОМЕР_1 , через державний кордон України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 15.10.2025 забезпечив незаконне залишення місця несення служби та перевезення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з місця несення служби до м.Львова та в період часу з 16.10.2025 по 22.10.2025 організував незаконне переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України, шляхом сприяння його вчиненню порадами, вказівками, наданням транспортного засобу, за що отримав від ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 47 000 гривень та 11 000 доларів США., що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 22.10.2025 становило 459 185,1 гривень та мало місце за наступних обставин.

З`ясовано, що 17.09.2025 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_3 як військовослужбовець ВЧ НОМЕР_2 та в подальшому відряджений до військової частини НОМЕР_1 на посаду курсант 2 навчального взводу 2 навчальної роти зведеного навчального батальйону " ІНФОРМАЦІЯ_4 " військової частини НОМЕР_1 .

Так, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні було введено воєнний стан з 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, у зв`язку з триваючою військовою агресією Російської Федерації проти України, воєнний стан неодноразово продовжувався, у зв`язку з чим було заборонено виїзд за межі країни громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний кордон України» Державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.

На підставі ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з п. 2.1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 (зі змінами та доповненнями), у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право, зокрема, особи з інвалідністю за наявності посвідчення, яке підтверджує відповідний статус.

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України №2105-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, оголошено та проводиться загальна мобілізація.

Частиною ч. 2 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Незважаючи на встановлені режимом воєнного стану та оголошеною загальною мобілізацією заборони й обмеження щодо перетину державного кордону України на період військової агресії російської федерації проти України, у ОСОБА_5 виник злочинний намір здійснити незаконне переправлення військовозобов`язаного ОСОБА_8 через державний кордон України, шляхом сприяння йому у самовільному залишенні ВЧ № НОМЕР_1 , транспортування його до місця перебування з подальшим переправленням його через державний кордон України, з корисливих мотивів з метою власного протиправного збагачення.

У подальшому ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на організацію незаконного переправлення військовозобов`язаного ОСОБА_8 через державний кордон України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та переслідуючи корисливий мотив з метою власного протиправного збагачення, 22.09.2025, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 проходить військову службу у ВЧ № НОМЕР_1 , повідомив останньому про можливість організувати його незаконне переправлення через державний кордон України, шляхом сприяння йому у самовільному залишенні ним військової частини за умови надання йому винагороди у сумі 2 000 доларів США та подальшої організації переправлення його через державний кордон України за умови надання йому винагороди в сумі 15 000 доларів США.

При цьому ОСОБА_5 усвідомлюючи, що самостійно організувати незаконне переправлення військовозобов`язаного ОСОБА_8 він не зможе, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, вирішив залучити до протиправної діяльності свого знайомого ОСОБА_7 , та інших на даний час невстановлених досудовим розслідуванням осіб, при цьому вступив з ними в злочинну змову та довів до їх відома свій злочинний план, з яким останні погодились.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на організацію незаконного переправлення військовозобов`язаного ОСОБА_8 через державний кордон України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та переслідуючи корисливий мотив з метою власного протиправного збагачення, 15.10.2025 ОСОБА_5 сприяв ОСОБА_8 у самовільному залишені військової частини № НОМЕР_1 , а також забезпечив його перевезення за допомогою транспортного засобу марки «Сitroen Jumpy» із д.н.з. НОМЕР_3 з місця проходження служби з Чернівецької області до м.Львова за що 16.10.2025 отримав у ОСОБА_8 (котрий діяв під контролем правоохоронних органів) частину неправомірної вигоди у розмірі 47 000 гривень, при цьому повідомивши ОСОБА_8 про необхідність підготовки грошових коштів в сумі 11000 доларів США за організацію його незаконного переправлення через державний кордон України.

У подальшому ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на організацію незаконного переправлення військовозобов`язаного ОСОБА_8 через державний кордон України, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 та іншими на даний час невстановленими досудовим розслідуванням особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та переслідуючи корисливий мотив з метою власного протиправного збагачення, достовірно знаючи, що у ОСОБА_8 , відсутні законні підстави для виїзду за межі території України в умовах воєнного стану та водночас усвідомлюючи, що такий являється військовослужбовцем військової частини № НОМЕР_1 , де проходить військову підготовку, 20.10.2025 в ході телефонної розмови, надав поради ОСОБА_8 , (щодо речей, які необхідно мати при собі під час незаконного перетину державного кордону та поведінки в пункті пропуску, місця, часу та способу такого перетину), вказівки (щодо документів, які ОСОБА_8 має мати з собою), а також щодо перевезення його транспортним засобом до невстановлених досудовим розслідуванням осіб, котрі повинні були в подальшому транспортувати його до Державного кордону України.

21.10.2025 ОСОБА_5 , в ході телефонної розмови із ОСОБА_8 повідомив про готовність 22.10.2025 о 05:30 год., здійснити вивезення його за межі державного кордону України, зокрема зазначив про етапи такого вивезення шляхом залучення іншої на даний час невстановленої особи, надання транспортного засобу та супроводу ОСОБА_8 до не встановленого на даний час місця переправлення через державний кордон України.

22.10.2025 близько 05:30 год., ОСОБА_5 завершуючи реалізовувати спільний із ОСОБА_7 та іншими на даний час невстановленими особами злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення військовозобов`язаного ОСОБА_8 через державний кордон України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та переслідуючи корисливий мотив з метою власного протиправного збагачення, використовуючи транспортний засіб марки «Citroen Jumpy» д.н.з.: НОМЕР_3 , прибув за адресою проживання ОСОБА_8 , що у м.Львові по вул.Кордуби, з метою перевезення його до попередньо узгодженого місця АЗК «ОККО», що за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 292, де на нього автомобілем Renault Mascott очікував ОСОБА_7 , котрий повинен був забезпечити подальше перевезення (транспортування) ОСОБА_8 до державного кордону України та його незаконне переправлення.

Після цього ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , та іншими невстановленими на даний час особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та переслідуючи корисливий мотив з метою власного протиправного збагачення, приблизно о 06 год.00 хв., перебуваючи в салоні автомобіля марки «Citroen Jumpy» д.н.з.: НОМЕР_3 , за адресою: м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 292, отримав від ОСОБА_8 , ( котрий діяв під контролем правоохоронних органів) несправжні (імітаційні) засоби, які імітують автентичні грошові кошти номіналом 100 (сто) доларів США кожна, в загальній кількості 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США за організацію незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України, а також за сприяння останньому порадами щодо деталей перетину кордону, надання засобів та усунення перешкод для такого переправлення під час дії воєнного стану з метою виїзду за межі України.

Одразу після цього протиправну діяльність ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , та інших невстановлених на даний час осіб, було припинено працівниками правоохоронних органів, а одержані ними від ОСОБА_8 несправжні (імітаційні) засоби, які імітують автентичні грошові кошти номіналом 100 (сто) доларів США кожна, в загальній кількості 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США були вилучені під час проведення першочергових слідчих (розшукових) дій.

З огляду на вище наведене, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України ґрунтовно підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Добротвір, Кам`янка Бузького району Львівської області, громадянин України, українець, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не депутат, не адвокат, раніше не судимий,-

22.10.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, повністю доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами.

На теперішній час, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 , необхідно обрати щодо останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з огляду на ризики, що дали підстави для звернення до суду із даним клопотанням, оскільки вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, є підставою вважати про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи обставини, передбачені ст. 178 КПК України, сторона обвинувачення дійшла до висновків, що:

- наявні докази вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку;

- у разі визнання винним, ОСОБА_5 , загрожує покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна;

- вік та стан здоров`я підозрюваного дозволяє застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тому оцінюючи особу підозрюваного, характер, тяжкість та суспільну небезпеку кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 , обставини його вчинення враховуючи наявність вищевказаних ризиків, вважає що до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного не в силі.

Разом з тим, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що у відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у власності ОСОБА_5 , перебуває будинок АДРЕСА_2 (РНОНМ: 27) та земельна ділянка з кадастровим номером: :01:001:0136 загальною площею 0,05 га., що за адресою: АДРЕСА_2 .

Орган досудового розслідування приходить до висновку, що даний випадок є виключним, відтак до підозрюваного ОСОБА_5 , слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути застосований альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, а з урахуванням майнового стану підозрюваного та суми неправомірної вигоди у розмірі 11 000 доларів США.

Зважаючи на викладене вище, ОСОБА_5 , орган досудового розслідування вважає за необхідне визначити заставу у розмірі 167 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 506185,10 гривень, адже лише такий розмір застави може забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків.

Оскільки стороною обвинувачення доведено обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, а саме: наявна обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявні достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, підозрюваному необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тривання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, в органу досудового розслідування є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому останньому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що зумовлено виконанням передбаченого ст.2 КПК України завданням кримінального провадження, для виконання якого орган досудового розслідування звертається із клопотанням до слідчого судді.

Прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримали клопотання за вищевказаними підставами та просили його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечили проти клопотання, вважають підозру ОСОБА_5 в інкримінованому йому правопорушенні необґрунтованою. Також вважають, що прокурор та слідчий не довели наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Просять обрати стосовно підозрюваного запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту. Окрім цього, просили слідчу суддю врахувати майновий стан підозрюваного, його міцні соціальні зв`язки, а також те, що розмір застави, визначений у клопотанні, є завідомо непомірним для підозрюваного.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши доводи учасників провадження, слідча суддя приходить до такого висновку.

Слідча суддя встановила, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області за процесуального керівництва Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001100 від 26.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

22.10.2025 о 09:43 год. ОСОБА_5 затриманий у порядку ст. 206 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

22.10.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Мотиви і оцінка слідчої судді щодо клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 КПК строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Щодо обґрунтованості підозри.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді на даному етапі кримінального провадження доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Слідча суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, вказаних у клопотанні, слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є його причетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, повністю доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявою про вчинення кримінального правопорушення, рапортами виконаних доручень наданих в порядку ст. 40 КПК України, протоколами допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , протоколами огляду та ідентифікації грошових коштів, протоколом обшуку транспортного засобу, протоколом затримання у порядку ст. 208 КПК України гр. ОСОБА_5 , а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Сторона обвинувачення дотримала вимогу розумної підозри, оскільки наявні на теперішній час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 зі вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому кримінальному провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності у діях ОСОБА_5 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Щодо наявності ризиків та їх обґрунтованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З огляду наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, оцінюючи особу підозрюваного, слідча суддя приходить до переконання у наявності передбачених ст. 177 КПК України ризиків, зокрема:

1) неможливість запобігання у межах кримінального провадження ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України переховування підозрюваного ОСОБА_5 , від органу досудового розслідування та/або суду.

Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, санкція статті якого передбачає покарання, у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, що вже само по собі може бути підставою та мотивом підозрюваного до втечі.

Водночас, суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

2) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_5 , може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.

Вказаний ризик обґрунтовується тим, що за місцем здійснення службової діяльності, а також за місцем проживання останнього можуть зберігатись речі та документи, які в подальшому матимуть доказове значення здійснення злочинної діяльності ОСОБА_5 а в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу підозрюваному, такі можуть бути знищені, або їхній зміст видозмінений.

3) неможливість запобігання ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб.

Про неможливість запобігти такому ризику свідчить той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього.

Окрім цього ОСОБА_9 та ОСОБА_8 являється особами, на котрих ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке настане у разі доведення його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення може здійснювати тиск, з метою змусити змінити надані в ході проведення досудового розслідування покази з метою уникнення покарання.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Метою застосування на стадії досудового розслідування запобіжного заходу, відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, про які зазначав прокурор у клопотанні.

Підозрюваний, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, відноситься до осіб, до яких можливо бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідча суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , обставини вчинення злочину та його наслідки, суспільну небезпеку, особу підозрюваного, а також те, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, зазначених у клопотанні, для запобігання яких слідча суддя вважає недостатнім застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

У зв`язку з наведеним, клопотання слідчого є обґрунтованим, прокурор у судовому засіданні довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 ЦПК України, та наявність яких встановлена у судовому засіданні.

Таким чином, слідча суддя дійшла до висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення у частині застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо розміру застави.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначає розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Вирішуючи питання про визначення розміру застави, слідча суддя виходить з того, що відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у розмірі від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У клопотанні орган досудового розслідування прийшов до висновку, що розмір застави, який повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього, є 167 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 506185,10 гривень.

За таких обставин, на думку органу досудового розслідування, такий розмір застави, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, та є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, запобігання ризикам та не порушує права підозрюваного.

Європейський суд з прав людини вважає, що розмір застави має оцінюватись, з огляду на, з-поміж іншого, ступінь вірогідності того, що перспектива втрати застави або вжиття заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі» («Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta) від 22.05.2018, заява № 54335/14, § 70; «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, заява № 12050/04, § 78).

Водночас, обвинувачений, якого судові органи готові відпустити під заставу, повинен надати вірну інформацію, яку за необхідності можливо перевірити, щодо суми застави, яка може бути призначена (рішення у справах «Іванчук проти Польщі» (Ivanchuk v. Poland) від 15 листопада 2001 року, заява № 25196/94, § 66; «Тошев проти Болгарії» (Toshev v. Bulgaria) від 10 серпня 2006 року, заява № 56308/00, § 68).

Виходячи зі встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, слідча суддя переконана, що розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки. З іншого боку, розмір застави не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов застави, це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке перетворилося б на безальтернативне.

Слідча суддя переконана, що застава застосовується не з метою забезпечити відшкодування шкоди, а, зокрема, задля належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Визначаючи розмір застави, слідча суддя приймає до уваги доводи захисника про те, що вказаний у клопотанні розмір застави є необґрунтованим та непомірним для підозрюваного. Враховуючи тяжкість злочину, його суспільну небезпечність та наслідки, особу підозрюваного, його міцні соціальні зв`язки, обставини вчинення злочину, слідча суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840,00 грн.

Цей розмір застави слідча суддя вважає достатнім та таким, що забезпечить виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

За наведених вище обставин, слідча суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

При цьому, слідча суддя вважає за необхідне відзначити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176, 177,178, 182, 183 КПК України, слідча суддя

УХВАЛИЛА:

1.Клопотання задовольнити частково.

2. Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19», строком на 60 діб, тобто до 20 грудня 2025 року включно, із можливістю внесення застави у розмірі 30 (тридцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп.

3. У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , строком на 2 місяці, тобто до 23 грудня 2025 року включно, обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати до слідчого, прокурора в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження, слідчого судді або суду на першу вимогу;

2) не відлучатися з постійного місця проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження, слідчого судді або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження, слідчого суддю або суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні, зокрема з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

4. У задоволенні решти клопотання відмовити.

5. Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0001100 від 26.09.2025.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений та оголошений 27.10.2025 о 09:00 год.

Слідча суддя ОСОБА_10