ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року

м. Київ

справа № 182/4114/19

провадження № 51-2696км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2025 року, ухвалений у об`єднаному кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0001224 від 03 травня 2019 року, за №0000022 від 20 січня 2025 року, за №0000713 від 08 березня 2020 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2015 року за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 190, частинами 1, 3, 4 статті 358 КК.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 190, частиною1 статті 358, частиною 3 статті 358, частиною 4 статті 358 КК та призначено йому покарання: за частиною 2 статті 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за частиною 2 статті 190 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки; за частиною 1 статті 358 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки; за частиною 3 статті 358 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років; за частиною 4 статті 358 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі статті 75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Покладено обов`язки, передбачені статтею 76 КК.

Вирішено питання процесуальних витрат, цивільного позову та речових доказів.

За обставин, детально описаних у вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у таємному викраденні 12 квітня 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 грошових коштів у сумі 5000 грн, які належали ОСОБА_8 , вчиненому повторно.

Крім того, 07 березня 2020 року приблизно о 22год ОСОБА_7 , перебуваючи у барі «Разгуляй», що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр.-т. Трубників, 65 та реалізуючи свій злочинний умисел на повторне заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, під приводом здійснення телефонного дзвінка попросив у потерпілого ОСОБА_9 його мобільний телефон «XiaomiMiPlay 4/64Gb» imei-1 НОМЕР_1 imei-2 НОМЕР_2 , вартістю 3757,55 грн, та у подальшому заволодів вказаним майном, розпорядившись ним за власним розсудом.

Крім того, ОСОБА_7 , 03 січня 2025 року приблизно о 15 год, перебуваючи неподалік закинутої будівлі колишньої лікарні, яка знаходиться по вул. Світла у м. Нікополі, знайшов на землі офіційні документи, серед яких знаходились паспорти громадян України, які ОСОБА_7 вирішив залишити собі з метою їх подальшого особистого використання, та які постійно носив при собі.

17 січня 2025 року приблизно о 12 год, перебуваючи за магазином АТБ, який розташований по пр-т Трубників, 25 у м. Нікополі, ОСОБА_7 вирішив закласти у ломбард один із мобільних телефонів, використовуючи підроблені документи.

Так, ОСОБА_7 , маючи протиправний умисел, направлений на незаконне підроблення офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, а саме паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з серійним номером НОМЕР_3 , з метою подальшого використання даного документа у власних цілях, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою подальшого використання підробного документу - паспорту, вклеїв фотокартку зі своїм зображенням зверху первинної фотокартки на першій сторінці вказаного паспорту, чим підробив офіційний документ, а саме паспорт громадянина України.

Крім того, за детально викладених у вироку обставинах, ОСОБА_7 в період з 17 січня 2025 року по 20 січня 2025 року підробив наступні офіційні документи:

паспорт громадянина України з серійним номером НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

паспорт громадянина України з серійним номером НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

паспорт громадянина України з серійним номером НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

паспорт громадянина України з серійним номером НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

паспорт громадянина України з серійним номером НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

паспорт громадянина України з серійним номером НОМЕР_9 на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ;

паспорт громадянина України з серійним номером НОМЕР_10 на ім`я ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ;

паспорта громадянина України з серійним номером НОМЕР_11 на ім`я ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ;

паспорт громадянина України з серійним номером НОМЕР_12 на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Зазначені умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані за частиною 3 статті 358 КК -підроблення іншого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документі, який надає права з метою використання його підроблювачем, вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_7 , за детально викладених у вироку обставинах, у період з 17 січня 2025 року по 20 січня 2025 року, усвідомлюючи протиправність своїх дій, його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у різних ломбардах міста Нікополя використовував підроблені ним зазначені вище документи для застави майна.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за частиною 4 статті 358 КК -використання завідомо підробленого документа.

Вироком Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2025 року вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року в частині призначеного покарання скасовано. Ухвалено вважати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 190, частинами 1, 3, 4 статті 358 КК, та призначено йому покарання: за частиною 2 статті 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за частиною 2 статті 190 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки; за частиною 1 статті 358 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки; за частиною 3 статті 358 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років; за частиною 4 статті 358 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Відповідно до вимог частини 1 статті 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Вимоги, викладені у касаційній скарзі, і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить змінити вирок апеляційного суду та застосувати до ОСОБА_7 положення статті 75 КК.

Погоджується з місцевим судом, який при призначенні покарання врахував, що злочини вчинені ОСОБА_7 є нетяжкими, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та визнання вини, та дані про його особу (посередня характеристика, на обліку в лікарях нарколога та психіатра не перебуває), дійшов висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та застосував до нього положення статті 76 КК.

Та вважає, що суд апеляційної інстанції вказане проігнорував та неправомірно зазначив у своєму рішенні, що суд першої інстанції належно не оцінив того, що ОСОБА_7 протягом 2007 - 2015 років вчинив умисні кримінальні правопорушення проти власності, за які був засуджений до покарання у виді позбавлення волі, адже покарання за вчинені раніше злочини ОСОБА_7 вже поніс.

На переконання захисника, апеляційний суд не надав об`єктивної та неупередженої оцінки обставин, що характеризують особу ОСОБА_7 , а тому вирок апеляційного суду підлягає зміні в частині призначеного покарання зі звільненням від його відбування на підставні статті 75 КК.

Позиції учасників судового провадження

Захисник засудженого - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просила задовольнити касаційну скаргу з підстав, зазначених у ній.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просила залишити без задоволення касаційну скаргу захисника засудженого, а вирок апеляційного суду - без зміни.

Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки про доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 у касаційній скарзі не оспорюються, а тому Судом не перевіряються.

Водночас захисник стверджує про наявність підстав для застосування статті 75 КК, які апеляційний суд, на її переконання, належно не перевірив та дійшов необґрунтованого рішення щодо неможливості виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання. Відповідно до частини 1 статті 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо на цих підставах апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності, а під час обрання такої форми її реалізації, як призначення покарання з його реальним відбуванням вимагає від суду вмотивованої оцінки всіх конкретних обставин справи, а також обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, особи винного.

Згідно з приписами статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є не тільки карою за вчинений злочин, а й заходом примусу, необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Положення статті 75 КК передбачають, якщо суд, крім випадків визначених у ній, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційною скаргою сторони обвинувачення, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що суд першої інстанції в порушення вимог статті 65 КК у повній мірі не врахував та не надав належної оцінки характеру та ступеню суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_7 проти власності. Також, надавши перевагу загально соціальним даним про особу обвинуваченого, суд залишив поза увагою відомості, що характеризують його у плані потенційної суспільної небезпеки.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що судом не надано належної оцінки того, що ОСОБА_7 протягом 2007-2015 років вчинив умисні кримінальні правопорушення проти власності, за які був засуджений до покарання у виді позбавлення волі, зокрема 4 рази до реальної міри покарання. Так, звільнившись 14 вересня 2018 року з місць позбавлення волі, ОСОБА_7 вже 12 квітня 2019 року вчинив інші кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується в даному кримінальному провадженні в загальній кількості 20 епізодів.

Також колегія суддів вважала, що поведінка ОСОБА_7 після його звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання за попередніми вироками судів, який повернувся до забезпечення власного існування та задоволення власних потреб за рахунок протиправного заволодіння чужим майном (крадіжок), при цьому почав вчиняти і інші кримінальні правопорушення, зокрема, проти авторитету державної влади беззаперечно свідчить про стійкість умислу обвинуваченого, направленого на вчинення кримінальних правопорушень, які характеризуються особливою зухвалістю, а звідси і суспільною небезпечністю, що свідчить про стійкість антисоціальної спрямованості особи.

Крім того, судді апеляційної інстанції зазначили, що відсутність у ОСОБА_7 місця роботи свідчить про те, що він не має законного джерела доходу, що, зокрема, є причиною вчинення ним кримінальних правопорушень проти власності, а також забезпечення власного існування за рахунок протиправного заволодіння чужим майном.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , колегія суддів апеляційної інстанції врахувала, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до статті 12 КК є нетяжкими злочинами, скоєними повторно та деякі з яких вчинені в умовах воєнного стану, їх суспільну небезпечність, оскільки воно посягають на право власності та проти авторитету органів державної влади, наслідки вчинених кримінальних правопорушень та їх кількість, характер вчиненого та обставини кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисних злочинів, має незняті та не погашені судимості за аналогічні кримінальні правопорушення, посередньо характеризується за місцем проживання, згідно характеристики скарг та зауважень на ОСОБА_7 до органів місцевого самоврядування не надходило, відсутність його на обліку у психіатра та нарколога, позицію потерпілого ОСОБА_9 , який хоча і заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого суми, сплаченої ним у ломбарді за викуп мобільного телефону, але не вважав за необхідне позбавляти волі ОСОБА_7 . Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття та визнання вини. Обставинами, які обтяжують покарання, суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочинів.

З урахуванням вищенаведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обмеження порядку реалізації кримінальної відповідальності наглядовими та соціально-виховними заходами буде очевидно недостатнім для реальної корекції соціальної поведінки ОСОБА_7 та запобіганню продовження ним злочинної діяльності, а тому не знайшла підстав для застосування положень статті 75 КК.

З такою позицією погоджується і колегія суддів Верховного Суду та вважає безпідставними доводи касаційної скарги захисника про те, що суд апеляційної інстанції неправомірно вказав у своєму рішенні на кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_7 за період 2007-2015 року, за які він вже поніс покарання, адже таке посилання судом апеляційної інстанції зроблено в контексті характеристики особи ОСОБА_7 , який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, має незняті та непогашені судимості за аналогічні кримінальні правопорушення.

Також у касаційній скарзі не наведено належного обґрунтування до спростування висновку апеляційного суду про неправильне застосування місцевим судом положень статті 75 КК. Всі обставини, на які посилається захисник, які, на її переконання, дають можливість для застосування до ОСОБА_7 положень статті 75 КК, враховані судом при призначенні покарання та не дають підстав для звільнення від його відбування.

Будь-яких додаткових обставин, які не були предметом оцінки суду апеляційної інстанції та які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень чи відповідно характеризували особу засудженого в контексті вимог сторони захисту, захисник у касаційній скарзі не зазначає.

Оскаржений вирок апеляційного суду відповідає вимогам, визначеним приписами статей 370, 374, 420 КПК.

За наслідками касаційного розгляду колегією суддів не встановлено підстав, для скасування або зміни оскарженого судового рішення, а тому касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

у х в а л и в:

Вирок Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3