Справа № 463/7815/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/797/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 16 червня 2025 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

з участю: прокурора ОСОБА_14 ,

захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Личаківського районного суду м.Львова від 16 червня 2025 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-1 КК України, та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, та призначено йому покарання: за ч.2 ст.189 КК України у виді 4 років позбавлення волі; за ч.1 ст.263 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання, призначеного ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з 09.02.2021 до 09.11.2022 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави у розмірі 198480 гривень - залишено в силі до набрання вироком законної сили. Після набрання вироком законної сили внесену заставу за ОСОБА_8 у розмірі 198480 гривень ухвалено повернути заставодавцю.

ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-3 КК України, та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.2 ст.146 КК України, та призначено йому покарання у виді - 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Строк покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з часу проголошення вироку.

Застосований до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді застави у розмірі 198 480 гривень залишено в силі до набрання вироком законної сили. Після набрання вироком законної сили, заставу у розмірі 198 480 гривень, внесену заставодавцем ОСОБА_17 , ухвалено перерахувати на спеціальний рахунок НБУ на підтримку ЗСУ.

ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, та призначено йому покарання: за ч.2 ст.146 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч.2 ст.189 КК України у виді 5) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Строк покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з часу проголошення вироку.

Застосований до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді застави у розмірі 198480 гривень залишено в силі до набрання вироком законної сили. Після набрання вироком законної сили, заставу у розмірі 198 480 гривень, внесену заставодавцем ОСОБА_18 , ухвалено перерахувати на спеціальний рахунок НБУ на підтримку ЗСУ.

ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, та призначено йому покарання: за ч.2 ст.146 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч.2 ст.189 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_11 від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Строк покарання ОСОБА_11 ухвалено рахувати з часу проголошення вироку.

Застосований до ОСОБА_11 запобіжний захід у виді застави у розмірі 198480 гривень залишено в силі до набрання вироком законної сили. Після набрання вироком законної сили, заставу у розмірі 198 480 гривень, внесену заставодавцем ОСОБА_18 , ухвалено перерахувати на спеціальний рахунок НБУ на підтримку ЗСУ.

ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, та призначено йому покарання: за ч.2 ст.146 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч.2 ст.189 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_12 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_12 від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Строк покарання ОСОБА_12 ухвалено рахувати з часу проголошення вироку.

Застосований до ОСОБА_12 запобіжний захід у виді застави у розмірі 198 480 гривень залишено в силі до набрання вироком законної сили. Після набарання вироком законної сили, заставу у розмірі 198 480 гривень, внесену заставодавцем ОСОБА_19 , ухвалено перерахувати на спеціальний рахунок НБУ на підтримку ЗСУ.

ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, та призначено йому покарання: за ч.2 ст.146 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч.2 ст.189 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_13 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_13 від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Строк покарання ОСОБА_13 ухвалено рахувати з часу проголошення вироку.

Застосований до ОСОБА_13 запобіжний захід у виді застави у розмірі 198480 гривень залишено в силі до набрання вироком законної сили. Після набрання вироком законної сили, заставу у розмірі 198480 гривень, внесену заставодавцем ОСОБА_18 ухвалено перерахувати на спеціальний рахунок НБУ на підтримку ЗСУ.

Вирішено питання про арешт майна, речові докази та процесуальні витрати.

Провадження у межах заявленого у справі цивільного позову закрито, у зв`язку з відмовою позивача ОСОБА_20 від позову.

Згідно з вироком суду, формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_8 і визнане судом недоведеним, а саме за епізодом обвинувачення за ч.1 ст.255-1 КК України.

ОСОБА_8 у період часу з вересня 2008 року до 09.02.2021 року завдяки своєму авторитету у злочинному середовищі регіону та особистим якостям, а також кримінальним зв`язкам, отриманим під час відбування покарання у місцях позбавлення волі, неухильно дотримується та пропагує так звані «злодійські традиції і звичаї», залучає до злочинної діяльності інших осіб та координує їхню злочинну діяльність, вирішує конфліктні ситуації між особами у протиправний спосіб, здійснюючи погрози застосування заходів фізичного впливу, тобто може здійснювати вплив на злочинну діяльність.

Так, ОСОБА_8 , будучи особою, яка може здійснювати злочинний вплив, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, у період часу з 30.06.2020 року до 02.07.2020 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, залучив раніше знайомих йому ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (останній засуджений вироком Личаківського районного суду м.Львова від 31.03.2021 року, в подальшому по тексту - засуджений) до злочинної діяльності, а саме - висловлення до ОСОБА_20 вимог відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, тобто, вимог вчинення дій майнового характеру, поєднаних з погрозою насильства і заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, та скоординував злочинну діяльність зазначених осіб, чим поширив у суспільстві злочинний вплив.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується в умисному поширенні у суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у частині п`ятій статті 255 Кримінального кодексу України, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-1 КК України.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_8 і визнане судом доведеним, а саме за епізодами обвинувачення за ч.2 ст.189, ч.1 ст.263 КК України.

ОСОБА_8 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, у період часу з 30.06.2020 року до 22.07.2020 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засудженим), узгодивши єдиний злочинний план дій щодо вчинення вимагання, а саме - висловлення до ОСОБА_20 вимог відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, що становлять суму грошових коштів, позичених ОСОБА_9 у ОСОБА_20 та відсотків за користування позикою, тобто, вимог вчинення дій майнового характеру, поєднаних з погрозою насильства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

В подальшому, 22.07.2020 року близько 17 год. 44 хв., ОСОБА_10 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засудженим), з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, перебуваючи разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на території автозаправної станції «SOCАR», за адресою: Львівська область, с.Малехів, вул.Київська,7, діючи згідно з єдиним попередньо узгодженим планом, реалізовуючи спільний злочинний умисел, під час розмови з ОСОБА_20 , висловили йому завідомо протиправну вимогу про вчинення ним дій майнового характеру, а саме - відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158000 доларів США, що становлять суму грошових коштів, позичених ОСОБА_9 у ОСОБА_20 та відсотків за користування позикою, застосовуючи при цьому психологічний тиск до ОСОБА_20 , який виразився у неодноразових висловлюваннях погроз у нецензурній формі щодо застосування насильства до нього. ОСОБА_20 сприйняв висловлені погрози як реальні та усвідомлював можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя та здоров`я.

04 вересня 2020 року точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засудженим), з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, діючи згідно з єдиним попередньо узгодженим планом, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, перебуваючи разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засудженим), у приміщенні ресторану «Статус», за адресою: Львівська область, с.Малехів, вул.Київська,6, під час розмови з ОСОБА_20 висловили останньому завідомо протиправну вимогу про вчинення ним дій майнового характеру, а саме - відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, що становлять суму грошових коштів, позичених ОСОБА_9 у ОСОБА_20 та відсотків за користування позикою, застосовуючи при цьому психологічний тиск до ОСОБА_20 , який виразився у неодноразових висловлюваннях погроз в нецензурній формі щодо застосування до нього фізичного насильства. ОСОБА_20 сприйняв висловлені погрози як реальні та усвідомлював можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя та здоров`я.

Крім того, 11.10.2020 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_10 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засудженим), з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, діючи згідно з єдиним попередньо узгодженим планом, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, перебуваючи разом з ОСОБА_11 біля будинку № 3 по вул. В.Великого у м. Львові, під час розмови з ОСОБА_20 висловили останньому завідомо протиправну вимогу про вчинення ним дій майнового характеру, а саме - відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, що становлять суму грошових коштів, позичених ОСОБА_9 у ОСОБА_20 та відсотків за користування позикою, застосовуючи при цьому психологічний тиск до ОСОБА_20 , який виразився у висловлюванні погроз в нецензурній формі щодо застосування до нього фізичного насильства. ОСОБА_20 сприйняв висловлені погрози як реальні та усвідомлював можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя та здоров`я.

В подальшому, 06.11.2020 року близько 10 год. 40 хв., ОСОБА_10 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засудженим), з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, діючи згідно з єдиним попередньо узгодженим планом, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, перебуваючи разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засудженим), на третьому поверсі будинку «Радіоринок», за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького,188, під час розмови з ОСОБА_20 , висловили останньому завідомо протиправну вимогу про вчинення ним дій майнового характеру, а саме - відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, що становлять суму грошових коштів, позичених ОСОБА_9 у ОСОБА_20 та відсотків за користування позикою, яка супроводжувалась шарпаниною по відношенню до ОСОБА_20 від вищевказаних осіб та застосуванням при цьому психологічного тиску до ОСОБА_20 , який виразився у неодноразових висловлюваннях погроз в нецензурній формі щодо застосування до нього фізичного насильства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. ОСОБА_20 сприйняв висловлені погрози як реальні та усвідомлював можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя та здоров`я.

Цього ж дня, близько 12 год. 20 хв. ОСОБА_8 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засудженим), з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, діючи згідно з єдиним попередньо узгодженим планом, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, перебуваючи разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засудженим), на третьому поверсі будинку «Радіоринок», за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького,188, під час розмови з ОСОБА_20 висловили останньому завідомо протиправну вимогу про вчинення ним дій майнового характеру, а саме - відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, що становлять суму грошових коштів, позичених ОСОБА_9 у ОСОБА_20 та відсотків за користування позикою, яка супроводжувалась погрозами застосування насильства, а також викрадення та незаконного позбавлення його волі, зокрема, погрозою помістити ОСОБА_20 в багажник автомобіля та вивезти в ліс. ОСОБА_20 сприйняв висловлені погрози як реальні та усвідомлював можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя і здоров`я.

Разом з тим, 06.11.2020 року близько 18 год. 22 хв. ОСОБА_10 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засудженим), з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, діючи згідно з єдиним попередньо узгодженим планом, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, перебуваючи разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засудженим), в автомобілі марки «TOYOTA PRADO» р.н. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_21 (засуджений), поблизу входу до будинку «Радіоринок», за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького,188, продовжуючи свої злочинні дії, застосовуючи фізичну силу до ОСОБА_20 , помістили його на заднє сидіння вказаного автомобіля, після чого повезли у невстановленому досудовим розслідуванням напрямку. Під час руху у зазначеному автомобілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засуджений), діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, діючи згідно з єдиним попередньо узгодженим планом, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, висловили до ОСОБА_20 завідомо протиправну вимогу про вчинення ним дій майнового характеру, а саме - відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, що становлять суму грошових коштів, позичених ОСОБА_9 у ОСОБА_20 та відсотків за користування позикою, при цьому, застосовували до ОСОБА_20 фізичне та психологічне насильство, зокрема, ОСОБА_10 періодично наносив йому удари в ділянку потилиці та висловлював погрози застосування насильства у разі невиконання їхньої протиправної вимоги. ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), підтримували незаконну вимогу ОСОБА_10 . ОСОБА_20 сприйняв висловлені погрози як реальні та усвідомлював можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя та здоров`я.

В подальшому, цього ж дня 06.11.2020 року близько 18 год. 40 хв., прибувши на автомобілі марки «TOYOTA PRADO» р.Н. НОМЕР_1 , до безлюдної місцевості, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засудженим), вийшли з вказаного автомобіля, із застосуванням фізичної сили виштовхали ОСОБА_20 з транспортного засобу, після чого, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, діючи згідно з єдиним попередньо узгодженим планом, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, з метою підтвердження реальності своїх погроз спричинення ОСОБА_20 тілесних ушкоджень, продемонстрували останньому предмети, ззовні схожі на «бити», які кожен із вказаних осіб тримав в одній із рук. ОСОБА_20 , розуміючи небезпеку для свого життя та здоров`я, надалі отримуючи в нецензурній формі погрози щодо застосування до нього фізичного насильства, які сприйняв як реальні та усвідомлював можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя та здоров`я, погодився на їхню протиправну вимогу про вчинення ним дій майнового характеру, а саме - відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, що становлять суму грошових коштів, позичених ОСОБА_9 у ОСОБА_20 та відсотків за користування позикою.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.189 КК України - вимагання, тобто вимога у вчиненні будь-яких дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_8 діючи з прямим умислом, з метою незаконного володіння вогнепальною зброєю, знаючи вимоги законодавства України про те, що зброя та боєприпаси відносяться до речей, які вилучені з цивільного обороту і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, діючи в порушення вимог п.1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471-ХІІ, п.9 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622, у невстановлений досудовим розслідуванням час та за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав вогнепальну зброю - пістолет калібру 9 мм, який виготовлений шляхом саморобної переробки чи відновлення бойових властивостей зброї з пневматичної, газової, сигнальної зброї, вогнепальної зброї самозахисту чи макетів зброї, які виготовлені на базі пістолета Макарова чи його модифікацій, або з перероблених частин різних моделей (модифікацій) пістолетів під патрон калібру 9 мм до пістолета Макарова, який є короткоствольною нарізною вогнепальною зброєю та придатний для стрільби патронами калібру 9 мм до пістолета Макарова, який у подальшому у невстановлений досудовим розслідуванням час та за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, незаконно переніс до автомобіля марки «HONDA ACCORD» р.н. НОМЕР_2 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 , де у подальшому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, без передбаченого законом дозволу зберігав вказану вогнепальну зброю із невстановленого досудовим розслідуванням часу до 09.02.2021 року.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України - придбання та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_9 і визнане судом недоведеним, а саме за епізодом обвинувачення за ч.1 ст.255-3 КК України.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 02.07.2020 року, ОСОБА_9 познайомився з ОСОБА_8 та в ході спілкування між ними ОСОБА_9 стало відомо про те, що ОСОБА_8 має авторитет у злочинному середовищі регіону, широке коло кримінальних зв`язків, неухильно дотримується та пропагує так звані «злодійські традиції і звичаї», залучає до злочинної діяльності інших осіб та координує їхню злочинну діяльність, вирішує конфліктні ситуації між особами у протиправний спосіб, здійснюючи погрози застосування заходів фізичного впливу.

Так, ОСОБА_9 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою уникнення повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, що становлять суму грошових коштів, позичених ОСОБА_9 у ОСОБА_20 та відсотків за користування позикою, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 є особою, яка може здійснювати злочинний вплив, зокрема, вирішувати конфліктні ситуації між особами у протиправний спосіб, здійснюючи погрози застосування заходів фізичного впливу, залучати до злочинної діяльності інших осіб та координувати їхню злочинну діяльність, у період часу з 30.06.2020 року до 02.07.2020 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб звернувся до ОСОБА_8 з метою застосування ним злочинного впливу та всупереч встановленому у суспільстві порядку вирішення спорів, попросив ОСОБА_8 вплинути на ОСОБА_20 , змусивши останнього відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, на що ОСОБА_8 погодився.

Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у зверненні до особи, яка завідомо для винного може здійснювати злочинний вплив, з метою застосування нею такого впливу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-3 КК України.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_9 і визнане судом доведеним, а саме за епізодом обвинувачення за ч.5 ст.27 ч.2 ст.146 КК України.

ОСОБА_9 06.11.2020 року діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою підтвердження реальності погроз, висловлених ОСОБА_20 та забезпечення умов для подальшого вчинення вимагання, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засудженим), узгодивши єдиний злочинний план дій щодо вчинення викрадення ОСОБА_20 .

Так, ОСОБА_9 06.11.2020 року о 17 год. 32 хв. виконуючи роль пособника у викраденні ОСОБА_20 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засудженим), реалізовуючи спільний злочинний умисел, зателефонував з абонентського номера НОМЕР_3 , яким користується на постійній основі, на абонентський номер НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_12 та повідомив, що ОСОБА_20 разом зі своєю дружиною ОСОБА_22 збирається виходити з «Радіоринку», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького,188, тобто надав інформацію, необхідну для реалізації спільного злочинного умислу, чим посприяв ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), у вчиненні викрадення ОСОБА_20 .

В подальшому, 06.11.2020 року о 18 год. 22 хв. з будівлі «Радіоринку», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького,188, вийшов ОСОБА_20 разом зі своєю дружиною ОСОБА_22 , яких побачили ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), які з метою реалізації спільного злочинного умислу на викрадення ОСОБА_20 , перебували в автомобілі марки «TOYOTA PRADO» р.н. НОМЕР_1 , припаркованому поблизу входу до будівлі «Радіоринку» за вказано адресою.

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, з метою підтвердження реальності погроз, висловлених ОСОБА_20 та забезпечення умов для подальшого вчинення вимагання, згідно з попередньо узгодженим злочинним планом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, 06.11.2020 року о 18 год. 22 хв. вийшли з автомобіля марки «TOYOTA PRADO» р.н. НОМЕР_1 , припаркованого поблизу входу до будівлі «Радіоринку», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького,188, шляхом використання своєї кількісної переваги та із застосуванням фізичної сили почали вчиняти дії щодо обмеження вільного пересування ОСОБА_20 , зокрема, схопили останнього за одяг та руки, поштовхами і силою намагались його затримати та затягнути до салону вказаного автомобіля, при цьому, відштовхнули ОСОБА_22 , яка чинила спротив їхнім незаконним діям. Під час цього ОСОБА_20 , розуміючи, що ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), мають намір та можуть заподіяти тілесні ушкодження йому та його дружині ОСОБА_22 , спробував чинити опір. Однак, в результаті узгоджених дій ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, використовуючи свою кількісну перевагу та фізичну силу, 06.11.2020 року близько 18 год. 23 хв., зловили ОСОБА_20 за одяг та руки, шляхом застосування фізичної сили та проти волі останнього, помістили його до салону вищевказаного автомобіля марки «TOYOTA PRADO» р.н. НОМЕР_1 , до якого за кермо сів ОСОБА_21 (засуджений), ОСОБА_12 сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_10 з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 сіли на заднє сидіння разом з ОСОБА_20 , якого посадили на заднє сидіння посередині між собою з метою обмежити рухи останнього і унеможливити його безперешкодний вихід з автомобіля, чим фактично обмежили свободу переміщення ОСОБА_20 та викрали його.

В подальшому, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, з метою підтвердження реальності погроз, висловлених ОСОБА_20 та забезпечення умов для вчинення вимагання, згідно з попередньо узгодженим злочинним планом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, на автомобілі марки «TOYOTA PRADO» р.н. НОМЕР_1 , незаконно привезли ОСОБА_20 до безлюдної місцевості у невстановленому досудовим розслідуванням місці проти волі останнього, незважаючи на те, що ОСОБА_20 неодноразово просив випустити його з салону вказаного автомобіля, після чого вийшли з автомобіля, із застосуванням фізичної сили виштовхали ОСОБА_20 з автомобіля та проти волі останнього утримували його у зазначеному місці приблизно до 19 год. 00 хв., при цьому, демонстрували останньому предмети, ззовні схожі на «бити», які кожен із вказаних осіб тримав в одній із рук, словесно принижували гідність ОСОБА_20 , а також ОСОБА_10 наніс два удари долонею руки в ділянку обличчя ОСОБА_20 та погрожував вбивством, а ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), перебуваючи біля ОСОБА_20 , підтримували незаконні дії ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27, ч.2 ст.146 КК України - вчинення пособництва у викраденні людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 і визнане судом доведеним, а саме за епізодами обвинувачення за ч.2 ст.146, ч.2 ст.189, ч.2 ст.189 КК України.

ОСОБА_10 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, у період часу з 30.06.2020 року до 22.07.2020 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засудженим), узгодивши єдиний злочинний план дій щодо вчинення вимагання, а саме - висловлення до ОСОБА_20 вимог відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, що становлять суму грошових коштів, позичених ОСОБА_9 у ОСОБА_20 та відсотків за користування позикою, тобто, вимог вчинення дій майнового характеру, поєднаних з погрозою насильства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

В подальшому, 22.07.2020 року близько 17 год. 44 хв. ОСОБА_10 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засуджений), з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, перебуваючи разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на території автозаправної станції «SOCАR», за адресою: Львівська область, с.Малехів, вул.Київська,7, діючи згідно з єдиним попередньо узгодженим планом, реалізовуючи спільний злочинний умисел, під час розмови з ОСОБА_20 висловили йому завідомо протиправну вимогу про вчинення ним дій майнового характеру, а саме - відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, що становлять суму грошових коштів, позичених ОСОБА_9 у ОСОБА_20 та відсотків за користування позикою, застосовуючи при цьому психологічний тиск до ОСОБА_20 , який виразився у неодноразових висловлюваннях погроз в нецензурній формі щодо застосування насильства до нього. ОСОБА_20 сприйняв висловлені погрози як реальні та усвідомлював можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя та здоров`я.

04 вересня 2020 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_10 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засуджений), з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, діючи згідно з єдиним попередньо узгодженим планом, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, перебуваючи разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засуджений) у приміщенні ресторану «Статус», за адресою: Львівська область, с.Малехів, вул.Київська,6, під час розмови з ОСОБА_20 висловили останньому завідомо протиправну вимогу про вчинення ним дій майнового характеру, а саме - відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, що становлять суму грошових коштів, позичених ОСОБА_9 у ОСОБА_20 та відсотків за користування позикою, застосовуючи при цьому психологічний тиск до ОСОБА_20 , який виразився у неодноразових висловлюваннях погроз в нецензурній формі щодо застосування до нього фізичного насильства. ОСОБА_20 сприйняв висловлені погрози як реальні та усвідомлював можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя та здоров`я.

Крім того, 11.10.2020 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_10 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засуджений), з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, діючи згідно з єдиним попередньо узгодженим планом, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, перебуваючи разом з ОСОБА_11 біля будинку № 3 по вул.В.Великого у м.Львові, під час розмови з ОСОБА_20 висловили останньому завідомо протиправну вимогу про вчинення ним дій майнового характеру, а саме - відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158000 доларів США, що становлять суму грошових коштів, позичених ОСОБА_9 у ОСОБА_20 та відсотків за користування позикою, застосовуючи при цьому психологічний тиск до ОСОБА_20 , який виразився у висловлюваннях погроз в нецензурній формі щодо застосування до нього фізичного насильства. ОСОБА_20 сприйняв висловлені погрози як реальні та усвідомлював можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя та здоров`я.

В подальшому, 06.11.2020 року близько 10 год. 40 хв. ОСОБА_10 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засуджений), з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000 доларів США, діючи згідно з єдиним попередньо узгодженим планом, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, перебуваючи разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засуджений), на третьому поверсі будинку «Радіоринок», за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького,188, під час розмови з ОСОБА_20 висловили останньому завідомо протиправну вимогу про вчинення ним дій майнового характеру, а саме - відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158000 доларів США, що становлять суму грошових коштів, позичених ОСОБА_9 у ОСОБА_20 та відсотків за користування позикою, яка супроводжувалась шарпаниною по відношенню до ОСОБА_20 від вищевказаних осіб та застосуванням при цьому психологічного тиску до ОСОБА_20 , який виразився у неодноразових висловлюваннях погроз в нецензурній формі щодо застосування до нього фізичного насильства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. ОСОБА_20 сприйняв висловлені погрози як реальні та усвідомлював можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя та здоров`я.

Цього ж дня, близько 12 год. 20 хв. ОСОБА_8 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засуджений), з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000 доларів США, діючи згідно з єдиним попередньо узгодженим планом, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, перебуваючи разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засуджений), на третьому поверсі будинку «Радіоринок», за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького,188, під час розмови з ОСОБА_20 висловили останньому завідомо протиправну вимогу про вчинення ним дій майнового характеру, а саме - відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, що становлять суму грошових коштів, позичених ОСОБА_9 у ОСОБА_20 та відсотків за користування позикою, яка супроводжувалась погрозами застосування насильства, а також викрадення та незаконного позбавлення його волі, зокрема, погрозою помістити ОСОБА_20 в багажник автомобіля та вивезти в ліс. ОСОБА_20 сприйняв висловлені погрози як реальні та усвідомлював можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя та здоров`я.

Разом з тим, 06.11.2020 року близько 18 год. 22 хв. ОСОБА_10 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засуджений), з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, діючи згідно з єдиним попередньо узгодженим планом, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, перебуваючи разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), в автомобілі марки «TOYOTA PRADO» р.н. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_21 (засуджений), поблизу входу до будинку «Радіоринок», за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького,188, продовжуючи свої злочинні дії, застосовуючи фізичну силу до ОСОБА_20 , помістили його на заднє сидіння вказаного автомобіля, після чого повезли у невстановленому досудовим розслідуванням напрямку. Під час руху у зазначеному автомобілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засуджений), діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, діючи згідно з єдиним попередньо узгодженим планом, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, висловили до ОСОБА_20 завідомо протиправну вимогу про вчинення ним дій майнового характеру, а саме - відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, що становлять суму грошових коштів, позичених ОСОБА_9 у ОСОБА_20 та відсотків за користування позикою, при цьому, застосовували до ОСОБА_20 фізичне та психологічне насильство, зокрема, ОСОБА_10 періодично наносив йому удари в ділянку потилиці та висловлював погрози застосування насильства у разі невиконання їхньої протиправної вимоги, ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), підтримували незаконну вимогу ОСОБА_10 . ОСОБА_20 сприйняв висловлені погрози як реальні та усвідомлював можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя та здоров`я.

В подальшому, цього ж дня 06.11.2020 року близько 18 год. 40 хв., прибувши на автомобілі марки «TOYOTA PRADO» р.н. НОМЕР_1 , до безлюдної місцевості, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засуджений), вийшли з транспортного засобу, із застосуванням фізичної сили виштовхали ОСОБА_20 з транспортного засобу, після чого, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з метою уникнення ОСОБА_9 повернення ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, діючи згідно з єдиним попередньо узгодженим планом, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, з метою підтвердження реальності своїх погроз спричинення ОСОБА_20 тілесних ушкоджень, продемонстрували останньому предмети, ззовні схожі на «бити», які кожен із вказаних осіб тримав в одній із рук. ОСОБА_20 , розуміючи небезпеку для свого життя та здоров`я, надалі отримуючи в нецензурній формі погрози щодо застосування до нього фізичного насильства, які сприйняв як реальні та усвідомлював можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя та здоров`я, погодився на їхню протиправну вимогу про вчинення ним дій майнового характеру, а саме - відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158000,0 доларів США, що становлять суму грошових коштів, позичених ОСОБА_9 у ОСОБА_20 та відсотків за користування позикою.

Таким чином, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.189 КК України - вимагання, тобто вимога вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, 06.11.2020 року ОСОБА_10 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою підтвердження реальності погроз, висловлених ОСОБА_20 та забезпечення умов для подальшого вчинення вимагання, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_21 (засуджений), узгодивши єдиний злочинний план дій щодо вчинення викрадення ОСОБА_20

06 листопада 2020 року о 17 год. 32 хв. ОСОБА_9 виконуючи роль пособника у викраденні ОСОБА_20 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), реалізовуючи спільний злочинний умисел, зателефонував з абонентського номера НОМЕР_3 , яким користується на постійній основі, на абонентський номер НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_12 , та повідомив, що ОСОБА_20 разом зі своєю дружиною ОСОБА_22 збирається виходити з «Радіоринку», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького,188, тобто надав інформацію, необхідну для реалізації спільного злочинного умислу, чим посприяв ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), у вчиненні викрадення ОСОБА_20 .

В подальшому, 06.11.2020 року о 18 год. 22 хв. з будівлі «Радіоринку», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького,188, вийшов ОСОБА_20 разом зі своєю дружиною ОСОБА_22 , яких побачили ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), які з метою реалізації спільного злочинного умислу на викрадення ОСОБА_20 , перебували в автомобілі марки «TOYOTA PRADO» р.н. НОМЕР_1 , припаркованому поблизу входу до «Радіоринку» за вказано адресою.

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, з метою підтвердження реальності погроз, висловлених ОСОБА_20 та забезпечення умов для подальшого вчинення вимагання, згідно з попередньо узгодженим злочинним планом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, 06.11.2020 року о 18 год. 22 хв. вийшли з автомобіля марки «TOYOTA PRADO» р.н. НОМЕР_1 , припаркованого поблизу входу до будівлі «Радіоринку», за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького,188, шляхом використання своєї кількісної переваги та із застосуванням фізичної сили почали вчиняти дії щодо обмеження вільного пересування ОСОБА_20 , зокрема, схопили останнього за одяг та руки, поштовхами і силою намагались його затримати та затягнути до салону вказаного автомобіля, при цьому відштовхнули ОСОБА_22 , яка чинила спротив їхнім незаконним діям. Під час цього ОСОБА_20 , розуміючи, що ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), мають намір та можуть заподіяти тілесні ушкодження йому та його дружині ОСОБА_22 , спробував чинити опір. Однак, в результаті узгоджених дій ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, використовуючи свою кількісну перевагу та фізичну силу, 06.11.2020 року близько 18 год. 23 хв., зловили ОСОБА_20 за одяг та руки, шляхом застосування фізичної сили та проти волі останнього помістили його до салону автомобіля марки «TOYOTA PRADO» р.н. НОМЕР_1 , до якого за кермо сів ОСОБА_21 (засуджений), ОСОБА_12 сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_10 з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 сіли на заднє сидіння разом з ОСОБА_20 , якого посадили на заднє сидіння посередині між собою з метою обмежити рухи останнього і унеможливити його безперешкодний вихід з автомобіля, чим фактично обмежили свободу переміщення ОСОБА_20 та викрали його.

В подальшому, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, з метою підтвердження реальності погроз, висловлених ОСОБА_20 та забезпечення умов для вчинення вимагання, згідно з попередньо узгодженим злочинним планом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, на автомобілі марки «TOYOTA PRADO» р.н. НОМЕР_1 , незаконно привезли ОСОБА_20 до безлюдної місцевості у невстановленому досудовим розслідуванням місці проти волі останнього, незважаючи на те, що ОСОБА_20 неодноразово просив випустити його з салону вказаного автомобіля, після чого вийшли з транспортного засобу, із застосуванням фізичної сили виштовхали ОСОБА_20 з транспортного засобу та проти волі останнього утримували його у зазначеному місці приблизно до 19 год. 00 хв., при цьому, з метою контролю за його діями, із забороною залишати на свій розсуд та за своєю волею безпосереднє місце перебування, демонстрували останньому предмети, ззовні схожі на «бити», які кожен із вказаних осіб тримав в одній із рук, словесно принижували гідність ОСОБА_20 , а також ОСОБА_10 наніс два удари долонею руки в область обличчя ОСОБА_20 та погрожував вбивством, а ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), перебуваючи біля ОСОБА_20 , підтримували незаконні дії ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.146 КК України - викрадення людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, 06.11.2020 року близько 18 год. 40 хв. ОСОБА_10 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засуджений), діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, згідно з єдиним попередньо узгодженим планом, реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_20 , перебуваючи разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (засуджений) у безлюдній місцевості у невстановленому досудовим розслідуванням місці, повторно висловили протиправну вимогу ОСОБА_20 про передачу їм щомісячно грошових коштів у сумі 5000,0 гривень з розрахунку 1000,0 гривень за один торговий павільйон, якими володіє його родина на території «Радіоринку», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького,188, за нестворення перешкод та проблем у здійсненні подальшої підприємницької діяльності. Дана вимога супроводжувалась застосуванням психологічного тиску до ОСОБА_20 , який виразився у неодноразових висловлюваннях погроз в нецензурній формі щодо застосування фізичного насильства до нього. З метою підтвердження реальності своїх погроз спричинення ОСОБА_20 тілесних ушкоджень, вказані особи продемонстрували потерпілому предмети, ззовні схожі на «бити», які кожен із вказаних осіб тримав в одній із рук, при цьому, ОСОБА_10 наніс два удари долонею руки в область обличчя ОСОБА_20 та висловив останньому погрозу вбивством, якщо він вирішить звернутись до правоохоронних органів. У цей час ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 (засуджений), перебуваючи біля ОСОБА_20 , реалізовуючи спільний злочинний умисел, підтримували зазначену незаконну вимогу ОСОБА_10 . У свою чергу, ОСОБА_20 сприйняв висловлені погрози як реальні та усвідомлюючи можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя і здоров`я, погодився на протиправну вимогу вказаних осіб - щомісячно передавати їм грошові кошти в сумі 5000,0 гривень з розрахунку 1000,0 гривень за один торговий павільйон, якими володіє його родина на території «Радіоринку», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького,188, за нестворення перешкод та проблем у здійсненні подальшої підприємницької діяльності.

Таким чином, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.189 КК України - вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства.

На вказаний вирок суду апеляційні скарги подали прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 189 ККУ у виді 6 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 1 ст. 255-1 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна. Остаточне покарання ОСОБА_23 призначити на підставі ст.70 ККУ шляхом поглинання менш суворого більш суворим покаранням у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 255-3 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 146 ККУ у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч. 1 ст. 255-3 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна. Остаточне покарання ОСОБА_9 призначити на підставі ст.70 ККУ шляхом поглинання менш суворого більш суворим покаранням у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст.146 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років; за ч. 2 ст. 146 ККУ у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Остаточне покарання ОСОБА_10 призначити на підставі ст.70 ККУ шляхом суворого більш суворим покаранням у вигляді 6 років позбавлення волі;

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189. ч. 2 ст.146 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років; за ч. 2 ст. 146 ККУ покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Остаточне покарання ОСОБА_11 призначити на підставі ст.70 ККУ шляхом поглинання менш суворого більш суворим покаранням у вигляді 6 років позбавлення волі;

ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст.146 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років; за ч. 2 ст. 146 ККУ покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Остаточне покарання ОСОБА_12 призначити на підставі ст.70 ККУ шляхом поглинання менш суворого більш суворим покаранням у вигляді 6 років позбавлення волі.

ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст.146 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років; за ч. 2 ст. 146 ККУ покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Остаточне покарання ОСОБА_13 призначити на підставі ст.70 ККУ шляхом поглинання менш суворого більш суворим покаранням у вигляді 6 років позбавлення волі.

На підтримку своїх апеляційних вимог покликається, що висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються дослідженими судом доказами.

Не погоджується із рішенням суду про визнання невинуватим ОСОБА_8 за ч. 1 ст.255-1 КК України, та відповідно про визнанням невинуватим ОСОБА_9 за ч.1 ст. 255-3 КК України.

Стверджує, що з досліджених місцевим судом доказів на підтвердження обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст.255-1 КК України, а саме: листа першого заступника начальника Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань МЮ ОСОБА_24 від 27.01.2021; вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 22.03.2010; картки обліку побачень, видачі передач та посилок; довідки про звільнення № 16329 від 16.08.2017; протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 24.03.2021; довідки УСР у Львівській області ДСР НП України, вбачається, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий. У кримінальному середовищі ОСОБА_8 відомий на прізвисько « ОСОБА_25 ». Являється так званим «смотрящим» за містом Червоноград Львівської області, ставленик «Вора в законі» на прізвисько « ОСОБА_26 ». Встановлено, що ОСОБА_8 перебуває у статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу, завдяки своєму авторитету у злочинному середовищі регіону, іншими особистими якостями і можливостями здійснює злочинний вплив і координує злочинну діяльність інших осіб, які здійснюють злочинний вплив, до якої залучив ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 ОСОБА_12 , ОСОБА_21 .

Вказує, що зазначені докази у сукупності з доказами вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України, повною мірою доводять вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України.

Вказані обставини, як зазначає прокурор, також свідчать про те, що стороною обвинувачення надано суду достатні та переконливі докази вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-3 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, і яке тісно пов`язане з обвинуваченням, пред`явленим ОСОБА_8 за ч.1 ст.255-1 КК України. При цьому, також доведеним є факт звернення ОСОБА_9 до ОСОБА_8 та інших обвинувачених, що мало наслідком вчинення подальших кримінальних правопорушень.

Крім цього прокурор покликається на призначення обвинуваченим надто м`якого покарання та безпідставне застосування положень ст. 75 КК України.

Вважає, що у даному випадку відсутня врахована місцевим судом обставина, яка пом`якшує покарання - щире каяття, оскільки під час усього судового розгляду обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнавали (аналогічно як і під час досудового розслідування) й попри тривалий судовий розгляд не відшкодовували потерпілому завдану шкоду.

Зазначає, що відшкодування потерпілому шкоди здійснено на завершальній стадії судового розгляду - в ході допитів обвинувачених. При цьому, навіть у своїх показаннях обвинувачені намагались надати виправдання своїм діям «образою з боку потерпілого», «провокативними діями потерпілого», тощо.

Також вказує, що як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_8 , відшкодування потерпілому шкоди здійснено на завершальній стадії судового розгляду - в ході допитів обвинувачених. Така дія вчинена лише з метою пом`якшення покарання.

Акцентує, що злочинні діяння обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вчинялись протягом тривалого часу з червня по листопад 2020 року, мали місце у людних місцях, пов`язані із застосуванням насильства та погрозами його застосування щодо потерпілого.

Вважає, що призначені усім обвинуваченим покарання мають істотну диспропорцію між розміром покарання та розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням (ст.75 ККУ) може застосовуватися у випадках, коли у матеріалах кримінального провадження є дані, які є свідченням того, що зниження суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та самого засудженого зумовлює можливість його виправлення без ізоляції від суспільства. Проте, в матеріалах кримінального провадження відсутні такі фактичні дані.

Вказує, що у матеріалах справи відсутні фактичні дані, які б свідчили про зниження суспільної небезпеки вчинених обвинуваченими дій та можливість їх виправлення без ізоляції від суспільства.

Наголошує, що місцевим судом призначено обвинуваченим необґрунтовано малий строк покарання, а також безпідставно застосовано норми ст. 75 КК України.

В апеляційні скарзі прокурор просить дослідити під час апеляційного провадження: лист першого заступника начальника Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції ОСОБА_24 від 27.01.2021 року; вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 22.03.2010 року; картку обліку побачень, видачі передач та посилок; довідку про звільнення № 16329 від 16.08.2017 року, згідно якої зазначено, що ОСОБА_8 відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 23.09.2008 року по 16.08.2017 року; лист Державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» № 9/1272 від 25.03.2021 року; протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 24.03.2021 року; довідку УСР у Львівській області ДСР НП України; допитати обвинувачених та потерпілого у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду у частині засудження останнього за ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України та постановити у цій частини ухвалу про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із з відсутністю у діях ОСОБА_8 складу зазначених кримінальних правопорушень.

На підтримку своїх апеляційних вимог покликається, що вирок суду відносно ОСОБА_8 є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим.

Захисник, покликаючись на відповідальність, передбачену ст. 355 КК України, вказує, що місцевий суд не надав жодної оцінки доводам захисту щодо неправильної кваліфікації дій за ч. 2 ст. 189 КК України. Судом не враховано, що наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, спростовується самим формулюванням обвинувачення, сформованим стороною обвинувачення та висунутим ОСОБА_8 . У сформульованому обвинуваченні є посилання на пряму прив`язку до цивільно-правового зобов`язання, яке, як вбачається із обвинувального акта, було основним об`єктом вимоги, право повернення коштів. З іншого боку вимога до потерпілого не виконати цивільно-правове зобов`язання шляхом не висловлення вимог чи подання позовної заяви тощо до ОСОБА_9 про повернення коштів, які ОСОБА_9 винен згідно цивільно-правового зобов`язання. Вважає, що суду слід було з`ясувати чи було наявне цивільно-правове зобов`язання і чи було воно реальне. Судом не враховано, що говорячи про дії пов`язані з вказаним цивільно-правовим зобов`язанням, сторона обвинувачення, незважаючи на те, що суб`єкт злочину передбаченого ст. 355 КК України є загальним, вказувала на наявність ознак вимагання, передбаченого ст. 189 КК України і не вказувала чому не слід враховувати цивільно-правове зобов`язання Ця прямо суперечить первинній позиції сторони обвинувачення.

Одночасно захисник покликається, що кваліфікація кримінального правопорушення для сторони захисту не є принциповою, оскільки ОСОБА_8 не вчиняв цього злочину і докази його вини відсутні.

Вказує, що у вироку суду не вказано якими саме доказами підтверджується факт попередньої злочинної змови між ОСОБА_8 та іншими обвинуваченими. Покликається, що ОСОБА_8 був відсутній у всіх подіях, які мали місце за виключенням події 06.11.2020, яка взагалі відбулась у зв`язку з випадковою зустріччю з потерпілим.

Звертає увагу, що протокол огляду від 03.12.2020 з аудіо та відеофайлами щодо подій 22.07.2020 на АЗС «Сокар» у селі Малехів підтверджує відсутність ОСОБА_8 на вказаній зустрічі і його непричетність до вказаних розмов та дій. Однак суд, визнаючи доведеним обвинувачення у цій частині, не виділив конкретного доказу, який би це обвинувачення підтвердив.

Зазначає, що згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.11.2020 ОСОБА_20 впізнав особу під №1, яка 03.09.2020 була у готелі «Статус» і говорила потерпілому, що ОСОБА_9 ніяких грошей йому не винен та 06.11.2020 був у приміщенні «Радіоринку» погрожувала, що вирве кадик та повезе на підвал, била в спину та плювала в лице. Однак сторона обвинувачення не довела факт висловлення будь яких вимог ОСОБА_8 ОСОБА_20 у ресторані готелю «Статус», як і не довела сам факт наявності розмови. При цьому всі учасники подій у готелі ресторану «Статус», окрім потерпілого, заперечують факт розмови ОСОБА_8 з ОСОБА_20 .

Крім цього, вказує на розбіжності у даті зустрічі, а саме згідно вказаного протоколу впізнання за фотознімками потерпілий стверджував, що вказана зустріч і розмова з ОСОБА_8 мала місце 03.09.2020, що органом досудового розслідування не спростовувалось в ході судового розгляду. Натомість у пред`явленому обвинуваченні події вказаного кримінального правопорушення стосуються 04.09.2020, як це первинно було зазначено потерпілим ОСОБА_20 у заяві. Однак стороною обвинувачення не усунуто зазначені розбіжності, а судом не наведено доказів на підтримку своїх висновків.

Також вказує, що відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.11.2020 свідок ОСОБА_22 впізнала особу, яка 06.11.2020 підійшла до її чоловіка, плюнула в обличчя, вдарила в спину і при цьому погрожувала фізичним насильством.

Акцентує, що відповідно до протоколу огляду від 23.12.2020 з додатками відеокамер спостереження «Радіоринку» не вбачається присутність ОСОБА_8 за обставин, які мали місце 06.11.2020 приблизно о 18:22 год. Аналогічно це стосується протоколу огляду від 14.11.2020 з додатком сервера на якому збережені відеозаписи за 11.06.2020 та на якому, фактично, відображені події 06.11.2020.

Відповідно до протоколу огляду від 23.12.2020 з додатками на яких відображено запис відеокамер та подій, що мали місце на «Радіоринку» 06.11.2020, ОСОБА_8 був у приміщенні «Радіоринку» з 12:11:22 год. до 12:21:50 год., тобто 10 хвилин та 28 секунд.

Відповідно до протоколу огляду від 23.12.2020 з додатком на яких відображено запис відеокамер та подій, що мали місце на «Радіоринку» 06.11.2020, зафіксовано, що о 12:14:24 год. ОСОБА_8 в ході спілкування з різкими рухами плює декілька разів в ОСОБА_20 , після чого іде в сторону виходу.

Проте суд першої інстанції не звернув увагу на суперечність доказів і пред`явленого обвинувачення, згідно якого близько 12:20 год. ОСОБА_8 під час розмови із ОСОБА_20 висловив до останнього про вчинення ним дій майнового характеру, а саме відмовитись від свого права вимоги до ОСОБА_9 про повернення грошових коштів у сумі 158 000 доларів США, що становлять суму грошових коштів, позичених ОСОБА_9 у ОСОБА_20 , та процентів за користування позикою, яка супроводжувалась погрозами застосування насильства, а також викрадення та незаконного позбавлення його волі, зокрема погрозою помістити ОСОБА_20 в багажник автомобіля та вивезти в ліс. Суд першої інстанції не зазначив, як такі суперечливі докази узгоджуються між собою. Які з них суд бере до уваги, а які відкидає і чому саме.

Наголошує, що формулювання обвинувачення стосується вимоги майнового характеру, однак протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.11.2020 за участю потерпілого не містить даних, що ОСОБА_8 є особою, яка 06.11.2020 висувала потерпілому вимогу майнового характеру.

Також звертає увагу, що згідно протоколу про результати проведення негласної (розшукової) дії №163/55/112-2021 від 11.01.2021, а саме аудіо-, відеоконтроль особи гр. ОСОБА_20 , прослідковується розмова, яка відбулась 06.11.2020 між ОСОБА_20 та ОСОБА_8 , згідно якої у висловах ОСОБА_8 відсутні будь які вимоги та погрози, а лише констатація фактів, які на його думку мали місце, питання та твердження щодо поведінки потерпілого. Проте, цей доказ не був належним чином описаний у вироку, не було зазначено його оцінки судом.

Крім цього, захисник зазначає, що у заяві ОСОБА_20 від 06.11.2020, якою долучено фотознімки, на яких видно спричинені тілесні ушкодження, які за версією потерпілого спричинені 05.11.2020, що суперечить формулюванню обвинувачення у відповідності до якого 05.11.2020 ніхто потерпілому жодних тілесних ушкоджень не наносив. Водночас, уже у висновку експерта №1599 від 09.11.2020 зі слів потерпілого ОСОБА_20 тілесні ушкодження йому були завдані 06.11.2020.

Акцентує, що сам факт впізнання потерпілим ОСОБА_20 викликав сумнів, оскільки така слідча дія проведена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Так у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.11.2020 за участю потерпілого, всупереч вимогам ч.1 ст.228 КПК не зазначено ознак, за якими потерпілий може впізнати особу.

З приводу кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.263 КК захисник покликається на відсутність у матеріалах справи доказів того, що пістолет був придбаний ОСОБА_8 . Щодо факту зберігання вогнепальної зброї, звертає увагу, що згідно показань обвинуваченого ОСОБА_8 та його дружини - свідка ОСОБА_27 , автомобілем користувався як обвинувачений, так і його двоюрідний брат, а також інші родичі та друзі. При цьому на момент проведення обшуку ОСОБА_8 не мав ключі від автомобіля та свідоцтва про реєстрацію ТЗ. Проте, сторона обвинувачення та суд не перевірили обставин користування автомобілем іншими особами.

Крім цього, захисник звертає увагу, що у судовому засіданні свідок ОСОБА_28 , який проводив обшук за місцем проживання ОСОБА_29 , та мав провести після цього обшук автомобіля, повідомив, що вони не змогли відшукати ключі від автомобіля, який був зачинений, а тому ним було прийнято рішення транспортувати автомобіль до м. Львова для залучення спеціаліста і відкриття автомобіля. З цією метою було викликано евакуатор. Під час транспортування автомобіля, такий був постійно у полі його зору та під контролем, також були присутні поняті. Однак, захисник вважає, що наявність понятих під час транспортування транспортного засобу спростовується матеріалами справи, оскільки в цей час жодні слідчі дії не проводились.

Наголошує, що транспортування транспортного засобу у м. Львів було зумовлене необхідністю залучення спеціаліста, і згідно протоколу обшуку такого від 09.02.2021 транспортний засіб було відкрито за допомогою надувних монтажних подушок без залучення спеціаліста, оскільки у цьому протоколі у графі де має зазначатись дані спеціаліста стоїть пропуск та відсутній підпис спеціаліста у кінці протоколу обшуку. Зазначені обставини позбавили сторону захисту заявити клопотання про допит у суді відповідного спеціаліста.

При цьому ухвалою слідчого суддів від 28.01.2021 було надано лише дозвіл на проведення обшуку автомобіля, а не на його вилучення до обшуку, оскільки у клопотанні не вказувалось про те, що цей автомобіль був засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Проте, сторона обвинувачення вилучила його з користування власника без належних правових підстав.

Вказує на неврахування судом того, що сторона обвинувачення не може надати докази , які: підтверджують правову підставу обмеження права володіння та користування власника автомобіля; законність отримання речового доказу у вигляді цього автомобіля, на підставі вилучення якого отримано інші докази; відсутності доступу сторонніх осіб чи працівників сторони обвинувачення до транспортного засобу до моменту проведення його обшуку; наявність вилучених у транспортному засобі речових доказів до моменту вилучення автомобіля.

Також вважає, що з урахуванням висновку експерта № КСЕ-19/114-21/2910-Б від 29.03.2021, стороною обвинувачення не встановлено чи співпадають генетичні ознаки клітин на руків`ї, курку чи рамці з зразком букального епітелію ОСОБА_8 , якщо співпадають та яка імовірність випадкового збігу, тощо. Тобто під час судового розгляду справи не було встановлено чи наявні слід ДНК ОСОБА_8 на вогнепальній зброї вилученій із транспортного засобу, а отже чи взагалі тримав останній таку вогнепальну зброю у руках. Наявність на вогнепальній зброї генетичних ознак трьох і більше осіб свідчить про сумнівність щодо власника зброї, і ці сумніви мали б трактуватись судом на користь обвинуваченого.

Акцентує, що оскільки транспортний засіб було вилучено незаконно, з порушенням фундаментальних конституційних прав, то інші речові докази, які є похідними від нього є недопустимими як і первинний доказ.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду відмовився від вимог та доводів, наведених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 , з яким розірвано угоду про надання правової допомоги, та зазначив про те, що повністю визнає свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.263 КК України. Змінив апеляційні вимоги та просив звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України або зменшити йому термін призначеного місцевим судом покарання. Апеляційну скаргу прокурора заперечив.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, навівши аналогічні доводи, та просив таку задоволити. Апеляційну скаргу захисника із зміненими в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_8 вимогами заперечив, як безпідставну та необґрунтовану.

Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та їх захисники апеляційну скаргу прокурора повністю заперечили, як безпідставну. Вирішення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах ОСОБА_8 , вимоги якої було змінено у судовому засіданні ОСОБА_8 , залишили на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_20 подав заяву від 14.11.2025 у якій просив проводити апеляційний розгляд без його участі, зазначивши про підтримку своєї позиції, викладеної у попередньо поданих ним письмових заявах та поясненнях. Ураховуючи наведене, та за відсутності заперечень присутніх учасників судового провадження, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності потерпілого.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно апеляційної скарги прокурора сторона обвинувачення оскаржує вирок суду у частині виправдання ОСОБА_8 за ч.1 ст.255-1 КК України, у частині виправдання ОСОБА_9 за ч.1 ст.255-3 КК України, а також у частині призначеного усім обвинуваченим покарання.

Згідно апеляційної скарги захисника ОСОБА_30 , останнім вирок суду оскаржується у частині засудження ОСОБА_8 за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.263 КК України.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду відмовився від вимог та доводів, наведених в апеляційній скарзі захисника, та зазначив про те, що повністю визнає свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, а відтак і не оскаржує висновки місцевого суду у цій частині.

Отже, висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27 ч.2 ст.146 КК України, а також обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч.1 ст. 263 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація їх дій у цій частині, в апеляційному порядку не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

На переконання колегії суддів оскаржуваний вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст.94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Перевіривши апеляційні доводи прокурора щодо рішення місцевого суду про визнання ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-1 КК України та про визнання ОСОБА_9 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-3 КК України, та їх виправдання на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що ці кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченими, колегія суддів приходить до таких висновків.

У судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_8 свою вину у вчиненні, зокрема, кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-1 КК України не визнав. Зазначив про те, що йому не зрозуміле обвинувачення за ч.1 ст.255-1 КК України (поширення злочинного впливу), в чому саме його обвинувачують, оскільки покарання за попереднім вироком суду він відбув. Під час відбування покарання жодного впливу на інших засуджених він не вчиняв. У колонії він займався футболом, був капітаном команди, можливо тому і користувався повагою серед інших засуджених. Також підтвердив, що в певних колах осіб його називали «ОСОБА_25».

При апеляційному розгляді ОСОБА_8 підтримав свої раніше надані показання та вказав, що на даний час займається волонтерством, за що навіть отримав нагороду від командира війсьвої частини.

Кримінальна відповідальність за ч.1 ст.255-1 КК України настає за умисне встановлення або поширення в суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у частині п`ятій статті 255 цього Кодексу.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в умисному поширенні у суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у частині п`ятій статті 255 Кримінального кодексу України, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-1 КК України.

Згідно ч. 1 Примітки до ст. 255 КК під злочинним впливом у цій статті та статтях 255-1, 255-3 3 цього Кодексу слід розуміти будь-які дії особи, яка завдяки авторитету, іншим особистим якостям чи можливостям сприяє, спонукає, координує або здійснює інший вплив на злочинну діяльність, організовує або безпосередньо здійснює розподіл коштів, майна чи інших активів (доходів від них), спрямованих на забезпечення такої діяльності.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-1 КК України полягає в умисному встановленні або поширенні злочинного впливу в суспільстві. Це означає, що особа умисно вчиняє дії для того, щоб встановити або поширити в суспільстві свій вплив, який має на меті вчинення злочинів або сприяння їм.

Основним безпосереднім об`єктом злочину є суспільні відносини, пов`язані з убезпеченням суспільства від злочинного впливу.

З об`єктивної сторони злочин може виражатись у таких формах: 1) умисне встановлення в суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у ч.5 ст.255 КК України (це його створення, налагоджування, утвердження); 2) умисне поширення в суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у ч.5 ст.255 КК України (це його розповсюдження, розвиток, доведення до відома інших, розширення сфери).

Встановлення впливу - формування ієрархічної структури, у якій винний набуває влади над потерпілим (підлеглим, обличчям нижчого рангу). В результаті він може нав`язувати свою волю всім, хто від нього залежить, роблячи це безпосередньо чи через посередників.

Поширення впливу - залучення нових «підлеглих» до вже існуючої ієрархічної структури кримінальної громади. Нерідко для цього застосовуються методи психологічного впливу, залякування, колективне цькування, загрози, насильство.

В апеляційній скарзі прокурор стверджує, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.255-1 КК України, за встановлених органом досудового розслідування обставин стверджується доказами, дослідженими місцевим судом у судовому засіданні, а саме:

- даними листа першого заступника начальника Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції ОСОБА_24 від 27.01.2021 року на запит слідчого, у якому зазначено, що у період часу з 23.09.2008 по 16.08.2017 у ДУ «Личаківська виправна колонія № 30» відбував покарання ОСОБА_8 , засуджений за ч.1 ст.115 КК України до 10 років 6 місяців позбавлення волі. 16.08.2017 ОСОБА_8 звільнений з установи по кінцю строку відбування покарання. Засуджений ОСОБА_8 на прізвисько « ОСОБА_25 » вважав себе так званим «смотрящим» за установою, перебував у кримінальному статусі «бродяга». Зарекомендував себе з негативної сторони, дотримувався так-званих «злодійських традицій і звичаїв» та нав`язував їх іншим засудженим, організовував збір так званого «общака», доставку заборонених предметів та наркотичних речовин до охоронюваної зони, мав широкі зв`язки у кримінальному світі, намагався підтримувати постійний зв`язок з особами негативної спрямованості, що тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах у різних регіонах країни, а також з криміналітетом на волі. Заручившись підтримкою криміналітету зі свободи та інших осіб негативної спрямованості, отримував від них постійно так звані «грева», продуктові передачі та речі, що надходили на інших засуджених, які відбували покарання у ДУ «Личаківська виправна колонія № 30»;

- даними вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 22.03.2010, згідно якого ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 10 років 6 місяців позбавлення волі;

- даними картки обліку побачень, видачі передач та посилок;

- довідкою про звільнення № 16329 від 16.08.2017, згідно якої зазначено, що ОСОБА_8 відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 23.09.2008 по 16.08.2017;

- даним листа Державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» № 9/1272 від 25.03.2021 на запит слідчого, до якого долучено інформацію щодо засудженого ОСОБА_8 , а саме: копії характеристики, довідки стягнень та заохочень, довідки про звільнення та матеріали дисциплінарних порушень згідно архівної особової справи № 214-М-10;

- даними протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 24.03.2021 року - зняття інформації з транспортних телекомунікаційний мереж, яка проводилась з 29.12.2020 року до 27.02.2021 року, щодо мобільного телефону, яким користується ОСОБА_31 , згідно якого зафіксовані розмови між ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та невстановленою особою, а саме: «всьо ОСОБА_25, вся тюрма гудить, ОСОБА_25 буде смотрящим, он там вже всі карочє, списки всьо перетряхивают, ОСОБА_25 ще не заїхав, а він вже там буде смотрящим»; «ну в Інтернеті, просто, тіпа написано, шо така історія, шо то двісті тисяч туда-сюда, в новинах Червонограду, шо захоплений тіпа той злочинець, тіпа отсідєвший. Ну так культурно пише, шо це він собі зробив угрупав бандітів, п`ятеро чоловік від 43 років, не писало ім`я та фамілія, писало шо тіпа в дужках тіпа (смотрящий за Червоноградським районом)»;

- даними довідки УСР у Львівській області ДСР НП України, у якої зазначено, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий. У кримінальному середовищі ОСОБА_8 відомий на прізвисько « ОСОБА_25 ». Являється так званим «смотрящим» за містом Червоноград Львівської області, ставленик «Вора в законі» на прізвисько « ОСОБА_26 ». Встановлено, що ОСОБА_8 перебуває у статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу, завдяки своєму авторитету у злочинному середовищі регіону, іншими особистими якостями і можливостями здійснює злочинний вплив і координує злочинну діяльність інших осіб, які здійснюють злочинний вплив, до якої залучив ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_21 .

Крім цього, у судовому засіданні місцевого суду було допитано свідка сторони обвинувачення - ОСОБА_34 , який повідомив, що станом на сьогоднішній день він працює комірником у ДУ «Личаківська виправна колонія № 30». У період часу з 2008 року по 2017 рік працював на посаді старшого кімнати побачень. Обвинуваченого ОСОБА_29 він знає, оскільки останній відбував покарання у ДУ «Личаківська виправна колонія № 30». У колонії ОСОБА_29 називали «ОСОБА_25». За час відбуття покарання ОСОБА_35 він до нього неодноразово звертався, щоб допомогти організувати робочу силу по господарству. Разом з тим, йому невідомо жодних обставин, чи брав участь ОСОБА_36 у вирішенні конфліктних ситуацій між засудженими та чи впливав він на інших засуджених.

На переконання колегії суддів місцевий суд з належною повнотою дослідив зазначені докази і надав таким належну правову оцінку, та дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ці докази не підтверджують вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-1 КК України.

Так, колегія суддів погоджується з позицією місцевого суду, що зазначений вище лист першого заступника начальника Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції ОСОБА_24 від 27.01.2021 не містить інформації, яка б підтверджувала, що ОСОБА_8 поширював в суспільстві злочинний вплив, за наведених в обвинувальному акті обставин.

Вірним є і висновок місцевого суду про те, що вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 22.03.2010, згідно якого ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.115 КК України, не доводить обставин пред`явленого йому обвинувачення за ч.1 ст.255-1 КК України.

Також суд правильно констатував, що сторона обвинувачення не довела, яке доказове значення у частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст.255-1 КК України має картка обліку побачень, видачі передач та посилок, довідка про звільнення, матеріали архівної особової справи № 214-М-10.

При апеляційному розгляді справи стороною обвинувачення не спростовано і висновок місцевого суду про те, що дані наведеного вище протоколу негласних слідчих (розшукових) дій не підтверджують ні факту залучення ОСОБА_8 будь яких осіб до злочинної діяльності, ні обставин поширення ним у суспільстві злочинного впливу.

Також при апеляційному розгляді підтвердився висновок місцевого суду про те, що наведена вище довідка УСР у Львівській області ДСР НПУ не містить жодних реквізитів, а тому суд правильно констатував, що встановлене позбавляє можливості ідентифікувати таку щодо її дати складання та офіційної реєстрації в органах державної влади.

Отже, встановлені місцевим судом під час дослідження цих доказів обставини при апеляційному розгляді справи стороною обвинувачення не спростовано.

Таким чином колегія суддів визнає правильним та обґрунтованим висновок місцевого суду про те, що стороною обвинувачення не надано достатніх та переконливих доказів вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-1 КК України, а саме умисне поширення в суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у ч.5 ст. 255 КК України.

З огляду на встановлене колегія суддів погоджується із рішенням місцевого суду про виправдання ОСОБА_8 підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-1 КК України.

При апеляційному розгляді прокурором не доведено та колегією суддів не встановлено підстав, передбачених ч.3 ст.404 КПК України, для повторного дослідженння заявлених прокурором доказів, а саме не доведено та не встановлено обставин, які б свідчили про те, що зазначені стороною обвинувачення докази досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, через що колегією суддів прийнято обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, яке вказане у п.3 прохальної частини апеляційної скарги прокурора.

Крім цього, згідно матеріалів справи, у даному кримінальному провадженні обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_8 за ч.1 ст.255-1 КК України, і обґрунтовано визнано судом недоведеним, про що зазначено вище, тісно пов`язане з обвинуваченням, яке пред`явлено ОСОБА_9 за ч.1 ст.255-3 КК України.

Так, згідно пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення за ч.1 ст.255-3 КК України, останній усвідомлюючи, що ОСОБА_8 є особою, яка може здійснювати злочинний вплив, у період часу з 30.06.2020 до 02.07.2020, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб звернувся до ОСОБА_8 .

У судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч.1 ст.255-3 КК України, не визнав. Зазначив, що з ОСОБА_8 його познайомив ОСОБА_37 . Час від часу ОСОБА_36 купував у нього певні товари. Разом з тим, йому невідома особа на кличку «ОСОБА_25», та він не звертався до ОСОБА_29 , саме як ніби-то до кримінального авторитета, за допомогою щодо вирішення конфліктної ситуації з ОСОБА_38 ..

Кримінальна відповідальність за ч.1 ст.255-3 КК України настає за звернення до особи, яка завідомо для винного може здійснювати злочинний вплив, зокрема до особи, яка перебуває у статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу, у тому числі у статусі «вора в законі», з метою застосування нею такого впливу.

Водночас, як зазначено вище, наданими стороною обвинувачення та дослідженими судом доказами не доведено обставин поширення ОСОБА_8 у суспільстві злочинного впливу, що у свою чергу свідчить і про недоведеність стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-3 КК України, яке би полягало у зверненні до особи, яка завідомо для винного може здійснювати злочинний вплив, з метою застосування нею такого впливу.

Таким чином рішення місцевого суду про виправдання ОСОБА_9 за обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-3 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України колегія суддів визнає законним та обґрунтованим.

Перевіривши апеляційні доводи прокурора щодо призначення обвинуваченим надто м`якого покарання та безпідставне звільнення обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів приходить до наступних висновків.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, місцевим судом у повній мірі враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які класифікуються як тяжкі злочини, конкретні обставини кримінального провадження та їх наслідки, його роль у вчиненні кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно працює, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, займається волонтерською діяльністю, отримав подяки від громадських організацій, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, наявність обставини, яка пом`якшує покарання - відшкодування шкоди, відсутністт обставин, які обтяжують покарання, а також думку потерпілого, який підтвердив відшкодування йому шкоди, зазначив про примирення з обвинуваченим та просив призначити останньому покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням ст.75 КК України.

Підстав для призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання, як просить в апеляційній скарзі прокурор, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів не приймає до уваги апеляційні доводи прокурора про те, що ОСОБА_8 відшкодували потерпілому шкоду лише на завершальній стадії судового розгляду, оскільки факт відшкодування обвинуваченим заподіяної потерпілому шкоди знайшов своє підтвердження під час судового розгляду, а тому місцевий суд правильно визнав цю обставину, як така, що пом`якшує покарання.

При цьому, цю обставину потерпілий підтвердив і при апеляційному розгляді справи, надіславши відповідну заяву (т.17, а.с.168).

Водночас, під час апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку про пом`якшення обраного місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_8 покарання.

Так, згідно ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Згідно роз`яснень п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», застосування ст.69 КК може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Аналіз положень ст.69 КК України вказує на те, що для застосування цієї норми закону є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого. Встановлені судом обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням характеру скоєного, знизити ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Колегія суддів вважає, що при апеляційному розгляді було встановлено обставини, які б задовольняли ці критерії.

Колегіє суддів враховує, що під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, що свідчить про усвідомлення обвинуваченим своєї протиправної поведінки та про його готовність нести покарання за скоєне.

Враховуючи наведене, а також факт відшкодування обвинуваченим ОСОБА_8 заподіяної потерпілому шкоди, що підтвердив останній і при розгляді справи місцевим судом, а також при апеляційному провадженні, надіславши до суду відповідну заяву, колегія суддів вважає, що у даному випадку ОСОБА_8 слід визнати обставиною, що пом`якшує покарання, - щире каяття обвинуваченого.

Таким чином, колегія суддів переконана, що повне визнання обвинуваченим свої вини, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, його щире каяття та відшкодування заподіяної шкоди потерпілому, є такими обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, та у сукупності із позицією потерпілого про відсутність до обвинуваченого претензій, відсутності обставин, які обтяжують покарання, та даних про особу ОСОБА_8 , який, зокрема, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно працює, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, займається волонтерською діяльністю, дають підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.2 ст.189 КК України та ч.1 ст.263 КК України покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановлених в санкціях даних статей.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід визначити на підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Колегія суддів вважає, що таке покарання у даному випадку буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При цьому колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробування на підставі ст.75 КК України.

При призначенні ОСОБА_9 покарання за ч.5 ст.27, ч.2 ст.146 КК України, місцевим судом у повній мірі враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке класифікується як нетяжкий злочин, конкретні обставини кримінального провадження та їх наслідки, його роль у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше не судимий, одружений (цивільна дружина), здійснює підприємницьку діяльність, має на утриманні мати - ОСОБА_39 , яка є інвалідом 3-ої групи, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, однак, потребує медичного лікування (оперативного втручання), що підтверджується відповідними медичиними документами, наявність обставини, яка пом`якшує покарання - відшкодування шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також думку потерпілого, який підтвердив відшкодування йому шкоди, зазначив про примирення з обвинуваченим та просив призначити останньому покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням ст.75 КК України.

Також судом враховано дані досудової доповіді, які свідчать про середній ризик вчинення ОСОБА_9 повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, можливість виправлення його без позбавлення волі.

Крім цього, місцевим судом враховано заяву ОСОБА_17 , яка внесла заставу за обвинуваченого ОСОБА_9 у розмірі 198480 гривень, згідно якої заявниця просить при ухваленні вироку перерахувати зазначені кошти на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_9 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.146 КК України, у виді 4 років позбавлення волі, тобто у межах санкції інкримінованої йому статті, у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Також, колегія суддів погоджується із висновокм місцевого суду про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без відбування реального покарання, з огляду на тяжкість вчиненого злочину, враховані судом дані про його особу та інші обставини, встановленні під час судового розгляду.

Отже, рішення місцевого суду про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, із встановленням йому іспитового строку та покладення на нього процесуальних обов`язків, на переконання колегії суддів, прийнято за наявності підстав для такого звільнення, із наведенням у вироку відповідних мотивів.

Підстави вважати, що призначене за оскаржуваним вироком обвинуваченому ОСОБА_9 покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості відсутні.

При призначенні ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України місцевим судом у повній мірі враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які класифікуються як нетяжкий та тяжкий злочини, конкретні обставини кримінального провадження та їх наслідки, його роль у вчиненні кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який визнав свою вину, раніше не судимий, неодружений, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, на його утриманні знаходяться батьки ОСОБА_40 , який є інвалідом 3-ої групи, та мати ОСОБА_41 , яка є інвалідом 2-ої групи та потребує його догляду (нотаріально посвідчена заява), наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та відшкодування шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також думку потерпілого, який підтвердив відшкодування йому шкоди, зазначив про примирення з обвинуваченим та просив призначити останньому покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням ст.75 КК України.

Також судом враховано дані досудової доповіді, які свідчать про середній ризик вчинення ОСОБА_10 повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, можливість виправлення без позбавлення волі.

Крім цього, місцевим судом враховано заяву ОСОБА_18 , яка внесла заставу за обвинуваченого ОСОБА_10 у розмірі 198 480 гривень, згідно якої заявниця просить при ухваленні вироку перерахувати зазначені кошти на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_10 покарання за вчинення кримінальнальних правопорушеннь, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.146 КК України, у межах санкцій інкримінованих йому статей, із призначенням йому остаточного покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Також, колегія суддів погоджується із висновокм місцевого суду про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 без відбування реального покарання, з огляду на тяжкість вчинених злочинів, враховані судом дані про його особу та інші обставини, встановленні під час судового розгляду.

Отже, рішення місцевого суду про звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, із встановленням йому іспитового строку та покладення на нього процесуальних обов`язків, на переконання колегії суддів, прийнято за наявності підстав для такого звільнення, із наведенням у вироку відповідних мотивів.

Підстави вважати, що призначене за оскаржуваним вироком обвинуваченому ОСОБА_10 покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості відсутні.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України місцевим судом у повній мірі враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які класифікуються як нетяжкий та тяжкий злочини, конкретні обставини кримінального провадження та їх наслідки, його роль у вчиненні кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який вину у вчиненому визнав, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, на його утриманні знаходиться батько ОСОБА_40 , який є інвалідом 3-ої групи, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та відшкодування шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також думку потерпілого, який підтвердив відшкодування йому шкоди, зазначив про примирення з обвинуваченим та просив призначити останньому покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням ст.75 КК України.

Також судом враховано дані досудової доповіді, які свідчать про середній ризик вчинення ОСОБА_11 повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, можливість виправлення без позбавлення волі.

Крім цього, місцевим судом враховано заяву ОСОБА_18 , яка внесла заставу за обвинуваченого ОСОБА_11 у розмірі 198 480 гривень, згідно якої заявниця просить при ухваленні вироку, перерахувати зазначені кошти на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_11 покарання за вчинення кримінальнальних правопорушеннь, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.146 КК України, у межах санкцій інкримінованих йому статей, із призначенням йому остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Також, колегія суддів погоджується із висновокм місцевого суду про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 без відбування реального покарання, з огляду на тяжкість вчинених злочинів, враховані судом дані про його особу та інші обставини, встановленні під час судового розгляду.

Отже, рішення місцевого суду про звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, із встановленням йому іспитового строку та покладення на нього процесуальних обов`язків, на переконання колегії суддів, прийнято за наявності підстав для такого звільнення, із наведенням у вироку відповідних мотивів.

Підстави вважати, що призначене за оскаржуваним вироком обвинуваченому ОСОБА_11 покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості відсутні.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_12 покарання за ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України місцевим судом у повній мірі враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які класифікуються як нетяжкий та тяжкий злочини, конкретні обставини кримінального провадження та їх наслідки, його роль у вчиненні кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який вину у вчиненому визнав, раніше не судимий, неодружений, на його утриманні знаходиться мати ОСОБА_42 , яка є інвалідом 2-ої групи, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та відшкодування шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також думку потерпілого, який підтвердив відшкодування йому шкоди, зазначив про примирення з обвинуваченим та просив призначити останньому покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням ст.75 КК України.

Також судом враховано дані досудової доповіді, які свідчать про середній ризик вчинення ОСОБА_12 повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, можливість виправлення без позбавлення волі.

Крім цього, місцевим судом враховано заяву ОСОБА_19 , якій вніс заставу за обвинуваченого ОСОБА_12 у розмірі 198480 гривень, згідно якої заявник просить при ухваленні вироку перерахувати зазначені кошти на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_12 покарання за вчинення кримінальнальних правопорушеннь, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.146 КК України, у межах санкцій інкримінованих йому статей, із призначенням йому остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Також, колегія суддів погоджується із висновокм місцевого суду про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_12 без відбування реального покарання, з огляду на тяжкість вчинених злочинів, враховані судом дані про його особу та інші обставини, встановленні під час судового розгляду.

Отже, рішення місцевого суду про звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, із встановленням йому іспитового строку та покладення на нього процесуальних обов`язків, на переконання колегії суддів, прийнято за наявності підстав для такого звільнення, із наведенням у вироку відповідних мотивів.

Підстави вважати, що призначене за оскаржуваним вироком обвинуваченому ОСОБА_12 покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості відсутні.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_13 покарання за ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України місцевим судом у повній мірі враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які класифікуються як нетяжкий та тяжкий злочини, конкретні обставини кримінального провадження та їх наслідки, його роль у вчиненні кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який вину у вчиненому визнав, раніше не судимий, неодружений, на його утриманні знаходиться мати ОСОБА_43 , яка є інвалідом 3-ої групи, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та відшкодування шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також думку потерпілого, який підтвердив відшкодування йому шкоди, зазначив про примирення з обвинуваченим та просив призначити останньому покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням ст.75 КК України.

Також судом враховано дані досудової доповіді, які свідчать про середній ризик вчинення ОСОБА_13 повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, можливість виправлення без позбавлення волі.

Крім цього, місцевим судом враховано заяву ОСОБА_18 , яка внесла заставу за обвинуваченого ОСОБА_13 у розмірі 198 480 гривень, згідно якої заявниця просить при ухваленні вироку, перерахувати зазначені кошти на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_13 покарання за вчинення кримінальнальних правопорушеннь, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.146 КК України, у межах санкцій інкримінованих йому статей, із призначенням йому остаточного покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Також, колегія суддів погоджується із висновокм місцевого суду про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_13 без відбування реального покарання, з огляду на тяжкість вчинених злочинів, враховані судом дані про його особу та інші обставини, встановленні під час судового розгляду.

Отже, рішення місцевого суду про звільнення ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, із встановленням йому іспитового строку та покладення на нього процесуальних обов`язків, на переконання колегії суддів, прийнято за наявності підстав для такого звільнення, із наведенням у вироку відповідних мотивів.

Підстави вважати, що призначене за оскаржуваним вироком обвинуваченому ОСОБА_13 покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості відсутні.

Також колегія суддів враховує подану 09.10.2025 до апеляційного суду заяву потерпілого ОСОБА_20 , у якій останній категорично заперечив позицію сторони обвинувачення з приводу необхідності призначення обвинуваченним реального покарання. Підтвердив, що заподіяна шкода йому повністю відшкодована, він прийняв вибачення від усіх обвинувачених та їх щире каяття. Зазначив, що з усіма обвинуваченими у нього склались добрі відносини.

Всупереч апеляційним доводам прокурора місцевий суд обгрунтовано врахував наявність у обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щирого каяття, оскільки така обставина знайшла своє відображення у матеріалах справи.

Про наявність у обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щирого каяття свідчить визнання ними вини в інкримінованих їм злочинах, відшкодування шкоди потерпілому, який підтвердив цю обставину, як при розгляді справи судом першої інстанції, так і засвідчив таку при апеляційному розгляді справи, подавши відповідну заяву.

При цьому, колегія суддів враховує, що щире каяття може відбутись на будь якій стадії провадження у справі.

Аналогічно це стосується і апеляційних доводів прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_9 відшкодував шкоду лише на завершальній стадії судового розгляду.

Отже, оскільки факт відшкодування обвинуваченим заподіяної потерпілому шкоди знайшов своє підтвердження під час судового розгляду, місцевий суд правильно визнав цю обставину, як така, що пом`якшує покарання.

Таким чином при апеляційному розгляді справи не підтвердились доводи прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченим покарання ступеню тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень та даним про особи винних, а також про безпідставне звільнення обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

За наведених обставин, з урахуванням необхідності зміни вироку суду у частині призначеного ОСОБА_8 покарання, про що зазначено вище, колегія суддів вважає, що подані у справі апеляційні скарги підлягають до задоволення частково.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Личаківського районного суду м.Львова від 16 червня 2025 року в частині призначення покарання ОСОБА_8 змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, до покарання: за ч.2 ст.189 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч.1 ст.263 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_8 засудженим до остаточного покарання у виді 2 років позбавлення волі.

В решті вирок місцевого суду залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: