КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/6847/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - начальника Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19.08.2025 року частково задоволено клопотання начальника Мелітопольського Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 про накладення арешту на майно в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000226 від 15.05.2024 року та накладено арешт на майно, яке вилучене 07.08.2025 року в ході обшуку в офісних та складських приміщеннях ТОВ «Проектно-будівельна компанія «АКВІ-БУД» (ЄДРПОУ - 41400018), ТОВ «МЕЛСІТІ» (ЄДРПОУ - 41490056), ТОВ «Фундамент-Л» (ЄДРПОУ - 44773987), ПП «РУМА-М» (ЄДРПОУ - 36968714), ТОВ «АЛЬЯНС СОМ» (), ПП «МОРЕНА СК» () та ТОВ «ТЕХПРОЕКТ-М» (), розташованих в будівлях за адресою: м. Запоріжжя, вул. Парковий бульвар, буд.1-Б, (повний перелік майна зазначено в резолютивній частині оскаржуваної ухвали).

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19.08.2025 року та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на речі та документи, що вилучені 07.08.2025 року в ході обшуку в службових приміщеннях КП «Грандпроект» ММР Запорізької області (ЄДРПОУ - 30085874), розташованих в будівлі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 42, зокрема позбавити володільця майна - права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, з метою забезпечення збереження речових доказів (повний перелік майна зазначено в прохальній частині апеляційної скарги).

Мотивуючи апеляційні вимоги прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, такою, що не ґрунтується на нормах Кримінального процесуального кодексу України, а також не відповідає фактичним обставинам справи.

Вказує, що слідчим суддею при вирішенні питання про арешт майна не враховано, що вилучений мобільний телефон визнано у кримінальному провадженні речовим доказом та долучено до кримінального провадження як речовий доказ, який в подальшому буде використаний при проведенні комп`ютерно-технічної експертизи, з метою виявлення та фіксації інформації та інших відомостей (листування, вхідних та вихідних дзвінків з підозрюваним та іншими особами, які причетні до скоєння вказаного злочину, чорнові записи, електронні документи, тощо), що підтверджують факт вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Зауважує, що грошові кошти, які виявлені під час обшуку отриманні внаслідок вчинення вказаного кримінального правопорушення та кримінально-протиправної в

результаті вчинення кримінально-протиправних дій ОСОБА_7 та іншими особами, які причетні до вказаного кримінального правопорушення.

В судове засідання прокурор та представник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час призначеного судового розгляду. Разом з тим, від представника надійшло клопотання про проведення розгляду апеляційної скарги прокурора за його участі в режимі відеоконференції, однак на відеоконференційний зв`язок з Київським апеляційним судом представник не вийшов.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора та представника, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вбачається, що прохальна частина апеляційної скарги сторони обвинувачення стосується іншого майна, про яке не йдеться ані в клопотанні прокурора, ані в оскаржуваній ухвалі.

Предметом апеляційного перегляду є законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді. Апеляційний суд не може вийти за межі апеляційної скарги, але водночас він не вправі розглядати ті питання, які не були предметом розгляду слідчого судді.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів перевіряє законність ухвали лише в межах того майна, яке було предметом вирішення слідчим суддею, а не розглядає нові вимоги прокурора про накладення арешту на інше майно, оскільки це виходить за межі апеляційного перегляду.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000226 від 15.05.2024 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 209 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудове розслідування здійснюється у кримінальному провадженні № 0000226 від 15.05.2024 року за фактом привласнення коштів у період 2024 року службовими особами ТОВ «Проектно-будівельна компанія «АКВІ-БУД» (ЄДРПОУ - 41400018) і ТОВ «МЕЛСІТІ» (ЄДРПОУ - 41490056) виділених з резервного фонду державного бюджету і призначених для здійснення заходів, пов`язаних із зміцненням обороноздатності держави, шляхом зловживання своїм службовим становищем та діючи в умовах воєнного стану за попередньою змовою із службовими особами ФОП ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_1), КП «Градпроект» ММР Запорізької області (ЄДРПОУ - 30085874), Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області (ЄДРПОУ - 02126314) і інших фізичних осіб та суб`єктів господарювання в результаті чого завдано збитків державі на загальну суму понад 6,4 млн. грн., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

07.08.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведено обшук в офісних та складських приміщеннях ТОВ «Проектно-будівельна компанія «АКВІ-БУД» (ЄДРПОУ - 41400018), ТОВ «МЕЛСІТІ» (ЄДРПОУ - 41490056), ТОВ «Фундамент-Л» (ЄДРПОУ - 44773987), ПП «РУМА-М» (ЄДРПОУ - 36968714), ТОВ «АЛЬЯНС СОМ» (), ПП «МОРЕНА СК» () та ТОВ «ТЕХПРОЕКТ-М» (), розташованих в будівлях за адресою: м. Запоріжжя, вул. Парковий бульвар, буд.1-Б, в ході якого було виявлено та вилучено джерела доказів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення.

Зазначено, що вилучене майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, оскільки на них міститься інформація, щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інформацію, яка має доказове значення у кримінальному провадженні та відповідно з метою збереження речових доказів існує необхідність у застосуванні арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження, проведення експертиз.

07.08.2025 року на підставі ст. 98 КПК України старшим детективом БЕБ ОСОБА_9 винесено постанову про визначення зазначеного майна речовими доказами та приєднано до кримінального провадження.

12.08.2025 року (клопотання датоване 07.08.2025 року) начальник Мелітопольського Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту, в рамках кримінального провадження № 0000226 від 15.05.2024 року, на майно, яке вилучене 07.08.2025 року в ході обшуку в офісних та складських приміщеннях ТОВ «Проектно-будівельна компанія «АКВІ-БУД» (ЄДРПОУ - 41400018), ТОВ «МЕЛСІТІ» (ЄДРПОУ - 41490056), ТОВ «Фундамент-Л» (ЄДРПОУ - 44773987), ПП «РУМА-М» (ЄДРПОУ - 36968714), ТОВ «АЛЬЯНС СОМ» (), ПП «МОРЕНА СК» () та ТОВ «ТЕХПРОЕКТ-М» (), розташованих в будівлях за адресою: м. Запоріжжя, вул. Парковий бульвар, буд.1-Б, та позбавити володільця майна - права на відчуження, розпорядження та користування майном, з метою збереження речових доказів (повний перелік майна зазначено у вказаному клопотанні).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2025 року частково задоволено клопотання начальника Мелітопольського Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 про накладення арешту на майно в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000226 від 15.05.2024 року та накладено арешт на майно, яке вилучене 07.08.2025 року в ході обшуку в офісних та складських приміщеннях ТОВ «Проектно-будівельна компанія «АКВІ-БУД» (ЄДРПОУ - 41400018), ТОВ «МЕЛСІТІ» (ЄДРПОУ - 41490056), ТОВ «Фундамент-Л» (ЄДРПОУ - 44773987), ПП «РУМА-М» (ЄДРПОУ - 36968714), ТОВ «АЛЬЯНС СОМ» (), ПП «МОРЕНА СК» () та ТОВ «ТЕХПРОЕКТ-М» (), розташованих в будівлях за адресою: м. Запоріжжя, вул. Парковий бульвар, буд.1-Б, (повний перелік майна зазначено в резолютивній частині оскаржуваної ухвали).

Перевіряючи законність прийнятого слідчим суддею рішення, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України визначено що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі його сліди або містять інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин ще встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети що були об`єктом кримінально протиправних дій гроші цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна - є збереження речових доказів.

Колегія суддів вважає, що жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що майно на яке у клопотанні прокурор просить накласти арешт зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій отримані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, з наданих матеріалів не вбачається.

Прокурором взагалі не доведено існування правових підстав для накладення арешту на вказане майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які лише формально вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, про що слушно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

Отже, як вважає колегія суддів, у даному кримінальному провадженні відсутні визначені законом правові підстави для накладення арешту на майно, в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки прокурором у клопотанні не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Виходячи зі змісту поданого до слідчого судді клопотання про арешт майна, прокурор, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Отже, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга навіть з урахуванням усіх викладених в них доводах, задоволенню не підлягає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання прокурора, всупереч доводам апеляційної скарги.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2025 року, якою частково задоволено клопотання начальника Мелітопольського Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 про накладення арешту на майно в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000226 від 15.05.2024 року та накладено арешт на майно, яке вилучене 07.08.2025 року в ході обшуку в офісних та складських приміщеннях ТОВ «Проектно-будівельна компанія «АКВІ-БУД» (ЄДРПОУ - 41400018), ТОВ «МЕЛСІТІ» (ЄДРПОУ - 41490056), ТОВ «Фундамент-Л» (ЄДРПОУ - 44773987), ПП «РУМА-М» (ЄДРПОУ - 36968714), ТОВ «АЛЬЯНС СОМ» (), ПП «МОРЕНА СК» () та ТОВ «ТЕХПРОЕКТ-М» (), розташованих в будівлях за адресою: м. Запоріжжя, вул. Парковий бульвар, буд.1-Б, (повний перелік майна зазначено в резолютивній частині оскаржуваної ухвали), - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - начальника Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 ,- залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

____________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4