Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

12 листопада 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2025 року,

у с т а н о в и в :

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 23.09.2025 задоволено скаргу захисника ОСОБА_2 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , та скасовано постанову слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві від 15.03.2023 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001057.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, захисник ОСОБА_2 в порядку, передбаченому ст.303 КПК України, подав скаргу на вказане рішення слідчого про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.4 ст.190 КК України. Свої вимоги про скасування постанови обґрунтовував тим, що ОСОБА_3 не переховувався від органу досудового розслідування і займав активну процесуальну позицію, а не прибував за викликом слідчого за станом здоров`я, тобто з поважних причин, про що сторона захисту повідомляла сторону обвинувачення, у зв`язку з чим підстав для оголошення розшуку підозрюваного та зупинення досудового розслідування не було.

Слідчий суддя, встановивши, що скарга захисника є обґрунтованою і її доводи не спростовані стороною обвинувачення, задовольнив скаргу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, прокурор Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги захисника ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи право на подання апеляційної скарги, вказує, що перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному порядку, наведений у ч.ч.1, 2, ст.309 КК України. Разом з тим, згідно з ч.3 ст.392 КПК України в апеляційному порядку також можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом. Хоча в ухвалі і зазначено, що вона оскарженню не підлягає, а у ст.309 КПК України прямо не передбачено оскарження такого виду ухвал, вважає, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження, має виходити з положень ч.6 ст.9 КПК України, згідно з якою у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу, у тому числі законність та верховенство права, а також практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Звертає увагу на висновки в рішеннях Верховного Суду України щодо можливості оскарження судових рішень, які не підлягають апеляційному чи касаційному перегляду у справах № 5-331кс(15)16, № 5-39кс(15)16, № 5-322кз16, практику ЄСПЛ в рішеннях у справах «Воловік проти України», «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі», «Голдер проти Великої Британії», «Ратушна проти України» тощо в контексті необхідності дотримання гарантій прав на справедливий суд, на доступ до суду, визначених у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також зазначає, що ст.13 Конвенції постійно тлумачилась як така, що вимагає наявності в національному законодавстві засобу юридичного захисту стосовно скарг, які можуть вважатись не безпідставними в сенсі Конвенції.

Крім того, прокурор цитує висновки з рішень Конституційного Суду України № 11-рп/2007 від 11.12.2007, № 19-рп/2011 від 14.12.2011, № 3-рп/2003 від 30.01.2003, № 4-зп/1997 від 30.10.1997 і положення ст.ст.55, 124, 129 Конституції України, якими гарантовано кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, встановлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення, забезпечено право на апеляційний перегляд справи та визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

На переконання прокурора судовий контроль, який зобов`язаний забезпечувати суд, втрачає свою дієвість, коли суд не дотримується положень процесуального законодавства під час ухвалення рішень, що не підлягають оскарженню, що і зумовлює даному випадку необхідність їх перегляду в апеляційному та касаційному порядку. До того ж, ч.4 ст.399 КПК України надає судді апеляційного суду право, а не обов`язок відмовити у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку. А тому суд апеляційної інстанції повинен насамперед керуватись нормами Конституції України як нормами прямої дії.

Вивчивши апеляційну скаргу та матеріали судового провадження, вважаю, що підстави для відкриття апеляційного провадження відсутні.

Згідно з ч.3 ст.392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 91 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Статтею 309 КПК України встановлено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді за наслідками розгляду скарги на рішення слідчого про зупинення досудового розслідування кримінальним процесуальним законом не передбачено, про що і зазначено в її резолютивній частині з урахуванням ухвали про внесення виправлень у судове рішення.

Посилання прокурора на п.8 ч.1 ст.129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, є слушними. Забезпечення права на оскарження процесуальнихрішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого є і однією із загальних засад кримінального провадження, що знайшла своє втілення у ст.24 КПК України, і кожному гарантується право на таке оскарження, однак у порядку та у спосіб, передбачені законом.

В рішенні Конституційного Суду України № 19-рп/2011 від 14.12.2011 зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.2 ст.55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Наведене свідчить про те, що це право не є абсолютним.

Інші рішення Конституційного Суду України, на які рандомно посилається прокурор, взагалі, не стосуються даного провадження. Так, у рішеннях № 11-рп/2007 від 11.12.2007, № 3-рп/2003 від 30.01.2003 йдеться про положення Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року і висновки з них прокурором вирвано з основного контексту мотивувальної частини, а рішення № 4-зп/1997 від 30.10.1997, взагалі, стосується тлумачення моменту набуття чинності Конституцією України.

Що стосується рішень Верховного Суду України, про які йдеться в апеляційній скарзі, то прокурор не вказує їх необхідні реквізити, як то єдиний унікальний номер, дату ухвалення.

Крім того, подаючи апеляційну скаргу, прокурор діє від імені держави і не є особою, права або свободи якої порушено, у зв`язку з чим посилання на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ є недоречними.

Разом з тим, враховуючи передбачене ч.3 ст.309 КПК України право учасників судового провадження на подання заперечень проти вказаної ухвали слідчого судді під час підготовчого провадження в суді, саме у такий спосіб законодавець і забезпечив право на доступ до правосуддя з оскарження подібних судових рішень.

Відповідно до вимог ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

А тому у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.399 КПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2025 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Київського

апеляційного суду ОСОБА_1