Чортківський районний суд Тернопільської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року Справа № 1-368/11

Номер провадження1-в/608/45/2025

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі колегії:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника ДУ «Чортківська УВП № 26» ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування давності виконання обвинувального вироку та звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про застосування давності виконання обвинувального вироку щодо нього та звільнення його від відбування покарання відповідно до правових положень ч. 1, п.4 ч. 2 ст. 539 КПК України. В клопотанні ОСОБА_8 вказав, що вироком Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2013 року його засуджено до довічного позбавлення волі за нібито, скоєння ряду злочинів. Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 06 січня 2016 року вирок у частині призначеного покарання залишено без змін. Ухвалою колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 02 липня 2021 року, вирок Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 06 січня 2016 року залишено без змін. Строк відбування покарання згідно ухвали Чортківського районного суду Тернопільської області від 07 грудня 2017 року, рахується з 22 жовтня 2003 року по 05 листопада 2003 року та з 21 липня 2009 року по 06 січня 2016 року і на даний час складає понад 22 роки. Вважає, що з часу винесення вироку його ув`язнення тривало у невідповідності до ч. 1 ст. 3, ст. 23, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 63 Конституції України та з порушенням ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що відбулося системно до 03 березня 2023 року. Крім того, посилається на рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021, згідно якого Конституційний Суд вважає, що довічне позбавлення волі, як вид кримінального покарання, не має суперечити приписам ч. 1 ст. 3, ст. 23, ст. 28 Конституції України. Вказує на те, що його ув`язнення, що суперечило вказаним приписам Основного Закону, відповідно суперечило і положенням поняття «Поняття покарання і його мета» (ст. 50 КК України 2001 року), а відтак - не відповідало виду кримінального покарання «довічне позбавлення волі». Відбутий ним строк вказаного виду карально-ізолювального заходу примусу, який сам по собі не визначається кримінальним законом України як покарання, не вважається повністю реалізованим виконанням зверненого до виконання вироку щодо нього. Відтак, якщо обвинувальний вирок не було виконано в десять років - при засудженні до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років, рахуючи з дня набрання вироком законної сили (п. 4 ч. 1 ст. 48 КК України 1961 року), - тоді судом вирішується питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі ( відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України 1961 року). Враховуючи наведене, просить застосувати щодо нього давність виконання обвинувального вироку та звільнити від відбування покарання.

В судовому засіданні ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 клопотання підтримують, з підстав наведених у ньому. Крім того, засуджений ОСОБА_8 вказав, що всі суди вийшли за межі кримінального законодавства. Вважає, що під час судового розгляду кримінального провадження щодо його обвинувачення, на суди чинився політичний тиск, кримінальне провадження щодо нього є сфабрикованим. В його діях не має складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 93 КК України в редакції 1961 року. Відтак, кримінальне провадження має бути направлено на досудове розслідування, або його діяння мають бути перекваліфікованими. Враховуючи наведене, просить клопотання задовольнити, застосувати строк давності виконання обвинувального вироку та звільнити його від відбування покарання.

Представник ДУ «Чортківська УВП № 26» ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_8 відбуває покарання в установі у виді довічного позбавлення волі на законних підставах. Вирок щодо нього є діючим. При вирішенні клопотання покладається на думку суду.

Прокурор ОСОБА_9 просить відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , оскільки воно не ґрунтується на нормах кримінального законодавства.

Розглянувши клопотання, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_8 , суд прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2013 року до довічного позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 06 січня 2016 року вирок у частині призначеного покарання залишено без змін. Ухвалою колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 02 липня 2021 року, вирок Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 06 січня 2016 року залишено без змін.

Вирок вступив в законну силу 06 січня 2016 року.

Початок строку відбування покарання з 21.07.2009, після затримання.

08 вересня 2021 року засуджений ОСОБА_8 прибув відбувати покарання на секторі максимального рівня безпеки (ПКТ) в ДУ «Чортківська УВП № 26» із ДУ «Київський слідчий ізолятор».

ОСОБА_8 у клопотанні не наведено аргументів про те, що вирок суду, за яким він був засуджений до довічного позбавлення волі, не виконано в строки, встановлені кримінальним законом.

Посилання ОСОБА_8 на п. 4 ч. 1 ст. 48 КК 1960 року або ст. 49 КК України щодо строків давності є юридично помилковими, оскільки строки давності застосовуються до моменту винесення вироку, а не після його набрання законної сили чи під час відбуття покарання.

У справі ОСОБА_8 вирок був постановлений та набрав чинності, тому питання застосування строків давності вже не може розглядатись.

Таким чином, до компетенції Чортківського районного суду Тернопільської області не належить розгляд питання про застосування положень п. 4 ч. 1 ст. 48 КК 1960 року або ст. 49 КК України, тому що Чортківський районний суд Тернопільської області в даному випадку не є судом права, тобто тим, який ухвалював вирок.

Крім того, суд зазначає наступне.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Конституційний Суд України визнав, що норми закону України про кримінальну відповідальність не містять положень, які надають суду повноваження для застосування до осіб, яких засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

При цьому, зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81,82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України» від 12.03.2019 з метою усунення цієї системної проблеми Міністерством юстиції розроблено та 18.10.2022 Верховною Радою України прийнято Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до КУпАП, КК України та КПК України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», які набрали чинності 06.11.2022.

Зокрема, 06.11.2022 набрали чинності Закони України № 2689-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та № 2690-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до КПК України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану».

Зазначеними Законами були внесені зміни до КК, КПК та КВК, зокрема, щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, Законом № 2690-ІХ внесені зміни до положень статті 82 КК, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 82 КК невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

При цьому частиною п`ятою статті 82 КК визначено, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Згідно з частиною шостою статті 82 КК до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, зокрема, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк (п. 3 ч. 3 ст. 81 ККУкраїни).

Статтею 154 КВК України регламентовано, що стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81,82 КК України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. У разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання або невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні стосовно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше ніж через один рік з дня винесення постанови про відмову, а стосовно засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше ніж через шість місяців. Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання. Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

З сукупного аналізу наведених норм випливає, що особа, засуджена до довічного позбавлення волі, спочатку (після відбування нею не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання) має право на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, і лише після фактичного відбування нею не менше трьох чвертей строку вже заміненого покарання така особа матиме право на умовно-дострокове звільнення від його відбування та без вирішення питання про попередню заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років неможливе застосування до засудженого звільнення від відбування покарання, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

Таким чином, особа, засуджена до довічного позбавлення волі, має право звернутися з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке з дотриманням вимог ст. 154 КВК і Порядку визначення ступеня виправлення засудженого, а у випадку бездіяльності адміністрації установи виконання покарань по виконанню вимог вказаного Порядку може бути оскаржена в порядку ст. ст. 537, 539 КПК України.

Щодо посилання ОСОБА_8 на те, що його тривале ув`язнення порушує ст. ст. 3, 23, 28 Конституції України слід зазначити, що Конституційний Суд України у рішенні № 6-р(ІІ)/2021 дійсно визнав неконституційними окремі положення КК України, які унеможливлювали заміну довічного покарання або умовно-дострокове звільнення. Однак, зазначене не скасовує правомірності вже призначеного вироку, а навпаки визначає чітку процедуру, за якою особа, засуджена до довічного ув`язнення, може ініціювати заміну покарання на підставі ст. 82 КК України після відбуття не менше 15 років покарання, що і передбачено Законом № 2689-ІХ від 18.10.2022.

Також слід зазначити, що в рішенні ЄСПЛ у справі «Медвідь проти України» Європейський Суд з прав людини вказує на необхідність створення національного механізму перегляду вироків, але не визнає незаконним саме довічне покарання, якщо існує перспектива його перегляду, що нині врегульовано вказаними змінами до КК, КВК і КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49 Кримінального кодексу України, ст. ст. 537, 539, 372, 392 Кримінального процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування давності виконання обвинувального вироку та звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду протягом семи днів з часу її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Згідно з оригіналом

Головуюча суддя:/підпис/

Судді: /підпис/

/підпис/

Ухвала набрала законної сили "___"____________року

Оригінал ухвали знаходиться в Чортківському районному суді Тернопільської області в матеріалах справи № 1-368/11.

Головуюча суддя: ОСОБА_1