Справа № 308/6925/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 03.01.2025 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Королеве Виноградівського району Закарпатської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби, на посаді водія відділення інженерної техніки 2 інженерно-позиційного взводу роти інженерної підтримки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший солдат, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Водій відділення інженерної техніки 2 інженерно-позиційного взводу роти інженерної підтримки військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, обізнаним із порядком проходження, несення внутрішньої служби, порядком віддання, виконання наказів військовослужбовцями, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 11, 29, 35, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 11, 17 Закону України «Про оборону України», діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, свідомо бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, 31.10.2024, приблизно о 09.00, перебуваючи на ранковому шикуванні за адресою: АДРЕСА_2 , отримавши законний наказ свого начальниками за службовим становищем та за військовим званням - командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 , а саме бойове розпорядженні 30.10.2024 №64ДСК щодо вибуття у підпорядкування командира інженерної підтримки військової частини НОМЕР_1 , яка виконує завдання з фортифікаційного обладнання оборонних рубежів (районних позицій) в операційній зоні Сумської області в інтересах військової частини НОМЕР_2 , доведений йому заступником командира бригади з морально-психологічного забезпечення - начальником відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_6 , відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника.

За такого, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а саме у непокорі відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю. Пояснив, що наказ до нього було доведено у встановленому порядку та він дійсно відмовився його виконати за станом здоров`я, хоча міг це зробити. Просив врахувати, що бажає продовжувати службу у ЗСУ, зауважив, що на теперішній час він все усвідомив, просив суворо його не карати та зобов`язався не вчиняти таких дій у майбутньому.

Незважаючи на те, що судом у судовому засіданні роз`яснено обвинуваченому право на захист, передбачене ст. 20 КПК України, останній від отримання права на захист відмовився. Суд переконався у добровільності такого рішення обвинуваченого.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого та дослідивши докази, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України, а саме непокора відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який є осудним у розумінні ст. 19 КК України, приймає до уваги, що злочини проти встановленого порядку несення військової служби у період воєнного стану на території України посягають не тільки на безпеку держави, а й на національну безпеку загалом, а також враховує, що суду не надано відомостей про його перебуванні на обліку у лікаря нарколога та фтизіатра.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно досудової доповіді, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, зважаючи на те що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 402 КК України в межах санкції вказаної статті у виді позбавлення волі на певний строк.

Також суд враховує позицію прокурора, який вказав на можливість застосування відносно обвинуваченого положення ст. 75 КК України та звільнити від покарання з іспитовим строком.

Таким чином, з урахуванням обставин і наслідків злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та можливість його виправлення без відбування призначеного покарання, суд вважає за необхідне застосувати до нього положення ст. 75 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України покласти нагляд за засудженим ОСОБА_4 на командира військової частини, а у випадку звільнення його з військової служби на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вручити сторонам кримінального провадження копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1