Житомирський апеляційний суд
Справа №278/601/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/607/25
Категорія ч.2 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №278/601/25 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 01.04.2025 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3-и роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2-а роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням протягом 1-го року 6-и місяців іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 5571 грн. 30 коп. судових витрат на залучення експертів при проведенні експертиз.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду, 09 грудня 2024 року близько 07 год. 30 хв. водій ОСОБА_8 в задовільних умовах дорожнього руху та в умовах достатньої видимості керував технічно справним автомобілем марки «Кіа Sorento», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », та рухався ним у крайній правій смузі проїзної частини автодороги Р-18 «Житомир-Сквира», зі сторони вул. Корольова в напрямку вул. Шевченка в с. Станишівка Житомирського району та області.

Рухаючись у вказаний день, час та місці зазначеним транспортним засобом, водій ОСОБА_8 в порушення вимог пунктів 2.3.6), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований на вищевказаній автодорозі та позначений дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 «Пішохідний перехід» і горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР, на якому перебував пішохід, проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не зменшив швидкість та в подальшому не зупинив свій транспортний засіб перед пішохідним переходом для надання переваги в русі пішоходу, не врахував дорожню обстановку та при виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходу, для якого була створена небезпека, внаслідок чого передньою частиною автомобіля марки «Кіа Sorento», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину вказаної автодороги в межах нерегульованого пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої поєднаної травми тіла.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пункту 18.1 ПДР знаходиться у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій його підзахисного, просить цей вирок змінити, своїм рішенням не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, в решті залишити вирок без змін. При цьому, звертає увагу, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого судом у вироку вказано лише, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, однак, в судових слуханнях з`ясовано та доведено, що ОСОБА_8 добровільно відшкодував матеріальну та моральну шкоду заподіяну внаслідок вчиненого кримінального правопорушення потерпілій. Також, судом не в повній мірі врахована позиція потерпілої ОСОБА_9 , яка просила суд взагалі не притягувати бо будь якої відповідальності ОСОБА_8 , в тому числі і не позбавляти його права керування транспортними засобами. Вважає, що застосування та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами недоцільно, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачений працював на сезонній роботі машиністом котельні Станишівського ліцею Станишівської сільської ради, а з 17 квітня 2025 року вже працює на посаді водія автотранспортних засобів у ФОП ОСОБА_10 та наявність у нього права керувати транспортними засобами є єдиним засобом за допомогою якого він може здійснювати свою трудову діяльність. Рахує, що застосування до ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами ставить під загрозу гідне людське існування його сім`ї, оскільки обвинувачений є одруженим, перебуває у цивільному шлюбі із ОСОБА_11 , яка перебуває на його утриманні, так яка є особою із 2 групою інвалідності та має тяжкі захворювання, у зв`язку з чим обвинувачений зобов`язаний працювати та забезпечувати себе та свою сім`ю всім необхідним. Наголошує, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 не можливе без призначення додаткового покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримку своєї апеляційної скарги, позицію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані не в повному обсязі.

При цьому, висновки про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, є вірними та такими, що ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються. Судовий розгляд судом першої інстанції проведений на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого, апеляційний суд виходить із наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених санкцією статі (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (є не умисним тяжким проти безпеки руху, внаслідок якого одній особі було спричинено тяжкі тілесні ушкодження), дані про особу обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.п.38), характеризується позитивно за місцем роботи та за місцем реєстрації і проживання (а.п.21-23), не перебуває на спецобліках, працює, неодружений та не має осіб на утриманні, з врахуванням позиції потерпілої, яка просила не позбавляти волі обвинуваченого, позицію сторони обвинувачення, обставини, що пом`якшують покарання - є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як і відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи вказані обставини, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано визначив обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України вид та розмір основного покарання в межах санкції зазначеної статті та призначив основне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Є обґрунтованим і застосоване судом першої інстанції до обвинуваченого звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, як і покладання відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Разом з тим, викладені адвокатом доводи щодо безпідставного призначення судом першої інстанції при визначенні покарання обвинуваченому додаткового покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на відповідний строк, є обґрунтованими.

Так, за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

Таким чином, санкція ч.2 ст.286 КК України, окрім основного покарання, надає суду можливість, як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і відповідно не застосовувати таке покарання до особи.

Отже, вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер.

В свою чергу, відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.

Разом з тим, апеляційний суд суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно за місцем роботи та за місцем реєстрації і проживання, не перебуває на спецобліках, працює водієм (копія трудової книжки, наказ №1К від 16.04.2025 року про прийняття на роботу, трудового договору, а.п.74-77), щиро розкаявся та визнає свою вину, як і активно сприяв розкриттю злочину (підтверджено в суді апеляційної інстанції).

Крім того, слід взяти до належної уваги і той факт, що згідно заяви потерпілої ОСОБА_9 (а.п.47), обвинуваченим ОСОБА_8 в повному обсязі компенсовано їй матеріальні та моральні збитки у відповідному розмірі, за відсутності з її боку жодних претензій до обвинуваченого.

Таким чином, апеляційним судом фактично встановлено ще одну пом`якшуючу покарання обставину добровільне повне відшкодування обвинуваченим ОСОБА_8 завданої шкоди потерпілій стороні.

Також, апеляційний суд бере до уваги, що дружина обвинуваченого ОСОБА_11 є інвалідом 2 групи, потребує лікування та постійного стороннього догляду, що підтверджується відповідними медичними документами (висновок №199 від 09.09.2025, витяг з протоколу засідання №199 від 09.09.2025). Як стверджує обвинувачений ОСОБА_8 він використовує транспортний засіб задля доставки своєї дружини для лікування до медичного закладу.

З урахуванням вище зазначеного, оцінивши в своїй сукупності обставини цього провадження, особу обвинуваченого, суд апеляційної інстанції, в даному конкретному випадку, вважає за можливе, не застосовувати до ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Отже, апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення, а вирок суду першої інстанції в частині призначення додаткового покарання, відповідно, - зміні. В решті вирок суду щодо ОСОБА_8 апеляційний суд залишає без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 01.04.2025 відносно ОСОБА_8 в частині призначення додаткового покарання змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :