Рівненський апеляційний суд
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

16 жовтня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/13189/25

Провадження № 11-сс/4815/262/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 10 серпня 2025 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000002 від 09.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.332 КК України, ?

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 10 серпня 2025 року задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та обрано щодо підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 06 жовтня 2025 року. Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вказує, слідчим суддею жодним чином не обґрунтоване рішення в частині визначення розміру застави. Зазначає, що причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема встановлено, що вартість послуг з організації незаконного перевезення осіб через державний кордон України складала 10 000 Євро, при цьому ОСОБА_6 отримав частину грошових коштів в сумі 5 000 Євро. Також зазначає, що у користуванні ОСОБА_6 до моменту вилучення правоохоронними органами перебував автомобіль Toyota Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_1 , який останній використовував під час вчинення інкримінованого правопорушення.

Наголошує, що слідчим суддею не взято до уваги наявність в Дубровицькому районному суді Рівненської області двох обвинувальних актів про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 та ч.4 ст.296 КК України, що свідчить про обґрунтування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду. Вважає, що забезпечити виконання покладених обов`язків може лише застава в розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, однак судом без належного обґрунтування обрано заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Просить ухвалу слідчого судді від 10 серпня 2025 рокускасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, думку підозрюваного та його захисника, які заперечили проти її задоволення, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчим суддею встановлено обставини, необхідні для обрання запобіжного заходу, в тому числі вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри у вчиненні злочину, ступінь його тяжкості та особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та прийшов до вірного висновку про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В цій частині ухвала суду прокурором не оскаржується, тому її доводи не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги прокурора зводяться до незгоди із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Так, відповідно до абз.1 ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На переконання суду апеляційної інстанції при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 121 120 гривень слідчим суддею правильно враховано обставини злочину, те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, є особою з інвалідністю ІІІ групи, має на утриманні вісім неповнолітніх дітей, співпрацює з органом досудового розслідування, та прийшов до висновку про необхідність визначення застави в розмірі, який відповідає межі, передбаченій за вчинення тяжкого злочину.

Доводи прокурора про необхідність визначення застави в розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є безпідставними, оскільки в обґрунтування твердження про застосування застави саме в такому розмірі є те, що слідством встановлено, що вартість послуг з організації незаконного перевезення осіб через державний кордон України складала 10 000 Євро, при цьому ОСОБА_6 отримав частину грошових коштів в сумі 5 000 Євро, однак з матеріалів справи також вбачається, що ці кошти в підозрюваного були вилучені під час проведення обшуку автомобіля, тобто вони не перебувають у розпорядженні останнього, крім того в ході апеляційного розгляду прокурор не надав доказів про порушення підозрюваним протягом дії запобіжного заходу у вигляді застави покладених обов`язків, чим не довів, що встановлений розмір застави є недостатнім для запобігання встановленим ризикам.

Під час апеляційного розгляду підозрюваний та захисник вказали, що ОСОБА_6 дотримується обов`язків, покладених на нього ухвалою слідчого судді в разі внесення застави, має вісьмох неповнолітніх дітей, яких виковує сам, оскільки дружина багато часу знаходиться за кордоном, тому колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є співмірним можливим ризикам, які заявляє сторона обвинувачення, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином вчиняти дії, передбачені ст.177 КПК України.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді від 10 серпня 2025 року винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою і підстав для її скасування та постановлення нової ухвали, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 10 серпня 2025 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000002 від 09.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.332 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2