г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4993/25
Номер провадження 1-кс/213/493/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Cлідча суддя Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ відділення поліції №7 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000265 від 04.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчого обґрунтоване тим, що 04.09.2025 до ВП №7 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшли матеріали ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що під час здійснення обстеження земельних ділянок державної власності виявлено факт самовільного зайняття земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0038 загальною площею 5137,3879 га, на якій мається охоронна зона, яку невстановлена особа самовільно зайняла та здійснює її обробіток без правовстановлюючих документів. Крім того встановлено, що на земельній ділянці із кадастровим номером :09:001:0038 загальною площею 5137,3879 га розташована земельна ділянка №9 загальною площею 8,4938 га та яка входить у земельну ділянку із вищезазначеним кадастровим номером.

У ході досудового розслідування до ВП №7 КРУП ГУНП надійшли документи від ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до яких земельна ділянка №9 загальною площею 8,4938 га, яка розташована на території земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0038, за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, Новолатівська сільська територіальна громада належить ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час досудового розслідування було встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетне ФГ « ОСОБА_4 » код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , розташованого за адресою: 56009, Україна, Баштанський р-н, Миколаївська обл., село Миколаївка, директор ОСОБА_5 .

Таким чином, 26.09.2025 року під час проведення огляду місця події на земельній ділянці №9 загальною площею 8,4938 га, яка розташована на території земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0038, за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, Новолатівська сільська територіальна громада, було виявлено комбайн зернозбиральний марки Claas Lexion 6700, 2022 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , заводський № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , який належить ФГ « ОСОБА_4 » код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , розташованого за адресою: 56009, Україна, Баштанський р-н, Миколаївська обл., село Миколаївка, директор ОСОБА_5 , який здійснював оброблення даної земельної ділянки. Крім цього на вищезазначеній земельній ділянці було виявлено автомобіль «ЗИЛ» д.н.з. НОМЕР_5 , синього кольору, ідентифікаційний номер № НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Уся вищезазначена техніка перебувала на вищевказаній ділянці з метою оброблення та збору олійної культури соняшника так як, на даному полі вже було частково зібрано соняшник. В ході огляду місця події було вилучено комбайн зернозбиральний марки Claas Lexion 6700, 2022 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , заводський № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , який належить ФГ « ОСОБА_4 » код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , розташованого за адресою: 56009, Україна, Баштанський р-н, Миколаївська обл., село Миколаївка, директор ОСОБА_5 та автомобіль «ЗИЛ» д.н.з. НОМЕР_5 , синього кольору, ідентифікаційний номер № НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому дану техніку було визнано у якості речового доказу та передано на зберігання власнику майна.

Враховуючи викладене виникла необхідність накладення арешту на вказане майно.

У ході проведення досудового розслідування необхідно забезпечити збереження речових доказів, зокрема вилучених під час огляду місця події комбайна зернозбирального марки Claas Lexion 6700, 2022 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобіля «ЗИЛ» д.н.з. НОМЕР_5 , з метою унеможливлення їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрату, знищення, перетворення, передачі, відчуження, користування даного майна, тому виникає необхідність у накладенні арешту на вказане майно із тимчасовим позбавленням права на його відчуження, розпорядження, користування, однак із можливістю зберігати їх у власників майна.

Слідчий просить суд накласти арешт на вилучене під час огляду місця події майно.

До судового засідання слідчий не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності. Неявка слідчого не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання та додані матеріали кримінального провадження, слідча суддя приходить до висновку про його не задоволення з огляду на такі встановлені обставини та відповідні їм докази.

У провадженні відділенням поліції № 7 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000265, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.09.2025 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідно до постанови слідчого про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речового доказу від 26.09.2025 року визнано речовими доказами та передано на зберігання власнику, а саме ФГ « ОСОБА_4 », директор ОСОБА_5 .

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є збереження речових доказів. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Разом з тим, зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України слідує, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, зазначеним у ст. 98 КПК України, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частиною 3 статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Таким чином, частиною 3 ст.132 КПК встановлено три групи обставин, недоведеність яких усуває застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідча суддя звертає увагу на те, що тягар доказування перед слідчим суддею, судом наявності підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого та прокурора, як на суб`єктів, які здійснюють кримінальне провадження, проте таким правом слідчий не скористався.

Слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

З матеріалів долучених до клопотання вбачається, що комбайн зернозбиральний марки Claas Lexion 6700, 2022 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , заводський № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , на свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_7 від 29.10.2021 року належить ФГ « ОСОБА_4 » код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , розташованого за адресою: 56009, Україна, Баштанський р-н, Миколаївська обл., село Миколаївка. Автомобіль «ЗИЛ» д.н.з. НОМЕР_5 , синього кольору, ідентифікаційний номер № НОМЕР_6 , на підставі свідоцтва про реєстрацію від 11.05.2023 року належить ОСОБА_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні власник майна, щодо якого вирішується питання про накладення арешту, ОСОБА_5 суду пояснив, що знайомий попросив його обробити земельні ділянки, які перебували у знайомого в оренді та які в свою чергу були виділені військовослужбовцям як учасникам АТО. Про те, що ці ділянки можуть належати комусь іншому він не знав, будь-яких меж на ділянках встановлено не було. Техніка передана йому на зберігання як власнику, проте вона необхідна для роботи та збору врожаю.

В якості свідка в судовому засіданні допитано ОСОБА_6 , який показав, що є орендатором трьох земельних ділянок, які були виділені знайомим військовослужбовцям як учасникам АТО та перебувають на військовій службі. Земельні ділянки були занедбані, і він власноруч приводив їх до ладу та почав обробляти. При цьому на місцевості, які саме ділянки підлягають обробленню йому вказував працівник землеустрою. Свідок не знав та не міг знати про те, що ці ділянки належать державі, ніхто ніколи про це не казав. Кожна ділянка має кадастровий номер, на кожну ділянку є договір оренди.

Як власник майна так і орендатор на даний час не були допитані в межах кримінального провадження, будь-яких документів слідчим у них не витребувалося.

Слідчий у клопотанні припускає, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетне ФГ « ОСОБА_4 » код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , розташоване за адресою: 56009, Україна, Баштанський р-н, Миколаївська обл., село Миколаївка, директор ОСОБА_5 .

Проте жодних доказів будь-то договори оренди, плани розташування земельних ділянок, актів передачі земельних ділянок тощо, суду не надано. Слідчим не перевірені на відповідність закону договори оренди земельних ділянок.

Відповідно до постанови слідчого про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речового доказу від 26.09.2025 року, речові докази передані на зберігання власнику, а саме ФГ « ОСОБА_4 », директор ОСОБА_5 .

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При цьому, згода власника на арешт його майна не має для суду вирішального значення.

З огляду на викладене слідча суддя вважає, що слідчим не доведено які дії на стадії досудового розслідування мають бути проведені за допомогою майна (огляди, експертизи тощо), які конкретні ризики незастосування арешту наявні.

Враховуючи викладене, клопотання слідчого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідча суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 03 жовтня 2025 року об 11 годині 00 хвилин.

Слідча суддя ОСОБА_1