УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2025 Справа №607/25136/25 Провадження №1-кс/607/7097/2025

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000346 від 27.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2025 прокурор Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 поштовим зв`язком звернулась до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в рамках кримінального провадження за № 0000346 від 27.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України про накладення арешту на банківську карту VISA (для виплат) чорного кольору із № НОМЕР_1 (03/25) (938) та платіжну квитанцію банку Monobank на сумі 1600 грн. Окрім цього, з метою проведення повного, всебічного та об`єктивного розслідування слідчий просить дозволити зберігати вилучені речі на території ВП №2 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. Степова, 45, на термін, який необхідний для проведення таких експертиз (не менше 2 місяців з дня винесення ухвали суду).

Клопотання мотивоване тим, що в слідчим відділенням ВП № 2 Тернопільського РУП ГУНІ в Тернопільській області розслідується кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000346 від 27.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.11.2025 надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 про те, в період часу з 05.10.2025 по 13.11.2025, за адресою: АДРЕСА_2 невідома особа викрала дві шафи купе, двох спальне ліжко з матрацом, диван ліжко з матрацом, газовий котел, бетонозмішувач, четверо міжкімнатних дверей, батут, два велосипеди, дитячий мопед, дві мотокоси та бензопилу чим завдала матеріальної шкоди на загальну суму близько 200000 гривень.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000346 від 27.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Як зазначає прокурор, 26.11.2025 в період з 17:30 год. по 20:55 год. проведено огляд приватної території за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено: банківську картку VISA (для виплат) чорного кольору із № НОМЕР_1 (03/25) (938) та платіжну квитанцію банку Monobank на суму 1600 грн, яку упаковано та залишено на зберігання на території відділення поліції № 1 Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області за адресою: м. Тернопіль вул. Степова, 45.

Враховуючи те, що вищеперераховані речі відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки вони зберегли на собі сліди вчинення злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, були об`єктом кримінально протиправних дій, з метою збереження речових доказів які необхідні для проведення усіх необхідних експертиз, інших слідчих дій, для дослідження усіх обставин справи, оскільки незастосування арешту даного майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування може призвести до приховування, пошкодження, зникнення даного майна або знищення слідової інформації на ньому, прокурор просить клопотання задовольнити.

В судове засідання прокурор Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 не з`явилась, однак у клопотанні просила здійснювати його розгляд клопотання без її участі, клопотання підтримує та просить задовольнити. Окрім цього, 03.12.2025 прокурор подала заяву, у якій зазначила, що під час досудового розслідування з`ясовано, що зазначене у клопотанні вилучене майно ймовірно належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також просила долучити до матеріалів судового провадження постанову про визнання документів речовими доказами у кримінальному провадженні від 27.11.2025.

Власник майна ОСОБА_5 про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, однак в судове засідання не з`явився, що у відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та додані до нього копії документів, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку:

27.11.2025 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000346, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, зокрема за фактом того, що 26.11.2025 надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 про те, в період часу з 05.10.2025 по 13.11.2025 р. за адресою: АДРЕСА_2 невідома особа викрала дві шафи купе, двох спальне ліжко з матрацом, диван ліжко з матрацом, газовий котел, бетонозмішувач, четверо міжкімнатних дверей, батут, два велосипеди, дитячий мопед, дві мотокоси та бензопилу чим завдала матеріальної шкоди на загальну суму близько 200000 гривень.

Як вбачається із протоколу огляду місця події від 26.11.2025, у період часу з 17 год. 30 хв. по 20 год. 55 хв. було проведено огляд місця події приватної території за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено у тому числі банківську картку VISA (для виплат) чорного кольору із № НОМЕР_1 (03/25) (938) та платіжну квитанцію банку Monobank на суму 1600 грн.

Вказаний вище огляд проводився за згодою власника домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_4 , про що свідчить заява останньої від 26.11.2025.

Постановою начальника СВ ВП № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 від 27.11.2025, банківську картку VISA (для виплат) чорного кольору із № НОМЕР_1 (03/25) (938) та платіжну квитанцію банку Monobank на суму 1600 грн, які поміщені в спеціальне упакування CRI1238113, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000346 від 27.11.2025.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до положень статті 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частин 2, 3 статті 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою 1) збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Доданими до клопотання документами прокурор довів, що вказане у клопотанні майно, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використане як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, може призвести до подальшого його відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання прокурора про арешт тимчасового вилученого майна підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, так як незастосування арешту може призвести до відчуження або знищення такого майна.

Також згідно з п. 5 ч. 2, ч. 4 ст. 173 ЦПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Враховуючи, що для встановлення обставин, що мають значення у даному кримінальному провадження, необхідним є проведення в подальшому ряду судових експертиз, кількість та види яких на даній стадії досудового розслідування визначити неможливо, слідчий суддя доходить висновку про необхідність накладення арешту з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування даним майном.

Доходячи такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а обставини кримінального провадження станом на час прийняття процесуального рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Разом з тим, вимога про надання дозволу на зберігання арештованого майна на території ВП №2 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. Степова, 45, до задоволення не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 5 статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відтак нормами КПК України не передбачено повноважень слідчого судді визначати місце зберігання речових доказів, на які накладено арешт. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Слідчий суддя звертає увагу, що положення КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19.11.2012 № 1104, не передбачено, що під час досудового розслідування місце зберігання речового доказу визначається рішенням слідчого судді, більше того, саме на сторону кримінального провадження, якій надані речові докази, покладено під час досудового розслідування обов`язок організувати належне збереження таких речових доказів та забезпечити їх схоронність, а тому слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання в цій частині.

Одночасно роз`яснюю, що згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000346 від 27.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони користування, розпоряджання та відчуження на майно, яке вилучене 26.11.2025 в ході проведеного місця події на приватній території, по вул. Сонячна, 17 в. с. Великий Ходачків, Тернопільського району Тернопільської області, а саме: банківську карту VISA (для виплат) чорного кольору із № НОМЕР_1 (03/25) (938) та платіжну квитанцію банку Monobank на сумі 1600 грн.

У задоволенні решти вимог, відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим та прокурором у цьому кримінальному провадженні.

Копію ухвали вручити/направити прокурору ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1