Дата документу 22.12.2025
Справа № 334/9365/24
Провадження № 1-кс/334/3094/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року слідчий суддя Дніпровського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання представника потерпілої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001205, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.08.2024 за частиною другою статті 190, частиною першою статті 358 КК України,

за участю: потерпілої ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_5 , власника майна ОСОБА_6 та її представника адвоката ОСОБА_7 ,

встановив:

слідчому судді надійшло клопотання представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 , в якому він просить накласти арешт на автомобіль марки MERCEDES-BENZ СІ80, рік випуску: 2004, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова: НОМЕР_2 , VIN ТЗ: НОМЕР_2 , номер двигуна: НОМЕР_3 , шляхом заборони його використовувати, з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні.

Клопотання обґрунтовує тим, що Запорізьким РУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001205, у якому потерпілою було визнано ОСОБА_3 . У потерпілої виникла необхідність у накладенні арешту на майно, а саме на транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, моделі С 180, 2004 року випуску, номер кузова: НОМЕР_4 в частині заборони ним користуватися з огляду на наступне. Ухвалою слідчого судді від 18.07.2025 накладений арешт для забезпечення збереження речових доказів на даний транспортний засіб, який перебуває у власності ОСОБА_6 в частині позбавлення права на відчуження, включаючи продаж, дарування або інше відчуження, неможливість перереєстрації, збереження. Автомобіль може бути прихований від органу досудового розслідування, внаслідок чого поновлення прав потерпілої на володіння відповідним транспортним засобом може підпасти під сумнів, а також дана обставина є порушенням самого завдання арешту майна, оскільки відсутня заборона на користування відповідним автотранспортним засобом. Також виникає ризик того, що саме авто можуть пошкодити, шляхом здійснення розбирання її на запчастини, що відповідно жодним чином не відповідає завданню арешту майна. Потерпіла зазначає, що підставою для звернення до слідчого судді з даним клопотанням слугує забезпечення цивільного позову в рамках кримінального провадження, який було направлено на адресу органу досудового розслідування 05.06.2025, внаслідок чого виникає підстава накладення арешту на автотранспортний засіб шляхом заборони користування ним. Потерпіла володіла вказаним автомобілем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 23.09.2023 СТО № НОМЕР_5 .

Потерпіла ОСОБА_3 клопотання та обставини, якими воно обґрунтоване, підтримала. Пояснила, що у межах кримінального провадження встановлено факт незаконного заволодіння її майном. Станом на день розгляду скарги автомобіль не вилучений, фактично використовується сторонньою особою, продовжує перебувати поза контролем органу досудового розслідування, вона як законний власник і потерпіла, повністю усунута від свого майна. Формально існує лише заборона на відчуження, яка не припиняє користування, не забезпечує збереження речового доказу і не усуває ризики, визначені кримінальним процесуальним законом. Отже чинний арешт майна не відповідає вимогам закону. Просить застосувати ефективний захід забезпечення кримінального провадження та накласти арешт на автомобіль як на майно, що відповідає ознакам речового доказу відповідно до статті 98 КПК України, із забороною не лише відчуження, але й користування. Усунути формальний та неефективний характер раніше застосованого арешту, який фактично не забезпечує цілей, визначених статтею 170 КПК України та створює умови для подальшого зносу, знецінення і втрати доказових властивостей майна. З метою запобігання раптовому зникненню речового доказу, його приховуванню, відчуженню або розукомплектуванню просить забезпечити реальне виконання арешту шляхом застосування примусових заходів, а саме негайного вилучення транспортного засобу та передачі його на відповідальне зберігання з повною забороною користування, що забезпечить надійний захист речового доказу та унеможливить будь-яке втручання в його стан. Вилучити транспортний засіб з незаконного володіння третіх осіб та передати його на відповідальне зберігання їй як законному власнику, що є єдиним заходом, який реально забезпечує збереження майна. Врахувати, що залишення автомобіля у фактичному користуванні осіб, зацікавлених у результатах кримінального провадження, створює обґрунтовані ризики перешкоджання досудовому розслідуванню, що прямо суперечить завданням кримінального процесу, визначеним статтею 2 КПК України. Визнати, що передача автомобіля на зберігання законному власнику не завдає шкоди жодній зі сторін, не вирішує питання винуватості та не є достроковим вирішенням спору по суті, а виключно спрямована на збереження речового доказу та припинення триваючого порушення права приватної власності.

Слідчий ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечив. Пояснив, що у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_7 проти клопотання заперечив та просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що у даному кримінальному провадження питання про арешт автомобіля як речового доказу неодноразово вирішувався слідчим суддею. Власниця майна не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні та не несе цивільну відповідальність за дії інших осіб. Також потерпіла не наділена правом звертатись із клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів. ОСОБА_6 є добросовісним набувачем автомобіля.

Власниця майна ОСОБА_6 підтримала позицію свого представника.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши клопотання, додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до положення статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди..

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчими СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального № 0001205, внесеного 11.08.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною другою статті 190, частиною третьою статті 358 КК України. Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя.

Досудовим розслідування встановлено, що 10.08.2024 надійшла заява від ОСОБА_3 про те, що в березні 2024 року невідома особа, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , шахрайським шляхом заволоділа майном, яке належить ОСОБА_3 .

Слідчим встановлено, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи транспортним засобом автомобілем «MERCEDES-BENZ C180», 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, у подальшому уклали договір комісії передали автомобіль ТОВ «Авто-Статсу» від імені ОСОБА_3 , у подальшому встановлено ознаки підробки підпису останньої у документах на передачу та продаж автомобіля. Вказані дії призвели до продажу та переоформлення вказаного автомобіля.

Ухвалою слідчого судді від 18.07.2025 у провадженні № 1-кс/334/1770/25 накладений арешт для забезпечення збереження речових доказів на транспортний засіб - автомобіль «MERCEDES-BENZ C180», номерний знак НОМЕР_6 , який належить та перебуває у власника ОСОБА_6 , в частині позбавлення права на відчуження, включаючи продаж, дарування або інше відчуження, неможливість перереєстрації, збереження.

05.06.2025 представником потерпілої поданий слідчому цивільний позов до ОСОБА_9 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в наслідок вчинення кримінального правопорушення, в якому він просить у рахунок відшкодування шкоди, завданої в результаті вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 стягнути грошові кошти в сумі 414 390,63 гривень.

Відповідно до частини першої статті 128 ЦПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Слідчим суддею встановлено, що на теперішній час власник майна ОСОБА_6 не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні та є добросовісний набувачем автомобіля «MERCEDES-BENZ C180», номерний знак НОМЕР_6 .

Також письмове повідомлення про підозру у даному кримінальному провадженні жодній особі не вручене.

Таким чином, з огляду на приписи частин шостої та десятої статі 170 КПК України, не може бути накладений арешт з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), на автомобіль «MERCEDES-BENZ C180», номерний знак НОМЕР_6 , добросовісним набувачем якого є ОСОБА_6 , яка не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя відхиляє аргументи потерпілої, викладені у її поясненнях, оскільки вони не стосуються клопотання її представника про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову, а стосуються арешту майна з метою збереження речового доказу. При цьому відповідно до частини першої статті 171 КПК України потерпіла не має права на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Згідно з частиною першою статті 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про те, що клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 132, 170-173, 372, 376 КПК, слідчий суддя

постановив:

у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повна ухвала складена 22 грудня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1