Слобідський районний суд міста Харкова
Номер провадження 1-кп/641/775/2025 Справа № 641/6319/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, відомості про кримінальне правопорушення в якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000829 від 23.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, одруженого, раніше не судимому в силу ст. 89 КК України, який знятий з місця реєстрації та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним у кримінальному провадженні № 0000829 від 23.07.2025 за ч. 1 ст. 122 КК України

17.07.2025 приблизно о 22:00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту із своєю співмешканкою ОСОБА_5 , з якою він перебував у близьких відносинах, виниклого з приводу ревнощів, з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи у приміщені спальної кімнати з ОСОБА_5 , стоячи навпроти останньої, обличчям до неї, на відстані витягнутої руки, наніс один удар правою рукою у ділянку грудної клітини посередині, спричинивши фізичний біль, та тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів 9 та 10 ребер праворуч, які, згідно висновку експерта, відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, та два синця в області правої і лівої молочної залози, які належать до легких тілесних ушкоджень, тим самим ОСОБА_4 , умисно спричинив середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_5 та легкі тілесні ушкодження.

Далі, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень, продовжив наносити множині хаотичні удари кулаком правої руки, завдавши не менше п`яти ударів по обличчю та шиї ОСОБА_5 , спричинивши легкі тілесні ушкодження у вигляді синців в околоочних ділянках, синця в області кута нижньої щелепи зліва, на боковій поверхні шиї справа.

Після чого ОСОБА_5 , вийшла з приміщення спальної кімнати до приміщення коридору, а ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , вийшов за останньою та стоячи з права від ОСОБА_5 , обличчям до неї, на відстані витягнутої руки, продовжив її побиття, вдаривши останню кулаком правої руки в область правого стегна, спричинивши легкі тілесні ушкодження у вигляді синця в області пахової складки справа.

Отже, ОСОБА_4 17.07.2025 приблизно о 22:00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , з мотивів раптово виниклих неприязних стосунків зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , з якою знаходився у близьких відносинах, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно побив ОСОБА_5 , спричинивши останній умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я та легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисному середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

ІІ. Позиція обвинуваченого

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав повністю та беззаперечно вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Під час допиту надав пояснення, які узгоджуються з обставинами, викладеними в обвинувальному акті. Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними та відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

ІІІ. Позиція потерпілої

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечувала проти розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

ІV. Оцінка суду, докази на підтвердження встановлених судом обставин, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Положенням ч. 3 ст. 349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК Україниє: повне визнання вини обвинуваченим, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.

Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повідомлення ним фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті, заслухавши думки учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши наслідки визнання фактичних обставин, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

В ході допиту обвинуваченого суд установив, що ОСОБА_4 розуміє суть пред`явленого обвинувачення, розуміє зміст фактичних обставин справи, які не оспорює, усвідомлює неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку. Відтак, у даному випадку у суду відсутні сумніви щодо добровільності та істинності позиції обвинуваченого з цього питання. Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечувала проти розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Ураховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_4 , у співвідношенні їх з фактичними обставинами справи, з огляду на те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за частиною першою статті 122 КК України.

Отже, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення за ч.1 ст. 122 КК України, а саме умисному середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, доведена в повному обсязі.

V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до статті 66 КК України щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно достатті 67 КК України, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою він перебував у близьких відносинах.

VІ. Мотиви призначення покарання за обвинуваченням, що визнано судом доведеним

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні критично оцінив свої дії, наголосив на тому, що примирився з потерпілою, вони продовжують мешкати разом та 15.11.2025 одружилися. Просив суд не призначати покарання, пов`язане з реальним позбавлення волі, обмежитись штрафом, оскільки він повністю усвідомив наслідки протиправності своїх дій та щиро роозкаявся.

Потерпіла ОСОБА_5 вказала на те, що знайома з потерпілим більше 20 років, повністю примирилася з обвинуваченим, не має до нього жодних претензій, за весь час їх спільного мешкання це був єдиний випадок застосування сили, що попередньо був викликаний словесним конфліктом, вони надалі продовжують спільно мешкати та 15.11.2025 одружилися, на підтвердження чого до суду надала копію свідоцтва про укладення шлюбу. Просила суд не призначати покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальне правопорушення.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання призначення ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України бере до уваги:

- характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином;

- конкретні обставини кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого, вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому, примирився з потерпілою;

- дані про особу, зокрема: одружений з потерпілою, на час розгляду кримінального провадження офіційно не працює, але вживає заходів для працевлаштування, має хронічні захворювання, під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується позитивно;

- дані досудової доповіді, відповідно до якої результати дослідження інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень (вчинення в минулому насильницьких дій відносно близьких осіб), а також високу йомовірність вчинення повторного правопорушення орган пробації важає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства; рівень ризику вчинення повторного правопорушення оцінюється як високий.

Враховуючи фактичні обставини вчиненого, особу винного, його майновий стан, обставини, що пом`якшують покарання, та обставини, що обтяжують покарання, негативне ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, суд уважає за можливе призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки в межах максимальної санкції частини першої статті 122 КК України. Призначення більш м`якого покарання в межах санкції цієї статті з урахуванням всіх фактичних обставин вчиненого, даних досудової доповіді та особи винного є недоцільним. При цьому суд звертає увагу, що санкція ч. 1 ст. 122 КК України не передбачає такого покарання як штраф, про можливість накладення якого наголошував обвинувачений в ході судового розгляду цього кримінального провадження.

Таке покарання узгоджується також із позицією сторони обвинувачення та на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, на підставі ст.69 КК України, суд не знаходить.

Правові підстави для призначення обвинуваченому покарання за наявності обставин, що пом`якшують покарання, на підставі ст.69-1 КК України, відсутні, з урахуванням того, що наявні обставини, які обтяжують покарання (вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою він перебував у близьких відносинах) .

Разом з тим, згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За змістом ст.75 КК України прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд вправі лише тоді, коли з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, у тому числі наслідків, що настали, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного йому покарання.

Верховний Суд у своїй сталій практиці неодноразово зазначав, що загальні засади призначення покарання, визначені уст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосуванняст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З урахуванням особи винного, який в силу статті 89 КК України раніше не судимий, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, розкаявся, запевнив суд у своїх намірах вести в подальшому законослухняний спосіб життя, а також з огляду на позицію потерпілої, яка в подальшому стала дружиною обвинуваченого, примирилася з ним та вони надалі продовжують мешкати разом, а також позицію прокурора, яка вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, враховуючи досудову доповідь органу пробації у сукупності з іншими факторами, що впливають на призначення покарання, суд дійшов переконання про можливість звільнення ОСОБА_4 на підставі ст.75 КК України з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки в такому разі матиме місце нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням уповноваженим органом з питань пробації за місцем його проживання.

В даному випадку суд дійшов висновку, що встановлення максимального іспитового строку (3 роки) та покладені судом обов`язки відповідно до ст. 76 КК України будуть гарантувати запобігання вчинення обвинуваченим інших злочинів, заходи контролю стимулюватимуть його виправлення.

VIІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, у зв`язку із чим підстави для його вирішення судом відсутні.

Процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судових експертиз у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався, підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

Речові докази відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

На підставі вищенаведеного, згідно з ст.50,51,70,75,76, ч. 1 ст. 122 КК України, керуючись ч. 1 ст.127, ч. 3 ст.349, ст.368-371,373-374,376,392-395, ч. 15 ст.615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 п.п. 1, 2, ч. 3 п. 2 ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою "Подолання агресивної поведінки".

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Слобідський районний суд міста Харкова.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченим у порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Повний текст вироку оголошено 19.11.2025 о 09 год 30 хв.

Суддя ОСОБА_1