Справа №639/9925/25
Провадження №1-кп/639/512/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Харків

Новобаварський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова у порядку спрощеного провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000273 від 02.12.2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гульбахор Янгіюльського району Ташкентської області Узбекистану, українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, розлученого, офіційно не працевлаштованого, інваліда ІІІ групи, ніде не зареєстрованого, фактично перебуваючого в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 99,до арешту фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-07.10.2025 року Новобаварським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.310 КК України до 2 років пробаційного нагляду,

-05.12.2025 року Новобаварським районним судом м. Харкова за ст. 126-1, ч.4 ст. 70 КК України до 1 року позбавлення волі (вирок не набрав законної сили),

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162, ст. 390-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Новобаварського районного суду м. Харкова від 09.10.2025 року відносно ОСОБА_3 видано обмежувальний припис, згідно якого йому заборонено: перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_4 ; заборонено наближатись на 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_4 ; заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу ОСОБА_4 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; заборонено вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою - ОСОБА_4 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб терміном на 6 (шість) місяців, тобто до 09.04.2026 року.

Із вказаним рішенням Новобаварського районного суду м. Харкова від 09.10.2025 року та обмежувальним приписом ОСОБА_3 був ознайомлений у встановленому законом порядку.

Так, ОСОБА_3 , маючи протиправний умисел ,спрямований на невиконання вищевказаного обмежувального припису, в порушення встановлених законом заборон, 13.11.2025 близько 16 години 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до домоволодіння потерпілої ОСОБА_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить їй на праві власності, та діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, без добровільної згоди ОСОБА_4 почав з нею спілкуватись, виражався нецензурною лайкою в її бік та погрожував фізичною розправою, чим порушив обмежувальний припис, згідно якого йому заборонено контактувати(спілкуватись) з потерпілою без її згоди.

В подальшому протиправні дії ОСОБА_3 , пов`язані з невиконанням обмежувального припису, були припинені поліцейськими УПП ДПП в Харківській області, які отримали виклик ОСОБА_4 на службовий планшет від оператора служби «102».

Крім того, ОСОБА_3 13.11.2025 року приблизно о 16 годині 30 хвилин знаходився неподалік від домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_4 .

Саме в той час у ОСОБА_3 виник протиправний умисел , спрямований на незаконне проникнення до вказаного домоволодіння, належного ОСОБА_4 на праві власності.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_3 спочатку підійшов до паркану зі вхідними дверима у двір домоволодіння, а потім, оцінивши ситуацію, що склалася у зв`язку з тим, що вільний доступ до домоволодіння йому ніхто добровільно не надав та не дозволив увійти в чуже домоволодіння, бажаючи досягти протиправного результату, спрямованого на порушення недоторканості житла, усвідомлюючи протиправний характер свого задуму, діючи всупереч ст.30 Конституції України, що гарантує кожному громадянину право на недоторканість житла, протиправно, тобто без добровільної згоди власниці ОСОБА_4 , скориставшись дублікатом ключів від вказаного домоволодіння, про наявність яких відомо тільки йому, будучи виписаним з 03.09.2025 з вказаного домоволодіння, здійснив незаконне проникнення до двору домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 та у подальшому, рухаючись по території двору домоволодіння, відчинив дублікатом вказаних ключів вхідні двері та увійшов до вищевказаного будинку,тим самим незаконно проник до домоволодіння ОСОБА_4 .

В подальшому протиправні дії ОСОБА_3 , пов`язані з незаконним проникненням до житла, були припинені поліцейськими УПП ДПП в Харківській області, які отримали виклик ОСОБА_4 на службовий планшет від оператора служби «102».

Обвинувальний акт надійшов до суду разом із клопотанням прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_5 про його розгляд у спрощеному провадженні.

Письмовою заявою ОСОБА_3 від 21.12.2025, яка складена у присутності захисника адвоката ОСОБА_6 підтверджується, що обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, тобто у незаконному проникненні до житла особи та ст. 390-1 КК України, тобто у невиконанні обмежувального припису.

Обвинувачений ОСОБА_3 згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з положеннями ч. 2 ст. 302 КПК України щодо обмеження права на апеляційне оскарження вироку суду, надав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_4 також подала заяву про згоду із встановленими обставинами, ознайомлена з ч. 2 ст. 302 КПК України щодо обмеження права апеляційного оскарження та згодна на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювалось.

Згідно з ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінальних проступків у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден із розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Враховуючи вищевикладене та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення-кримінальні проступки, передбачені ч. 1 ст. 162 КК України, тобто незаконне проникнення до житла особи та ст. 390-1 КК України, тобто невиконання обмежувального припису.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий, останній раз 05.12.2025 року Новобаварським районним судом м. Харкова за ст. 126-1, ч.4 ст. 70 КК України до 1 року позбавлення волі (вирок не набрав законної сили), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, на теперішній час розлучений, не має будь-яких осіб на утриманні, офіційно не працевлаштований, ніде не зареєстрований.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є кримінальними проступками, кількість епізодів кримінально протиправної діяльності, відношення обвинуваченого до скоєних кримінальних правопорушень, їх конкретні обставини та наслідки, особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Санкція ч.1 ст. 162 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.

Санкція ст. 390-1 КК України передбачає покарання у виді пробаційного нагляду на строк до двох років або обмеженням волі на той самий строк.

Суд враховує, що ОСОБА_3 систематично вчиняв домашнє насильство щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_4 , з якою спільно проживав однією сім`єю, за достатньо короткий період (червень-вересень 2025 року) неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти протиправні діяння відносно потерпілої, ігноруючи низку покладених на нього обмежень та заборонних приписів, що свідчить про його суспільну небезпечність як особи та існування ризику повторного вчинення кримінальних правопорушень.

Разом з цим, суд також враховує, що 05.12.2025 року ОСОБА_3 був засуджений Новобаварським районним судом м. Харкова за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі відносно потерпілої ОСОБА_4 , який був вчинений 03.09.2025 року, тобто до скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ст. 390-1 КК України, де суд у вироку констатував, що внаслідок таких систематичних насильницьких дій обвинуваченого потерпіла ОСОБА_4 постійно перебувала у страху за своє життя, була знервована та пригнічена, пішла з власного будинку жити до своєї доньки, втратила моральне та фізичне здоров`я, отримала компресійний перелом хребця та часткову глухоту. За місцем проживання обвинувачений ОСОБА_3 характеризувався негативно, регулярно зловживав алкогольними напоями, вчиняв сварки, офіційно не працевлаштований та не зайнятий суспільно-корисною працею, що свідчить про стійкий соціально девіантний спосіб життя обвинуваченого.

Отже, призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді штрафу, виправних робіт та пробаційного нагляду явно не відповідатиме тяжкості та характеру скоєних кримінальних правопорушень через м`якість, не сприятиме виправленню обвинуваченого, не зможе запобігти повторному вчиненню ним протиправних дій відносно потерпілої.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у вигляді обмеження волі у межах санкції відповідних статтей Особливої частини КК України.

З відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, встановлено, що ОСОБА_3 не є інвалідом першої або другої групи, не є особою, яка досягла пенсійного віку, а також військовослужбовцем строкової служби, тобто не є особою, якій згідно з вимогами ч. 3 ст. 61 КК України не може бути призначено покарання у виді обмеження волі.

Визнання ОСОБА_3 своєї провини істотно не знижує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим при призначенні остаточного покарання у суду немає правових підстав для застосування вимог ст.75 КК України.

При призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує наступні обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 року по справі №766/39/17 (провадження №51-8867кмо18) викладено правовий висновок, що при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили:

а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів);

б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

Об`єднана палата Верховного суду у постанові від 01.06.2020 по справі 766/38/17 зробила такі висновки щодо застосування норм права: «При призначенні того, які з правил остаточно призначення остаточного покарання підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили, якщо злочин, за яким засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України (за сукупністю злочинів).

Враховуючи, що вироком Новобаварського районного суду м. Харкова від 05.12.2025 року ОСОБА_3 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі, а кримінальні правопорушення, що є предметом даного судового розгляду, обвинувачений скоїв до ухвалення зазначеного вироку, тому суд призначає остаточне покарання ОСОБА_3 керуючись ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався, підстав для його обрання суд не вбачає.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374, 381, 382, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ст.390-1 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст.162 КК України- у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі;

-за ст.390-1 КК України - у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Новобаварського районного суду м. Харкова від 05.12.2025 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня ухвалення даного вироку, тобто з 29.12.2025 року.

Зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання, відбуту ним частину строку покарання за вироком Новобаварського районного суду м. Харкова від 05.12.2025 року у період з 05.12.2025 року по 28.12.2025 року включно.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- DVD-RW диски із відеозаписами, які зберігаються у матеріалах кримінального провадження залишити зберігати там же (к/п а.с. 114).

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Новобаварський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії судового рішення.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 КПК України, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1