Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5284/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/213/25
Категорія ч.1 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 (дистанційно),

представника потерпілої ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000123 за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 та прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_13 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Коростень, Житомирської області, громадянку України, з вищою освітою, одружену, на утриманні маючу неповнолітню дитину, працюючу, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано невинуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України за недоведеністю в її діях складу кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст вироку суду першої інстанції

Вказаним вироком ОСОБА_10 визнано невинуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України за недоведеністю в її діях складу кримінального правопорушення.

За обставин встановлених судом та викладених у вироку, згідно обвинувального акту ОСОБА_10 03.01.2020 року близько 14 години 30 хвилин, знаходячись на відкритій ділянці місцевості розташованій поряд із входом на територію Коростенської міської гімназії №7, за адресою: Житомирська область, м.Коростень, вул.Музейна,1, помітила ОСОБА_11 , з якою впродовж тривалого часу перебуває у неприязних відносинах. Маючи умисел на заподіяння умисного тілесного ушкодження, підійшла до останньої та вступила з нею у словесний конфлікт, під час якого, діючи умисно, штовхнула ОСОБА_11 у напрямку кущових насаджень на газоні, розташованих поряд, від чого остання не втрималась на ногах та впала на ґрунтову поверхню газону серед кущових насаджень. Продовжуючи свої протиправні дії направлені на заподіяння умисного тілесного ушкодження потерпілій, ОСОБА_10 зірвала з її голови шапку та руками схопила за волосся в області потилиці, утримуючи останню на землі. В той час, коли потерпіла ОСОБА_11 намагалась вирватись, ОСОБА_10 нігтями руки нанесла подряпину на обличчі ОСОБА_11 та, долаючи її опір, нанесла удар правою ногою в область лівої гомілки, спричинивши таким чином тілесні ушкодження у вигляді садна на шкірі лівої щоки вздовж лівої носо-губної складки та 4 синця по передній поверхні лівої гомілки на межі колінного суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, як дії, які виразилися у заподіянні умисних легких тілесних ушкоджень.

В ході судового розгляду допитавши обвинувачену, потерпілу, свідків, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_10 складу інкримінованого їй кримінального правопорушення, оскільки під час судового розгляду не знайшов підтвердження факт умисного нанесення ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , а заподіяння легких тілесних ушкоджень внаслідок необережності не є кримінально караним.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальненні доводи осіб, які подали апеляційні скарги, позиції інших учасників судового провадження.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_13 просить провести часткове судове слідство, повторно допитати обвинувачену, потерпілу, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , дослідити письмові докази та вирок суду скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що при оцінці доказів, суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про недоведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Зазначає, що в порушення принципу змагальності сторін, суд першої інстанції неналежним чином проаналізував досліджені під час судового розгляду докази та дійшов хибного переконання про можливість отримання потерпілою тілесних ушкоджень, через те, що потерпіла ОСОБА_11 відступила назад в той час коли до неї назустріч рухалась обвинувачена ОСОБА_10 та зачепилась ногою за наявні на місці події бордюри, що ніби призвело до отримання нею тілесних ушкоджень. Звертає увагу на те, що таке переконання суду сформоване виключно на припущеннях. Посилається на те, що судом в порушення ст.94 КПК України не надано оцінку всім доказам у сукупності, а перевага надана показам обвинуваченої, не враховано, що між обвинуваченою та потерпілою склалися неприязні стосунки, не надано оцінки показам потерпілої, свідків та поясненням експерта під час судового розгляду. Також вказує, що в матеріалах провадження міститься заява потерпілої ОСОБА_11 та протокол усної заяви потерпілої від 05.01.2020, медична довідка від 05.01.2020 про наявність тілесних ушкоджень у потерпілої, рапорт від 05.01.2020, витяг з ЄРДР від 13.01.2020 згідно якого відомості про кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України внесені на підставі заяви потерпілої.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що висновок суду про недоведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки її вина в повному обсязі підтверджується доказами, які були досліджені судом, зокрема показами потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , витягом з ЄРДР, заявою потерпілої ОСОБА_11 , довідкою з травмпункту, протоколом огляду місця події від 28.02.2020, висновком експерта №79 від 28.02.2020 та іншими доказами, яким суд першої інстанції дав неправильну оцінку. Звертає увагу на те, що під час спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, обвинувачена діяла умисно, а потерпіла навіть не намагалася заподіяти їй будь-якої шкоди.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційних скарг, доводи представника потерпілої - адвоката ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_11 в підтримання своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги прокурора, думку обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника в заперечення апеляційних скарг, провівши часткове судове слідство, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Клопотання сторін та вирішення їх апеляційним судом.

Під час апеляційного розгляду прокурором, представником потерпілої та потерпілою були заявлені клопотання про часткове судове слідство.

Прокурор просив допитати обвинувачену Чижевську н,м,, потерпілу ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та дослідити письмові докази : витяг з ЄРДР, рапорт оперативного чергового Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 05.01.2020, протокол усної заяви потерпілої ОСОБА_11 , медичну довідку №68 від 05.01.2020, акт судово-медичного обстеження №56 від 14.01.2020, постанову про призначення судової медичної експертизи від 18.02.2020, висновок експерта №79 від 28.02.2020, протокол проведення слідчого експерименту від 21.04.2020 з відеозаписом до нього за участю потерпілої ОСОБА_11 , протокол слідчого експерименту від 22.04.2020 з відеозаписом до нього за участю обвинуваченої ОСОБА_10 .

Представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 та потерпіла ОСОБА_11 заявили аналогічне клопотання.

Колегія суддів з`ясувавши думку сторони захисту, дійшла висновку про задоволення зазначених клопотань, що не суперечить положенням ч.3 ст.404 КПК України, враховуючи вимоги апеляційних скарг, та узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові Касаційного кримінального суду від 31 серпня 2022 року (справа № 183/3399/15, провадження № 51-1376км22).

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, на переконання колегії суддів, вказаних вимог закону судом першої інстанції не дотримано.

Так, згідно матеріалів провадження ОСОБА_10 інкримінувалося кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, тобто заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_11 .

Але, під час судового розгляду дослідивши та оцінивши докази у даному провадженні, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_10 складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, оскільки не знайшов підтвердження факт умисного нанесення ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , а заподіяння легких тілесних ушкоджень внаслідок необережності не є кримінально караним.

Апеляційний суд не може погодитись з вказаним висновком місцевого суду та вважає доводи апеляційної скарги прокурора та представника потерпілої щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог КПК України такими, що заслуговують на увагу.

Так, згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

За змістом вимог п.1 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються, підстави для виправдання обвинуваченого з наведенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Як вбачається зі змісту вироку суду першої інстанції, суд за наслідками розгляду кримінального провадження встановив, що стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів наявності складу в діях обвинуваченої кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України, в якому вона обвинувачується та дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_10 будь-якого умислу на завдання потерпілій тілесних ушкоджень через відсутність з її боку активних дій, які згідно до положень КК є підставою для кримінальної відповідальності, що відповідно до п.3 ч.1 ст.373 КПК України є підставою для її виправдання.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Отже, висновок суду про те, що з показань обвинуваченої, потерпілої та свідків вбачається наявність конфлікту, який виник між обвинуваченою та потерпілою 03.01.2020 року, однак не вбачається факту отримання потерпілою тілесних ушкоджень саме від умисних дій обвинуваченої, колегія суддів вважає помилковими.

Так, суд першої інстанції у вироку зазначив, що оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_11 не предмет їх взаємозв`язку із іншими наявними у матеріалах кримінального провадження доказами та показаннями обвинуваченої і свідків, встановлено істотні розбіжності щодо повідомленого потерпілою механізму отримання нею тілесних ушкоджень. Тому суд критично оцінив покази потерпілої ОСОБА_11 та дійшов висновку про те, що вона отримали тілесні ушкодження коли відступала від обвинуваченої, зачепилася ногою за бордюр та спала на кущі, але не від дій обвинуваченої.

Висновок експерта №79 від 18.02.2020 суд першої інстанції також оцінив критично, зазначивши, що він не містить категоричного ствердження про механізм нанесення тілесних ушкоджень, час заподіяння, а також відсутнє посилання від впливу якого саме тупого предмету могли бути завдані виявлені у потерпілої ОСОБА_11 тілесні ушкодження.

Водночас, суд першої інстанції встановив, що відомості до ЄРДР за № 0000123 за ч.1 ст.125 КК України за даним фактом були внесені 13.02.2020 на підставі заяви потерпілої від 12.02.2020, яка відсутня в матеріалах провадження. При цьому в матеріалах провадження міститься заява потерпілої ОСОБА_11 про кримінальне правопорушення від 05.01.2020, що узгоджується з положеннями ст. 478 КПК України, на підставі якої остання отримала направлення слідчого та 13.01.2020 було складено акт судово-медичного дослідження (обстеження) №05, що не суперечить вимогам КПК України, оскільки це не є слідчою дією.

З таким висновком апеляційний суд погоджується, оскільки обстеження потерпілої ОСОБА_11 , проведене на підставі направлення слідчого від 05.01.2020, тобто в день звернення останньої із заявою про кримінальне правопорушення, не є слідчою дією, а тому порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено (а.п.68, 74 т.1).

Саме така позиція висловлена у постанові Касаційного кримінального суду Верховного суду від 17 липня 2023 року у справі № 279/3112/21 (провадження № 51- 2000 км 23).

Також, суд першої інстанції визнав всі докази, які були досліджені безпосередньо за участю сторін провадження під час судового розгляду, допустимими. З чим також погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки відповідно до положень статей 86, 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі, внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання, передбаченого кримінальним процесуальним законом, порядку їх отримання.

За таких обставин, посилання сторони захисту на відсутність у копії постанови про призначення групи прокурорів підпису керівника прокуратури (а.п.142 т.1), у зв`язку з чим всі отримані докази є недопустимими, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в матеріалах провадження міститься оригінал вказаної постанови про призначення групи прокурорів в даному кримінальному провадженні від 13.02.2020, яка підписана першим заступником керівника Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_18 (а.п.66 т.1), що узгоджується із витягом з ЄРДР №0000123 від 13.02.2020 (а.п.64-65 т.1) та п.9 ч.1 ст.3 КПК України, відповідно до якого керівник органу прокуратури це Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, керівник місцевої прокуратури та їх перші заступники і заступники, які діють у межах своїх повноважень.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, допитані під час судового розгляду свідки, зокрема ОСОБА_14 , ОСОБА_15 надали покази, що частково підтверджують показання саме потерпілої ОСОБА_11 , в тому числі місце, час, обставини кримінального правопорушення, а також активність та агресивність дій обвинуваченої, спрямованих на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, чиї протиправні дії відносно потерпілої припинив безпосередньо ОСОБА_14 . Свідок ОСОБА_15 підтвердила факт поштовхів та нанесення ударів ОСОБА_10 по тілу ОСОБА_11 . Свідок ОСОБА_14 підтвердив факт утримання потерпілої ОСОБА_11 обвинуваченою за волосся, коли та перебувала на присядках та те, що він ледве відчепив обвинувачену від волосся потерпілої. Більш того, обвинувачена ОСОБА_10 частково також підтвердила події, які мали місце 03.01.2020 між нею та потерпілою, але зауважила, що умислу на спричинення тілесних ушкоджень останній у неї не було.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що з висновку експерта № 79 від 28.02.2020, складеного на підставі постанови слідчого СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 18.02.2020, чітко вбачається, що у обстеженої ОСОБА_11 були наявні тілесні ушкодження у вигляді: садна на шкірі лівої щоки вздовж лівої носо-губної складки; синця по передній поверхні лівої гомілки на межі з колінним суглобом. Дані тілесні ушкодження спричинені двократною дією тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в термін і при обставинах викладених в постанові та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи морфологічні особливості тілесних ушкоджень на тілі обстежуваної, встановити характерні та специфічні ознаки, які дозволяють судити про форму, розмір та інші індивідуальні ознаки знаряддя, що було застосоване об`єктивно не можливо, таким предметом міг бути тупий твердий предмет з обмеженою контактуючою поверхнею в тому числі не виключається нанесення ударів рукою чи ногою іншої особи. Одночасне утворення тілесних ушкоджень на тілі обстежуваної, враховуючи морфологічні особливості і локалізацію, при умові падіння з вертикального положення тіла на горизонтальну поверхню малоймовірно. Механізм утворення тілесних ушкоджень на тілі обстежуваної, може відповідати терміну та обставинам, вказаними потерпілою ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту від 18.02.2020 року.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що подія та факт спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , підтверджується вказаними доказами, які були також повторно досліджені апеляційним судом та які узгоджуються між собою.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги прокурора та за його клопотанням судом апеляційної інстанції повторно допитано обвинувачену, потерпілу, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та досліджено наявні у матеріалах кримінального провадження докази.

Свідка ОСОБА_16 з об`єктивних причин не було допитано апеляційним судом, оскільки останній перебуває на військовій службі у ЗСУ. В подальшому сторони не наполягали на допиті вказаного свідка та його показання, наданні під час судового розгляду суду першої інстанції не оспорювали.

Під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_11 дала показання про те, що впродовж тривалого часу перебуває у неприязних стосунках із обвинуваченою, яка безпідставно ревнує її до ОСОБА_14 03 січня 2020 року вона проходила по вул. Музейній в м. Коростень, назустріч їй йшла ОСОБА_10 . Між ними виник словесний конфлікт, в результаті якого обвинувачена штовхнула її на кущові насадження на газоні, від чого вона впала на землю. Після цього, обвинувачена зірвала з її голови шапку, схопила руками за волосся та вирвала частину волосся, нанесла один удар в область лівої гомілки та подряпала обличчя. Припинив конфлікт ОСОБА_14 , який підійшов, відчепив обвинувачену від її волосся і забрав ОСОБА_10 .

Допитана у суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_10 дала показання про те, що з потерпілою впродовж тривалого часу перебуває у неприязних відносинах. ОСОБА_11 постійно переслідує її, мали місце випадки нанесення їй тілесних ушкоджень саме ОСОБА_11 , але до правоохоронних органів вона не зверталася. 03 січня 2020 року вона побачила на вулиці ОСОБА_11 , яка знімала її на мобільний телефон, та виражалася брутальними словами. Вона зателефонувала та повідомила про це ОСОБА_14 . В подальшому, вона з метою захисту свого приватного права на життя, маючи намір вибити телефона з рук потерпілої, схопила її за волосся, від чого остання перечепилася та впала в кущі, вона потерпілу сильно тримала в кущах за волосся та не відпускала, поки не підійшов ОСОБА_14 та відчепив її від потерпілої.

Допитаний у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_14 показав, що потерпіла ОСОБА_19 раніше працювала на посаді юриста у ЖЕКу №2, де він є керівником, раніше між ними були близькі стосунки, але після їх розриву у нього з потерпілою неприязні стосунки. ОСОБА_19 була звільнена з займаної посади, але постійно переслідує його та ОСОБА_10 , ображаючи брудною лайкою. 03 січня 2020 року після обіду, вони з ОСОБА_10 пішли кожен на свою роботу. Через деякий час йому зателефонувала ОСОБА_10 та повідомила, що за нею йде ОСОБА_11 та знімає на телефон і щоб він їй допоміг. Коли він підійшов на місце події, то потерпіла сиділа на присядках, а обвинувачена ОСОБА_10 дуже сильно тримала її за волосся. Він роз`єднав її пальці, і тільки після цього ОСОБА_10 відпустила ОСОБА_19 , яка сама не втримавшись на ногах, впала на землю. Він з ОСОБА_10 пішли до міської ради. Уточнив, що при ньому тілесних ушкоджень обвинувачена потерпілій не наносила.

Допитана у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_15 показала, що 03 січня 2020 року після обідньої перерви вона підійшла до вікна готелю, де вона працює і бачила, як біля 7 школи в м.Коростені виник конфлікт між двома жінками, одна з них із світлим волоссям ударила сумкою другу (потерпілу), зірвала з її голови шапку та штовхнула її в кущі (жінку з довгим волоссям), жінка з довгим волоссям впала на землю. Обвинувачена схопила потерпілу за волосся і тримала її поки не підійшов чоловік, який забрав обвинувачену від потерпілої і вони пішли, а потерпіла піднялася і пішла в іншу сторону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки дослідженим у судовому засіданні доказам, що істотно вплинуло на його висновки, зокрема доказам, які були повторно досліджені апеляційним судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України, якими підтверджується вина обвинуваченої ОСОБА_10 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме :

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000123 від 13.02.2020, згідно якого 03 січня 2020 року близько 14 години 30 хвилин в м.Коростені на вул. Музейній, 1, біля кущів Коростенської гімназії №7 під час словесного конфлікту, ОСОБА_10 двічі пихнула плечем ОСОБА_11 , нанесла подряпину по обличчю, нанесла удар правою ногою в область лівого колінного суглобу ОСОБА_11 , нанесла один удар правою ногою в область лівого коліна потерпілій ОСОБА_11 .. Після цього зірвавши шапку з голови ОСОБА_11 , ОСОБА_10 схопила останню за волосся в області потилиці заподіявши ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: садна на шкірі лівої щоки вздовж лівої носо-губної складки, синця по задній поверхні лівої гомілки на межі з колінного суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.п.64 т.1)+.

При цьому колегією суддів враховано, що сам по собі витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів в розумінні вимог ч.2 ст.84 КПК України, як неодноразово наголошував ККС ВС, оскільки носить лише інформаційний характер і може бути оцінений у сукупності з іншими доказами.

Разом із тим, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253);

- рапортом чергового Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, згідно якого 05.01.2020 року отримано повідомлення про кримінальне правопорушення, яке зареєстровано ЄО за №176 від 05.01.2020 року як тілесні ушкодження (по факту надання медичної допомоги ОСОБА_11 );

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_11 від 05.01.2020, з якого вбачається, що згідно з заявою потерпілої ОСОБА_19 , 03.01.2020 близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_10 напала на неї між будинками №3 та №5, що по вул. Музейна в м. Коростень та нанесла заявниці тілесні ушкодження у виді синців та тримала за волосся (а.п.68 т.1);

- довідкою із травмпункту Коростенської ЦМЛ №62 від 05.01.2020 року, згідно якої ОСОБА_11 було надано медичну допомогу з приводу посттравматичний міозит шийного відділу хребта. Поверхневих ран лівої щоки, забій п/т гематоми ділянки лівого колінного суглобу. Час травмування 03.01.2020 о 14 год.20 хв.;

- актом судово-медичного дослідження (обстеження) №05 на підставі відношення старшого слідчого СВ Коростенського ВП ГУ НП в Житомирській області старшого слідчого поліції ОСОБА_20 №176 від 05.01.2020 року, згідно якого у безпосередньо обстежуваної ОСОБА_19 мали місце тілесні ушкодження у вигляді садна на шкірі лівої щоки вздовж лівої носо-губної складки; синця по передній поверхні лівої гомілки на межі з колінним суглобом. Дані тілесні ушкодження спричинені неоднократною дією тупого твердого предмета, можливо в термін і при обставинах викладених обстежуваною; відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.п.75 т.1);

- постановою про призначення та доручення проведення судово-медичної експертизи від 18.02.2020 року;

- висновком експерта №79, складеним на підставі постанови слідчого СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 18.02.2020, згідно якого, у потерпілої ОСОБА_11 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: садна на шкірі лівої щоки вздовж лівої носо-губної складки; синця по передній поверхні лівої гомілки на межі з колінним суглобом. Дані тілесні ушкодження спричинені двократною дією тупого твердого предмета, з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в термін і при обставинах викладених в постанові; відносяться до легких тілесних ушкоджень; будь яких інших зовнішніх тілесних ушкоджень не виявлено; встановити характерні або специфічні ознаки, які дозволяють судити про форму, розмір та інші індивідуальні ознаки знаряддя, що було застосоване об`єктивно неможливо; таким предметом міг бути предмет з обмеженою контактуючою поверхнею, в тому числі не виключається нанесення ударів рукою чи ногою іншої особи. Одночасне утворення тілесних ушкоджень на тілі обстежуваної, враховуючи морфологічні особливості і локалізацію при умові падіння з вертикального положення тіла на горизонтальну поверхню малоймовірно (а.п.78-79 т.1);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.04.2020 року з оптичним диском з відеозаписом слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_11 , в якому зафіксовано обставини та механізм спричинення останній тілесних ушкоджень ОСОБА_10 03.01.2020. Вказаний доказ узгоджується з висновком експерта №79, протоколом огляду місця події від 28.02.2020 з долученою фототаблицею до нього, показами потерпілої та свідків, а також частково з показами самої обвинуваченої (а.п.96-99 т.1);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.04.2020 року з диском з відеозаписом до нього за участю ОСОБА_10 , в якому зафіксовано обставини та механізм спричинення потерпілій ОСОБА_11 тілесних ушкоджень 03.01.2020 (а.п.100-107 т.1).

Вказаним доказам суд першої інстанції на переконання колегії суддів, не надав належної оцінки, а тому апеляційний суд вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а вирок суду підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

Отже, докази, зібрані під час досудового розслідування та досліджені у судовому засіданні, колегія суддів вважає належними та допустимими, оскільки вони отримані у встановленому КПК порядку з дотриманням принципу диспозитивності, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення щодо ОСОБА_10 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, розпочато на підставі заяви потерпілої ОСОБА_11 від 05.01.2020, тобто у відповідності до вимог ч.1 ст.477 КПК України, докази є належними та допустимими, узгоджуються між собою і в сукупності підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення та доводять винуватість ОСОБА_10 у його вчиненні.

Враховуючи викладене, апеляційним судом встановлені фактичні обставини, які суд вважає доведеними, а саме : ОСОБА_10 03.01.2020 року близько 14 години 30 хвилин, знаходячись на відкритій ділянці місцевості розташованій поряд із входом на територію Коростенської міської гімназії №7, за адресою: Житомирська область, м.Коростень, вул.Музейна,1, помітила ОСОБА_11 , з якою впродовж тривалого часу перебуває у неприязних відносинах. Маючи умисел на заподіяння умисного тілесного ушкодження, підійшла до останньої та вступила з нею у словесний конфлікт, під час якого, діючи умисно, штовхнула ОСОБА_11 у напрямку кущових насаджень на газоні, розташованих поряд, від чого остання не втрималась на ногах та впала на ґрунтову поверхню газону серед кущових насаджень. Продовжуючи свої протиправні дії направлені на заподіяння умисного тілесного ушкодження потерпілій, ОСОБА_10 зірвала з її голови шапку та схопила її за волосся в області потилиці, утримуючи потерпілу на землі. В той час, коли потерпіла ОСОБА_11 намагалась вирватись, ОСОБА_10 нігтями руки нанесла подряпину на обличчі ОСОБА_11 та, долаючи її опір, нанесла удар правою ногою в область лівої гомілки, спричинивши таким чином тілесні ушкодження у вигляді садна на шкірі лівої щоки вздовж лівої носо-губної складки та синця по передній поверхні лівої гомілки на межі колінного суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченої ОСОБА_10 апеляційний суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, як дії, які виразилися у заподіянні умисних легких тілесних ушкоджень.

На підставі встановлених обставин, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої щодо наявності в діях обвинуваченої ОСОБА_10 умислу на спричинення потерпілій ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання, відповідно до ст. 65 КК України, апеляційний суд враховує, що згідно ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, є кримінальним проступком.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_10 , апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд, також, враховує особу обвинуваченої ОСОБА_21 , яка раніше не судима, характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, 2008 року народження.

З урахуванням наведеного, позиції прокурора та думки потерпілої, апеляційний суд вважає можливим призначити обвинуваченій ОСОБА_21 покарання у виді штрафу, яке на думку колегії суддів буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Щодо звільнення від покарання, призначеного за ч.1 ст.125 КК України

Згідно п. 1 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку і до набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до ч.2 ст.285 КПК України особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Відповідно до ч.3 ст.285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Під час апеляційного розгляду обвинуваченій ОСОБА_10 неодноразово було роз`яснено судом можливість звільнення від кримінальної відповідальності та наслідки такого звільнення, для чого надавався певний строк для узгодження позиції із захисником.

Проте, обвинувачена ОСОБА_10 категорично заперечила проти звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження і наполягала на продовженні судового розгляду.

Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_10 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, 03.01.2020 року, за який передбачене покарання менш суворе ніж обмеження волі, та з дня його вчинення минуло понад п`ять років, колегія суддів вважає, що ОСОБА_10 підлягає звільненню від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.1 ч.1 ст.49 КК України.

Судові витрати, речові докази, цивільний позов в матеріалах провадження відсутні.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 420, ч.15 ст.615 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 та прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2024 року щодо ОСОБА_10 скасувати.

Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Призначити ОСОБА_10 покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

На підставі п. 1 ч.1 ст. 49, ч.5 ст.74 КК України звільнити засуджену ОСОБА_10 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: