"02" жовтня 2025 р. Справа № 370/1909/25
Провадження № 1-кп/370/123/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 рік смт. Макарів

Макарівський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в смт. Макарів матеріали клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037 від 21.03.2025, щодо неповнолітнього ОСОБА_3 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про

застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_3 ,

законного представника особи, стосовно

якої вирішується питання про застосування

примусових заходів виховного характеру ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

служба у справах дітей Макарівської селищної ради Київської області ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

До Макарівського районного суду Київської області надійшло письмове клопотання начальника СД ВП №3 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 погоджене з прокурором Приморської Макарівського відділу Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_3 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, та вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 1 ст. 125 КК України.

На обґрунтування клопотання зазначив, що 15.03.2025 року, близько 18 години, неповнолітні ОСОБА_3 разом з неповнолітньою особою відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, знаходилися поблизу недіючого будівельного майданчика, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 де проводили своє дозвілля. Під час спілкування ОСОБА_3 та неповнолітня особа відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, вирішили з`ясувати стосунки з неповнолітнім ОСОБА_9 , оскільки на їхню думку, останній погано повівся з їхньою спільною знайомою дівчиною, у зв`язку з чим ОСОБА_3 зателефонував до ОСОБА_9 та попросив його прийти у вказане місце для розмови. В свою чергу ОСОБА_9 погодився на зустріч та відразу прийшов до недіючого будівельного майданчика за вищевказаною адресою де на нього чекали ОСОБА_3 і неповнолітня особа відносно якої матеріали виділені в окреме провадження. Під час даної зустрічі, близько 18:10 години, більш точного часу дізнанням не встановлено, неповнолітня особа відносно якої матеріали виділені в окреме провадження нанесла один раптовий удар кулаком правої руки в ділянку лоба ОСОБА_9 , від чого останній впав на землю. При цьому ОСОБА_3 відразу підбіг до ОСОБА_9 , який знаходився в положенні сидячи на землі, продовжив побиття останнього та наніс лівою ногою два удари в ділянку скроні та один удар в живіт ОСОБА_9 , припинивши на цьому свої протиправні дії. У результаті заподіяних ударів неповнолітньою особою відносно якої матеріали виділені в окреме провадження та ОСОБА_3 спричинили ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематом в ділянці правого ока, лівої брови та садна щоки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Зазначені дії ОСОБА_3 підпадають під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність за кваліфікацією ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримала вище указане клопотання, та просила задовольнити клопотання.

У судовому засіданні законний представник підозрюваного ОСОБА_3 ОСОБА_5 погодилась із думкою прокурора, та пояснила, що її неповнолітній син ОСОБА_3 проживає разом із нею. Законний представник підозрюваного ОСОБА_3 ОСОБА_5 пояснила, що неповнолітній ОСОБА_3 є достатньо спокійною дитиною, буде продовжувати далі навчання, та вище указана ситуація відбулась із ним вперше, та вона, як мати забезпечить його належну поведінку у майбутньому.

У судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 підтримав вище зазначене клопотання, та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_3 у судовому засіданні погодився із думкою захисника, та визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Суд, розглянувши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 5 ст. 499 КПК України, за відсутності підстав для закриття кримінального провадження прокурор затверджує складене слідчим або самостійно складає клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 97 КК України визначено, що неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 97 КК України визначено, що примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 105 КК України вказано, які саме примусові заходи виховного характеру, можуть бути застосовані до неповнолітнього.

Частиною 3статті 105 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують:

- у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1ст. 97 КК України;

- до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2ст. 97 КК України);

- при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1ст. 105 КК України.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 2 "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Особами, які заміняють батьків, є, зокрема, усиновителі, опікуни і піклувальники. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Суд вважає, що винність ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку за ч. 1 ст. 125 КК України, окрім визнання ним вини у вчиненні указаного кримінального правопорушення в судовому засіданні, повністю доведена і підтверджується наступними доказами:

-Протоколом прийняття заяви потерпілого ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_10 , про вчинене кримінальне правопорушення від 21.03.2025 року, згідно яких встановлено, що гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_11 15.03.2025 року приблизно о 18:00 год. В смт. Макарів по вул. Донецькій нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_9 , 2008 р.н.;

-Висновком експерта за №24/д, згідно до якого встановлено, що на підставі даних судово-медичної експертизи громадянина ОСОБА_9 , 2008 р.н., були зроблені наступні підсумки:

1.При судово-медичній експертизі з урахуванням медичних документів встановлено, що ОСОБА_9 з 15.03. 25р. по 20. 03. 25р. знаходився н стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня», з діагнозом: ЗЧМТ: струс головного мозку. Забійні гематоми правої параорбітальної та лівої надбрівної ділянок

2.Згідно супровідного листа бригади ШМД у ОСОБА_9 15. 03. 25р. відмічено садно правої щоки.

3.Закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, а також «гематоми» в ділянці правого ока і лівої брови, садно правої щоки відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

4.Давність утворення всіх ушкоджень може відповідати даті травми.

5.Ушкодження спричинені тупими травмуючими предметами внаслідок ї> неодноразової дії.

6.Сукупність ушкоджень у ОСОБА_9 могла утворитися при обставинах, на які вказує дізнавач в своїй постанові.

Оцінивши вище указані зібрані докази у клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, суд вважає, що винність ОСОБА_3 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України доведена судовому засіданні в повному обсязі, а діяння вчинене ним у віці 15 років, тобто не досяг віку 16 років, з якого настає кримінальна відповідальність за скоєне діяння.

При ухваленні судового рішення щодо неповнолітнього, суд керується принципом найкращих інтересів дитини, зазначеним у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу XI КК України.

Вирішуючи питання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , суд враховує дані про особу неповнолітнього, який за місцем навчання характеризуються посередньо, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, проживає разом із матір`ю ОСОБА_5 , яка забезпечує сім`ю усім необхідним, та займається його вихованням, а саме підтримує зв`язок із класним керівником, батько указаного неповнолітнього не проживає у сім`ї, підозрюваний ОСОБА_3 на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг 16 років, тобто не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за скоєне діяння.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 до досягнення віку кримінальної відповідальності, у віці 15 років на момент скоєння кримінального правопорушення, вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, то відповідно до положень ст. 498 КПК України до нього необхідно застосувати примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_5 строком на 2 роки, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

На підставі вище зазначеного, суд вважає, що указані примусові заходи виховного характеру сприятимуть його виправленню та вихованню, оскільки саме таке рішення, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. 27, 105, 371, 372, 376, 392, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника СД ВП №3 Бучанського РУП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_12 , погодженого з прокурором Макарівського відділу Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_13 про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати примусові заходи виховного характеру до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, та вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді:

- застереження та передачі неповнолітнього під нагляд батьків матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 2 роки, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження, та надіслати для виконання до Служби у справах дітей Макарівської селищної ради Київської області для здійснення заходів соціальної реінтеграції з неповнолітніми, та до СД ВП №3 Бучанського РУП ГУНП в Київській області для взяття на профілактичний облік та проведення заходів індивідуальної профілактики.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Макарівський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1