КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0003420 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та прокурора у провадженні на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, та йому призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Також цим вироком вирішено питання щодо витрат, пов`язаних із залученням експерта, та речових доказів.

Зокрема ухвалено речові докази у кримінальному провадженні: мобільний телефон «Xiaomi Redmi 12C», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 - конфіскувати в дохід держави.

_________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1984/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 4 ст. 152 КК України Доповідач ОСОБА_1

Суд визнав доведеним, що 02.09.2023 близько 19 години 30 хвилин малолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував разом із своїми батьками ОСОБА_10 та

ОСОБА_11 в парку Партизанської слави, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Славгородська, 47, де відпочивали та проводили дозвілля.

Так, 02.09.2023 близько 19 години 45 хвилин малолітній ОСОБА_9 направився до громадської вбиральні, що розташована поблизу центрального входу до вказаного парку. Перебуваючи в середині вбиральні, до малолітнього ОСОБА_9 підійшов ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Після чого, застосувавши фізичну силу до малолітнього, взявши його силоміць за руки, затягнув до однієї із кабінок вбиральні. В подальшому ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, користуючись віковою та фізичною перевагою щодо малолітнього ОСОБА_9 , чітко усвідомлюючи малолітній вік потерпілого та те, що останній не здатний чинити фізичний опір, з метою задоволення статевої пристрасті та зґвалтування потерпілого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись протиправним умислом, спрямованим на зґвалтування малолітнього, оголив свої статеві органи та застосовуючи фізичну силу до малолітнього, утримуючи та здавлюючи його руками за потилицю і шию, намагався вчинити дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням в тіло малолітнього ОСОБА_9 з використанням геніталій, однак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, з причин що не залежали від його волі, оскільки був викритий та затриманий відвідувачем вбиральні ОСОБА_12 .

Вказаними протиправними діями, застосовуючи фізичну силу ОСОБА_7 спричинив малолітньому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців на тильній поверхні правого передпліччя у нижній третині, на долонній поверхні лівого передпліччя у нижній третині, на задній поверхні шиї у верхній третині, що, відповідно до висновку експерта, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить його скасувати та постановити нову ухвалу, якою визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. Керуючись вимогами ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, із призначенням іспитового строку.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що досліджені під час судового розгляду докази у своїй сукупності вказують, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, як про це зазначено у вироку, не встановлено.

Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи сторони захисту, що синці у потерпілого ОСОБА_9 , у відповідності до висновку судово-медичної експертизи від 07 вересня 2023 року № 042/1-391-2023, могли утворитися не від дій обвинуваченого ОСОБА_7 , а натомість, взято до уваги, як зазначено у вироку, ґрунтовні та детальні пояснення потерпілого ОСОБА_9 , який зазначив у своєму допиті, що обвинувачений ОСОБА_7 схопив його за руки та намагався схилити голову до статевого органу.

Разом з тим, відповідно до висновку вказаної експертизи, встановлено наявність у потерпілого синців у ділянці поверхні правого передпліччя та синців поверхні лівого передпліччя, що є невідповідністю між показаннями потерпілого та експертизою.

Тобто з показань потерпілого вбачається, що обвинувачений жодним чином не має відношення до синців, які зазначені у висновку судово-медичної експертизи.

Окрім цього, зазначає, що потерпілим ОСОБА_9 у своїх показаннях було зазначено, що обвинувачений не вчиняв фізичного насильства, або погроз його застосуванню по відношенню до потерпілого, що ставить під сумнів правильність кваліфікації органом досудового розслідування вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 закінченого замаху на зґвалтування, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що між обвинуваченим та потерпілим не було жодного сексуального контакту.

Також і свідками у даній кримінальній справі не підтверджено факту вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 фізичного насильства по відношенню до потерпілого ОСОБА_9 .

Під час судового розгляду стороною захисту було виловлено позицію щодо неправильності кваліфікації у даному провадженні, але судом не взято до уваги такі доводи із зазначенням у вироку, що встановлені фактичні обставини та показання потерпілого ОСОБА_9 , що обвинувачений ОСОБА_7 затягнув останнього до кабінки вбиральні та примушував до дій, пов`язаних з оральним проникненням в тіло, але, як вбачається з матеріалів справи, що доказом того, що обвинувачений ОСОБА_7 мав умисел на зґвалтування потерпілого ОСОБА_9 є тільки показання самого потерпілого.

Таким чином, оскільки зібраними доказами, а також показаннями потерпілого та свідків, які знаходяться у матеріалах справи, належним чином не підтверджується, що обвинувачений мав прямий умисел на зґвалтування, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 не повинен нести покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, виду та міри покарання призначеного обвинуваченому, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок суду змінити в частині вирішення питання про долю речового доказу та постановити ухвалу, якою речовий доказ по справі, а саме: мобільний телефон Xiaomi Redmi ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , в чохлі чорного кольору, що зберігається в камері схову речових доказів Дарницького УП ГУНП в м. Києві, повернути обвинуваченому ОСОБА_7 , скасувавши при цьому арешт, накладений відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 05.09.2023. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що, згідно протоколу обшуку затриманої особи від 02.09.2023, під час особистого обшуку затриманого ОСОБА_7 виявлено та вилучено, зокрема мобільний телефон Xiaomi Redmi ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , в чохлі чорного кольору, який, відповідно до постанови слідчого від 03.09.2023, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та постановлено передати його на зберігання до камери схову речових доказів Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, а в подальшому, ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києві від 05.09.2023, на вказаний мобільний телефон накладено арешт.

При цьому зазначає, що під час судового слідства не встановлено фактів, які свідчили б про те, що вказаний мобільний телефон зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або був використаний як засіб чи знаряддя його вчинення.

Під час вирішення питання про долю речових доказів судом безпідставно прийнято рішення про конфіскацію в дохід держави вказаного мобільного телефону.

Більш того, судом у вироку не зазначено підстав та мотивів прийняття такого рішення, не визначено статусу майна, у зв`язку із яким воно мало б підлягати конфіскації.

Також при ухваленні вироку судом безпідставно не прийнято рішення і про скасування арешту, накладеного на зазначений мобільний телефон, згідно ухвали слідчого судді.

Таким чином, вважає, що вирок суду підлягає зміні в частині вирішення долі речових доказів у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Будучи повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду, законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_11 із малолітнім потерпілим до суду апеляційної інстанції не з`явилися, при цьому законний представник про поважність причин неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надсилала, а тому апеляційний суд, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неявка потерпілого та його законного представника не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути подані апеляційні скарги без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та не заперечували проти апеляційної скарги прокурора, а також прокурора, який виступив на підтримку апеляційної скарги сторони обвинувачення та заперечував проти апеляційної скарги захисника, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні закінченого замаху на зґвалтування, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаного з оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її волі, що відповідає юридичній кваліфікації діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджений дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України.

При цьому доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, були перевірені в судовому засіданні.

Однак, ці доводи судом першої інстанції обґрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються об`єктивними доказами у провадженні, які змістовно наведені у вироку та яким суд першої інстанції дав належну оцінку, обґрунтовано визнавши їх належними, допустимими та достовірними.

Так, на наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, а саме закінченого замаху на зґвалтування, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаного з оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її волі, вказують, зокрема, такі докази: показання малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , який був допитаний з дотриманням вимог міжнародного та національного законодавства щодо правосуддя дружнього до дитини; показання законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_11 , показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 ; протокол огляду місця події від 02.09.2023 року; висновок експерта № 042/1-391-2023 від 07.09.2023 року; протокол слідчого експерименту від 03.10.2023 року; висновок судово-психіатричного експерта № 1050 від 09.10.2023 року; результати тестування на приладі «DragerARHK0541»; протокол затримання особи від 02.09.2023 року.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

З огляду на наведені докази суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, оскільки сукупність зібраних по справі доказів містить достатньо відомостей, які поза розумним сумнівом вказують, що ОСОБА_7 , користуючись віковою та фізичною перевагою щодо малолітнього ОСОБА_9 , усвідомлюючи малолітній вік потерпілого та те, що останній не здатний чинити фізичний опір, з метою задоволення статевої пристрасті та зґвалтування потерпілого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись протиправним умислом, спрямованим на зґвалтування малолітнього, намагався вчинити дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням в тіло малолітнього ОСОБА_9 з використанням геніталій, однак не зміг довести свій злочин до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий сторонньою особою.

Доводи захисника ОСОБА_6 про наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, - сексуальне насильство, є безпідставними.

Головним критерієм, що розмежовує зґвалтування (ст. 152 КК України) від сексуального насильства (ст. 153 КК України) - це умисел, оскільки зґвалтування полягає в примусовому статевому проникненні в тіло іншої особи, а сексуальне насильство - це будь-які насильницькі дії сексуального характеру без проникнення в тіло потерпілої особи.

Надані суду матеріали містять достатньо доказів, які беззаперечно вказують, що дії ОСОБА_7 були направленні на оральне проникнення в тіло потерпілого, однак свій злочинний умисел ОСОБА_7 не зміг довести до кінця з причин, що не залежать від його волі.

На наявність в ОСОБА_7 умислу на зґвалтування малолітнього ОСОБА_9 вказують такі докази:

- показання малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , який, будучи допитаним в суді першої інстанції в присутності законного представника та спеціаліста-психолога, показав, що, коли він вийшов з кабінки громадського туалету, до нього підійшов незнайомий чоловік, який запитав, чи він хлопчик, чи дівчинка, та почав його мацати. Коли він відповів, що він хлопчик, то цей чоловік взяв його за плечі та заштовхав його в кабінку, дістав свій статевий орган, почав брати його за голову і хотів зґвалтувати, мацав його посередині поясу, де статевий орган. Він почав кликати на допомогу, на його крик прийшов ОСОБА_12 і врятував його;

- дані висновку судово-психіатричного експерта № 1050 від 09.10.2023 року, згідно якого: малолітній ОСОБА_9 на час вчинення стосовно нього кримінального правопорушення на будь-який психічний розлад не страждав і на даний час не страждає, з урахуванням його психологічних характеристик, здатний правильно сприймати зовнішній бік обставин, що мають значення для провадження, та може надавати щодо них відповідні показання, не виявляє ознак підвищеної схильності до фантазування або навіювання (т. 1 а.с. 73-90);

- показання свідка ОСОБА_12 , надані в суді першої інстанції, згідно яких - в день події він пішов до громадської вбиральні та з кабінки почув дитячий голос, який відмовлявся щось робити. Він підійшов до зачиненої кабінки та запитав, що сталося, звідти почув дитячий голос, який кликав на допомогу. Він почав стукати у кабінку, потім з неї вибіг хлопчик та повідомив, що чоловік затягнув його до кабінки, зняв штани та примушував його до орального статевого акту. В кабінці був саме обвинувачений ОСОБА_7 . Коли хлопчик вибіг, він почав йти до виходу. Потім у вбиральню прийшли з муніципальної варти і повернувся хлопчик, який був у шоковому стані. Він все розповів варті, що відбувалось;

- дані протоколу слідчого експерименту від 03.10.2023 року за участю свідка ОСОБА_12 , в ході проведення якого свідок пояснив та відтворив усі обставини, що відбувались 02.09.2023 року, які повністю збігаються з його показаннями наданими в суді першої інстанції (т. 1 а.с. 91-93);

- показання законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_11 , яка в суді першої інстанції показала, що 02.09.2023 року близько 20 год. вона разом із сім`єю відпочивала у парку та її син - ОСОБА_9 пішов до вбиральні, його довго не було. Потім він вийшов і зник, а повернувся пізніше вже з працівниками поліції. З`ясувалося, що її сина невідомий чоловік силоміць затягнув до кабінки громадської вбиральні та примушував до статевого акту оральним способом;

- показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , надані під час допиту в суді першої інстанції про те, що 02.09.2023 року під час патрулювання парку Партизанської слави, проходили повз вбиральню і побачили хлопчика, якого всього трясло, він був переляканий. Хлопчик розповів ОСОБА_13 , що в туалеті до нього підійшов обвинувачений, зняв штани і сказав "соси", інший чоловік почув крики, підійшов до кабінки, вибив двері та хлопчик звідти вибіг. ОСОБА_13 разом з хлопчиком пішли до батьків, розповіли всю ситуацію та повернулись до туалету. ОСОБА_14 ж зайшов у вбиральню, там було двоє чоловіків, один з яких витягував іншого. Його колега, повернувшись, повідомив, що чоловік-обвинувачений хотів здійснити неправомірні дії сексуального характеру щодо хлопчика. Тому була викликана поліція. Чоловік, який це робив, саме ОСОБА_7

- показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , які були допитані в суді першої інстанції, про те, що вони родиною відпочивали в парку та ОСОБА_17 сам пішов до вбиральні. Потім побачили, як ОСОБА_18 веде муніципальна охорона, працівник якої розповів, що сталось, та вони всі разом пішли до туалету і побачили обвинуваченого. Також ОСОБА_10 повідомив, що, коли він був наодинці з сином - ОСОБА_9 , той розповів йому що сталось, що чоловік його затягнув до кабінки, дістав статевий орган та заставляв «сосати». Далі до вбиральні зайшов чоловік, який почав стукати до кабінки, оскільки син кричав допоможіть. Син зміг вибігти з кабінки, а ОСОБА_19 затримав обвинуваченого.

Показання зазначених свідків є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та доповнюють один одного і у своїй сукупності та в сукупності з іншими доказами вказують, що ОСОБА_20 затягнув малолітнього ОСОБА_9 до кабінки громадського туалету та змушував до орального статевого акту, однак свій злочинний умисел не зміг довести до кінця з причин, що не залежать від його волі;

- висновком експерта № 042/1-391-2023 від 07.09.2023 року, відповідно до якого - при проведенні судово-медичного обстеження ОСОБА_9 виявлені ушкодження у виді синців на тильній поверхні правого передпліччя у нижній третині, на долонній поверхні лівого передпліччя у нижній третині, на задній поверхні шиї у верхній третині. Характер та морфологія виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворилися від дій тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну, вказаному у постанові, тобто 02.09.2022 року, не були небезпечними для життя та як у сукупності, так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (т. 1 а.с. 73-75).

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_21 повністю підтвердила висновок та повідомила, що нею допущена технічна помилка щодо дати виникнення ушкоджень, правильною є дата 02.09.2023 року.

Що стосується тверджень апеляційної скарги захисника про розбіжності між показаннями потерпілого та висновком експерта № 042/1-391-2023 від 07.09.2023 року щодо наявних у потерпілого тілесних ушкоджень, то, на переконання колегії суддів, вони є неспроможними, оскільки малолітній потерпілий в суді показав, що обвинувачений схиляв його голову, хапав за руки, а враховуючи те, що обвинувачений із застосуванням сили затягнув потерпілого до кабінки, а також дані висновку експерта про те, що термін утворення тілесних ушкоджень може відповідати 02.09.2023 року, то суд дійшов правильного висновку, що такі тілесні ушкодження спричинені саме діями обвинуваченого.

Поряд з цим слід також вказати, що вказані обставини не впливають на склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, оскільки диспозиція ст. 152 КК України прямо не передбачає застосування до потерпілого насильства.

Отже, враховуючи наведені докази, які вказують на те, що ОСОБА_7 , силою затягнувши малолітнього ОСОБА_9 до кабінки вбиральні, де оголосив свій статевий орган, та примушуючи останнього вчиняти дії, пов`язані з оральним проникнення в тіло з використанням генеталій, дають підстави для висновку, що обвинувачений діяв з прямими умислом, направленим на зґвалтування малолітнього потерпілого і вчинив всі дії для доведення цього злочину до кінця, однак з причин, що не залежали від його волі (раптова поява свідка ОСОБА_12 ) кримінальне правопорушення не було закінчено, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, як замах на зґвалтування щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років.

Також призначений судом першої інстанції ОСОБА_7 вид та розмір покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючи роль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання, як це слідує з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неофіційно працевлаштований, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка його обтяжує - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, на підставі чого прийшов до висновку, що достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого буде покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень щодо статевої недоторканності малолітньої дитини, дані про особу обвинуваченого, ставлення ОСОБА_7 до вчиненого, який свою вину у вчиненому не визнає, що свідчить про відсутність з боку обвинуваченого щирого жалю та розкаяння, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, що його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання саме у виді 10 років позбавлення.

Призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За викладеним вище, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку суду за тими доводами, на якій посилається захисник ОСОБА_6 , а відтак його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Водночас колегія суддів погоджується з додами апеляційної скарги прокурора щодо необхідності змінити вирок Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року в частині вирішення долі речових доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрат по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішуються судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

При цьому за змістом ч. 9 ст. 100 КПК України, підлягають конфіскації лише гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, або були предметом кримінального правопорушення, а за відсутності такого - повертаються власнику (законному володільцю).

Згідно протоколу обшуку затриманої особи від 02 вересня 2023 року, під час особистого обшуку затриманого ОСОБА_7 виявлено та вилучено, зокрема мобільний телефон «Xiaomi Redmi 12C», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 .

Постановою слідчого від 03 вересня 2023 року зазначений телефон визнано речовим доказом.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року накладено арешт на мобільний телефон «XiaomiRedmi12C», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з метою збереження речових доказів.

Оскаржуваним вироком суду ухвалено речові докази: мобільний телефон «Xiaomi Redmi 12C», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 -конфіскувати в дохід держави.

При цьому жодних підстав і мотивів прийняття такого рішення у вироку суду не зазначено.

Разом з тим, в ході судового розгляду справи не встановлено жодних фактів, які б свідчили, що вказаний мобільний телефон зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або був використаний як засіб чи знаряддя його вчинення.

Таким чином, відповідно до положень п. 1 ч. 6 та ч. 9 ст. 100 КПК України, речовий доказ мобільний телефон «XiaomiRedmi 12C», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , підлягає поверненню його законному власнику, тобто ОСОБА_7 .

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або не застосування спеціальної конфіскації тощо.

З положень ч. 1 ст. 408 КПК України слідує, що суд апеляційної інстанції вправі змінити вирок суду першої інстанції у випадках, якщо така зміна не погіршує становище обвинуваченого.

За таких обставин, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року підлягає зміні в частині вирішення долі речових доказів, а саме речовий доказ: мобільний телефон XiaomiRedmi 12C», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , підлягає поверненню ОСОБА_7 , а накладений на нього ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року арешт - скасуванню.

А відтак, апеляційна скарга прокурора у провадженні підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у провадженні задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 змінити в частині вирішення долі речових доказів.

Речовий доказ: мобільний телефон XiaomiRedmi 12C», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 - повернути ОСОБА_7 , скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання її копії.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3