ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/1803/18 (1-кп/635/771/25) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/654/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 24 вересня 2025 року, якою ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук, а також застосовано стосовно неї запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у межах кримінального провадження № 0002814 від 19.10.2016 за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 364-1, ч.4 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 24 вересня 2025 року обвинувачену ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 оголошено у міжнародний розшук

Також цією ухвалою обрано обвинуваченій ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою та не пізніше тридцяти шести годин з моменту видачі на територію України обвинуваченої ОСОБА_6 , доставити її до суду для вирішення питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою за її участю.

Кримінальне провадження зупинено у зв`язку з оголошенням ОСОБА_6 у міжнародний розшук.

Належить врахувати, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 січня 2026 року виправлені описки, допущені в ухвалі Харківського районного суду Харківської області від 24.09.2025 року та викладено двадцять восьмий абзац мотивувальної частини та сьомий абзац резолютивної часини ухвали Харківського районного суду м. Харкова від 24.09.2025 року у наступній редакції: «Клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_6 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб та про надання дозволу на її затримання з метою її приводу для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити».

На зазначену ухвалу суду ОСОБА_6 08.01.2026 року подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати в частині обрання стосовно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у застосуванні стосовно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_6 посилалася на те, що рішення суду першої інстанції містить суперечності, а саме суд одночасно залишив клопотання прокурора без розгляду та обрав запобіжний захід. Посилалася на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали цього провадження та не навівши обґрунтування обрав запобіжний захід.

Поряд з цим, ОСОБА_6 просила поновити їй пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали суду, посилаючись на те, що вона перебуває за кордоном, своєчасно не отримала копію судової ухвали, а також на те, що в судовому засіданні участі не приймала.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 .

В судове засідання апеляційного суду прокурор, який, відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, бувналежним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги засобами телефонного зв`язку, не з`явився.

Враховуючи наведене, а також вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю прокурора та апелянта, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_6 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0002814 від 19.10.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 .

В судовому засіданні в суді першої інстанції прокурор заявив клопотання про оголошення ОСОБА_6 у міжнародний розшук, оскільки встановлено, що ОСОБА_6 , перебуває за межами України. В судові засіданні в суд першої інстанції не з`являється, у режимі відеоконференції також участі не приймала. Вказував на те, що така поведінка ОСОБА_6 свідчить про її умисне ухилення від суду.

Поряд з цим в судовому засіданні в суді першої інстанції прокурор звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , оскільки у жодне судове засідання починаючи з 25.01.2025 року вона не з`явилася, належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду кримінального провадження, в режимі відеоконференції також участі не приймала. Отже, вважав, що без поважних причин ОСОБА_6 не з`являється в судові засідання, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що ці обставини разом із тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною, є достатніми підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який відповідає особі обвинуваченої та позбавляє її можливості перешкоджати інтересам правосуддя.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив, що під час розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу, суд додержується правил, передбачених розділом ІІ КПК України. Суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, а також наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений, зокрема, оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу. У зв`язку з чим, суд вважав за необхідне клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб та надання дозволу на його затримання з метою його приводу для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.

Частиною 3 статті 187 КПК України передбачено, у разі неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом без поважної причини, суд має право постановити ухвалу про його затримання з метою приводу, якщо ухвала про привід не була виконана.

Згідно із ст. 188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Частиною 6 статті 193 КПК України визначено, що суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження, суд за участю обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно ст.335 КПК України у разі, якщо обвинувачений ухилився від суду, суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його розшуку і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19.03.2015 №5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що скоїла певний злочин і вчинила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку із чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, що скоїла злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правоохоронних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови її належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує її в розшук.

Статтею 575 КПК України передбачено, що видача особи в Україні може бути запитана лише на підставі ухвали слідчого суду або суду про тримання особи під вартою, якщо така видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності.

Обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не тотожне застосуванню такого, оскільки після затримання обвинуваченого питання можливості застосування до нього обраного запобіжного заходу або його зміну на більш м`який запобіжний захід буде розглядатися судом у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України строк дії такої ухвали не зазначається.

При обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається (ч.4 ст.183 КПК України).

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України дійсно існує, оскільки ОСОБА_6 в судові засідання в суд першої інстанції, які були призначені на 14.01.2025, 13.02.2025, 03.04.2025, 20.05.2025, 03.07.2025, 24.09.2025, не з`явилася, причин неявки суду не повідомляла.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 не надала будь-яких фактичних відомостей, які б свідчили про поважність її неявки в ці судові засідання, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні сумніви щодо існування цього ризику.

Належить врахувати, що в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 приймала участь в режимі відеоконференції, що свідчить про існування у останньої фактичної можливості приймати участь в судових засідання, в тому числі, в суді першої інстанції в режимі відеоконференції, чого вона не здійснювала.

Поряд з цим належить врахувати, що в матеріалах судового провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_6 повідомляла суд першої інстанції про можливість участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Крім того, місцезнаходження обвинуваченої ОСОБА_6 до початку проведення апеляційного розгляду, стороні обвинувачення було невідоме, проте було встановлено, що остання покинула територію України та ймовірно перебуває на території іншої держави - Бельгії.

Разом з тим, участь ОСОБА_6 в судовому розгляді є обов`язковою, однак обвинувачена знаючи про судовий розгляд ухиляється від кримінальної відповідальності та не виконує покладених на неї обов`язків, а тому колегія суддів дійшла висновку, що останню необхідно оголосити в міжнародний розшук та надати дозвіл на її затримання з метою її приводу для розгляду клопотання щодо обрання стосовно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що узгоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 про поновлення їй пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Харківського районного суду Харківської області від 24 вересня 2025 року задовольнити, поновивши їй цей строк.

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 24 вересня 2025 року, з урахуванням відомостей ухвали Харківського районного суду Харківської області від 13 січня 2026 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :