Справа № 297/1973/25
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту

29 грудня 2025 року м. Берегове

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000171 від 18.04.2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , на утриманні троє неповнолітніх дітей, згідно ст. 89 КК України не судимого, громадянина України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області із клопотанням, погоджене прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000171 від 18.04.2025 року відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного переправлення громадян України через державний кордон України у період дії воєнного стану, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 організував незаконне переправлення через державний кордон України громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 поза пунктом пропуску на території Берегівського району, за наступних обставин.

Так, у червні 2025 року ОСОБА_10 домовився з невстановленою на час досудового розслідування особою про організацію його незаконного переправлення через державний кордон України за грошову винагороду в розмірі 8 500 Євро та надалі керувала його діями, інструктуючи його прибути до м. Мукачево для подальшого незаконного переправлення та очікувати подальших вказівок і слушного часу для перетину кордону.

Крім цього, у травні 2025 року ОСОБА_9 домовився з ОСОБА_5 про організацію його незаконного переправлення через державний кордон України за грошову винагороду в розмірі 6 500 доларів США та надалі керував його діями, інструктуючи його прибути до м. Мукачево залізничним транспортом для подальшого незаконного переправлення та очікувати подальших вказівок і слушного часу для перетину кордону. Крім цього, ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_9 прибувати з довіреною особою, яка після успішного переправлення мала передати кошти за протиправну послугу, і погодившись, ОСОБА_9 залучив для цього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , при цьому ОСОБА_5 надавав точні вказівки щодо передачі частини коштів, а саме 500 доларів США - особі, яка безпосередньо буде транспортувати його в безпосередню близькість до державного кордону, а решту винагороди після вдалого перетину кордону має отримати ОСОБА_11 і передати ОСОБА_5 , створюючи тим самим усі організаційні умови для здійснення незаконного переправлення даної особи через державний кордон України.

У подальшому, 12.06.2025 року о 23:55 год. ОСОБА_10 , діючи відповідно до отриманих від невстановленої досудовим розслідуванням особи інструкцій, прибув залізничним потягом до м. Мукачево, після чого, виконуючи подальші вказівки цієї ж особи, попрямував до с. Верхній Коропець Мукачівського району та заселився до готелю «Корал» з метою очікування слушного моменту для незаконного переправлення через державний кордон України. Також, невстановлена особа надала йому реквізити банківської картки для перерахування 500 євро, які, відповідно до отриманих вказівок, ОСОБА_10 сплатив як частину грошової винагороди за організацію його незаконного переправлення через державний кордон України.

Крім цього, 18.06.2025 року, в невстановлений слідством час, діючи відповідно до раніше отриманих інструкцій від організатора ОСОБА_5 , ОСОБА_9 разом зі своєю знайомою ОСОБА_11 прибув до м. Мукачево та заселився у готельний комплекс «Альфа» за адресою: вул. Данила Галицького, 78, з метою подальшого очікування слушного часу для незаконного переправлення його через державний кордон України, про що одразу повідомив ОСОБА_5 , який здійснював організацію цього злочину, керував діями ОСОБА_9 , інструктуючи його щодо порядку перебування в м. Мукачево, необхідності заселення до готельного комплексу та очікування подальших вказівок, додатково пояснивши про відтермінування переправлення у зв`язку з проведенням на території Закарпатської області антидиверсійних заходів та наявністю значної небезпеки, чим фактично реалізовував функції організатора і координатора незаконного переправлення осіб через державний кордон України. Цього ж дня ОСОБА_5 , діючи як організатор, зателефонував ОСОБА_9 та, повідомивши про готовність здійснення незаконного переправлення, інструктував його щодо прибуття за ним транспортного засобу, який має доставити його до державного кордону України з метою подальшого протиправного перетину.

Надалі, 18.06.2025 року, близько 18 години, ОСОБА_8 , керуючи легковим автомобілем марки «Audi» моделі «A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом із ОСОБА_7 , який діяв за попередньо отриманими вказівками від організатора ОСОБА_5 , прибули за місцем тимчасового проживання ОСОБА_9 до готельного комплексу «Альфа» по вул. Данила Галицького, 78, де здійснили його посадку до вказаного транспортного засобу. Після цього вони вирушили в напрямку м. Берегове за маршрутом м. Мукачево с. Перехрестя м. Берегове. У подальшому, під час руху, ОСОБА_8 зупинив автомобіль біля готельного комплексу «Корал» у с. Верхній Коропець Мукачівського району, де підібрав ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканця АДРЕСА_2 , після чого продовжив слідування визначеним маршрутом, оминаючи встановлені пости задля уникнення викриття, з метою подальшого незаконного переправлення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 через державний кордон України.

В ході поїздки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 надали ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вказівки щодо перетину державного кордону України, напрямку руху, поведінки і пояснень під час можливого затримання та видалення інформації з мобільних телефонів, а ОСОБА_9 передав ОСОБА_7 за їх послуги частину грошової винагороди в сумі 500 доларів США, які останній передав ОСОБА_8 .

Через деякий час ОСОБА_8 та ОСОБА_7 реалізуючий свій злочинний намір щодо сприяння у незаконному переправленні вищевказаних осіб через державний кордон в умовах дії правового режиму воєнного стану, на автомобілі марки «Audi» моделі «A4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , прибули в м. Берегове, де зупинились біля приватних будинків по вул. Новий світ та висадили ОСОБА_9 і ОСОБА_12 , яким наказали очікувати подальших вказівок.

Однак, 18.06.2025 близько 22 години ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були викриті та затримані працівниками ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

12 грудня 2025 року слідчим СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, за погодженням із прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами:

-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 24.05.2025 року;

-протокол огляду місця події від 18.06.2025 року;

-протокол огляду місця від 19.06.2025 року;

-протоколами допитів свідків ОСОБА_9 від 19.06.2025 та ОСОБА_10 від 19.06.2025 року;

-протоколом за результатами контролю за вчиненням злочину від 29.07.2025 року;

-протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії Аудіо-, відеоконтроль особи від 08.07.2025 року;

-висновком експерта №СЕ-19/107-25/9884-В3 (експертиза відео- звукозапису) від 02.09.2025 року та іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Також в ході досудового розслідування встановлено, що згідно вимоги про судимість ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 31.03.2021 є обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України, у межах кримінального провадження №0000156 від 01.04.2020 року та 07.06.2025 є обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу України, у межах кримінального провадження №0000387 від 12.07.2021 року.

Крім цього, після вручення вказаного повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України було вручено повістку про виклик на 15.12.2025 на 11-00 год. Однак ОСОБА_5 не прибув за вказаним викликом. Адвокат ОСОБА_4 надіслав медичну довідку №265 від 12.12.2025 в якій йдеться про те, що ОСОБА_5 знаходиться на амбулаторному лікуванні з 11.12.2025 по 17.12.2025. Вказана медична довідка містить лише відомості про перебування на амбулаторному лікуванні та не містить висновку лікаря про неможливість прибуття підозрюваного до органу досудового розслідування, що не свідчить про наявність поважних причин неявки.

Відповідно до положень ч.?5 ст.?138 КПК України, поважною причиною неприбуття особи на виклик є, зокрема, тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад, а також інші обставини, які об`єктивно унеможнюють явку особи. Судова практика підтверджує, що поважність причин неприбуття повинна бути доведена та засвідчена відповідними документами і не може ґрунтуватися лише на твердженнях сторони (наприклад, на медичній довідці без висновку про неможливість явки), оскільки саме це є передумовою для кваліфікації неявки як поважної причини.

У постанові суду у справі №?131688749 від 11.11.2025 року (Ладижинський міський суд Вінницької області) суд встановив, що поважність причин неприбуття на виклик не може визнаватися на підставі усних повідомлень чи формальних посилень сторони без належних документальних доказів, які підтверджують, що саме обставини та стан здоров`я об`єктивно унеможнювали явку на виклик. Суд наголосив, що особа, яка стверджує наявність поважної причини, повинна належним чином обґрунтувати та підтвердити ці обставини доказами.

Поважність причин неприбуття особи на виклик має бути належним чином доведена та підтверджена документально, і лише неможливість тимчасово залишити лікувальний заклад чи брати участь у процесуальних діях може вважатися поважною причиною відповідно до ч.?1 ст.?138 КПК України. Так, у ухвалі Гайворонського районного суду №?120474420 від 16.07.2024 року суд зазначив, що довідка про перебування на амбулаторному лікуванні, яка лише констатує факт лікування без висновку про неможливість явки у визначений строк, не є поважною причиною неприбуття на виклик, оскільки відсутні дані про неможливість перешкод для явки.

Як зазначає слідчий під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме злочин, який інкримінується ОСОБА_5 є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 9 років позбавлення волі, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вищевказана обставина, а також той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина) дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску державного кордону України, а також переховуватись на території України.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_5 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження може вступати у поза процесуальні відносини із свідками та інших учасників кримінального провадження та схиляти їх до зміни даних слідству показів і це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показів або відмови від надання таких.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 та просив задовольнити з підстав викладених у ньому.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив щодо клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає таке недоцільним, оскільки підозрюваний є багатодітним батьком, на його утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей, крім того, позитивно характеризується за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим, просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового засідання та дослідивши клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.97, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1). Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (частина 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, 18.04.2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000171 відомості про кримінальні правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України.

12 грудня 2025 року слідчим СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, за погодженням із прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри, повідомленої ОСОБА_5 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 24.05.2025; протокол огляду місця події від 18.06.2025 року; протокол огляду місця від 19.06.2025 року; протоколами допитів свідків ОСОБА_9 від 19.06.2025 та ОСОБА_10 від 19.06.2025; протоколом за результатами контролю за вчиненням злочину від 29.07.2025; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії Аудіо-, відеоконтроль особи від 08.07.2025; висновком експерта №СЕ-19/107-25/9884-В3 (експертиза відео- звукозапису) від 02.09.2025 та іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 178 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Разом з тим, зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на етапі досудового розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах. Однак, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 слідчий суддя враховує, що такий підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 9 років позбавлення волі, який згідно ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, а також враховує тяжкість покарання, що йому загрожує.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу (частина 1).

Відповідно до п. 5 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вивчає можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який запобіжний захід, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд при вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Отже, враховуючи викладене, оцінюючи сукупність обставин, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_5 має постійне місце реєстрації та фактичне місце проживання, згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем свого проживання, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, яких місце проживання визнано рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2022 року, має міцні соціальні зв`язки, що зумовлює підвищений стандарт обґрунтування необхідності ізоляції такої особи від суспільства.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою призвело б до непропорційного втручання не лише у право підозрюваного на свободу, але й у право дітей на сімейне життя та належне піклування, тоді як обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є достатнім, розумним і таким, що забезпечує досягнення мети кримінального провадження без надмірного обмеження прав і свобод людини.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України має винятковий характер та не може ґрунтуватися на припущеннях або автоматичному посиланні на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення. За відсутності доведених, конкретних та реальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, позбавлення особи свободи суперечило б принципу необхідності та пропорційності втручання у право на свободу, гарантоване ст. 29 Конституції України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор/слідчий доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті, слідчий суддя застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Разом з тим, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає покласти відносно останнього наступні обов`язки: заборонити залишати місце фактичного проживання за адресою АДРЕСА_3 ,без дозволу слідчого, прокурора або суду; прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування з свідками, експертами, спеціалістами у кримінальному провадженні №0000171 від 18.04.2025 року.

Згідно ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КПК України, ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Отже, враховуючи викладене, оцінюючи сукупність обставин, слідчий суддя вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання підозрюваним ОСОБА_5 процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 176-178, ст. 182, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000171 від 18.04.2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на 60 діб з покладенням наступних обов`язків:

-заборонити залишати місце фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 ,без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

-повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватись від спілкування з свідками, експертами, спеціалістами у кримінальному провадженні №0000171 від 18.04.2025 року.

Строк дії ухвали до 27.02.2026 року включно.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Берегівський РВП ГУНП в Закарпатській області.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_13