1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/3343/22 1-кп/335/162/2025
11 грудня 2025 року м.Запоріжжя
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,
У провадженні Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, відповідно до якого зазначено наступне.
Солдат ОСОБА_5 , 24.02.2022 року був призваний на строкову військову службу за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 .
06.03.2022 наказом ТВО Командира військової частини НОМЕР_1 №7 від 06.03.2022 ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення та прийнято на посаду стрільця 1-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти.
Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжується та діє до теперішнього часу.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
За наведених обставин, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Так, солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , 23.04.2022 року, в умовах воєнного стану, залишив місце служби, а саме розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власник розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами військової частини до 21.05.2022.
Таким чином, в період з 23.04.2022 року до 21.05 2022 року солдат ОСОБА_5 , умисно без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до місця несення військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.
В подальшому, 21.05.2022 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомивши про викладені вище обставини.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) місця служби, вчинене в умовах воєнного часу.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 повторно заявив клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України з підстав, передбачених ч. 5 ст. 401 КК Україниу зв`язку із добровільним проходженням військової служби у військовій частині НОМЕР_2 з серпня 2022 року , і просив закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
На переконання захисника, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 наявні всі підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України.
Зокрема, захисник наголошує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, під час дії воєнного стану вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 КК України, позитивно характеризується, з серпня 2022 року добровільно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , отримав ВОП лівої гомілки з переломом кісток гомілки та в подальшому інвалідність 3 групи, на теперішній час нових кримінальних правопорушень не вчиняв.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав, клопотання захисника підтримав.
В судовому засіданні прокурор не заперечив проти клопотання захисника.
Заслухавши думки учасників справи, дослідивши докази по справі, суд прийшов до такого.
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на її основі й повинні відповідати їй.
Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2024, справедливість це одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Суд здійснює розгляд справи з дотриманням принципу справедливості, забезпечуючи об`єктивність, неупередженість та рівність сторін, а також захист прав і законних інтересів учасників провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 7 КПК зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального процесу, серед яких - верховенство права.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
07 вересня 2024 року набув чинності Закон України від 20 серпня 2024 року № 3902-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення кримінальної відповідальності за злочини проти встановленого порядку несення або проходження військової служби під час дії воєнного стану».
Указаним Законом, крім іншого, ст. 401 КК України доповнено ч. 5 такого змісту: «Особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби».
Однією з умов застосування ч. 5 ст. 401 КК України є добровільне звернення особи з клопотанням до слідчого, прокурора або суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини чи до місця служби для продовження проходження військової служби.
Отже, із зазначеної умови вбачається, що законодавець пов`язує можливість звільнення від кримінальної відповідальності з наявністю добровільного волевиявлення особи на продовження військової служби, що свідчить про її готовність виконувати військовий обов`язок і виправити наслідки попередньої протиправної поведінки.
У цій справі відповідне письмове клопотання ОСОБА_5 про звернення до слідчого, прокурора або суду з наміром повернутися до військової частини чи до місця служби для продовження проходження військової служби відсутнє.
Однак, ОСОБА_5 до того часу коли набув чинності Закон № 3902-IX, після самовільного залишення військової частини добровільно повернувся до місця тимчасової дислокації військової частини, був зарахований наказом командира на всі види забезпечення та продовжував проходити військову службу до настання обставин, які унеможливили її подальше проходження.
Так, згідно з Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №170 від 09.08.2022 року у АДРЕСА_3 солдата ОСОБА_5 , робітника підсобного відділення забезпечення взводу забезпечення роти забезпечення НОМЕР_3 батальйону резерву Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_3 », водієм 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_3 », з 09 серпня 2022 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , на всі види забезпечення, на продовольче забезпечення з 10 серпня 2022 року і вважати таким, що з 09 серпня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Відповідно до довідки №518 від 05.02.2024 року військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_4 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, солдат запасу ОСОБА_5 дійсно в період з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 13.11.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в с.Лиман Харківської області, м.Лиман Донецької області, що стало підставою для надання ОСОБА_5 статусу учасника бойових дій (особи з інвалідністю внаслідок війни).
Тобто, ОСОБА_5 починаючи з серпня 2022 року здійснював заходи, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, внаслідок чого отримав ВОП лівої гомілки з переломом кісток гомілки та в подальшому інвалідність 3 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_6 .
Таким чином, дії ОСОБА_5 свідчать про реалізацію ним наміру добровільно повернутися на військову службу шляхом продовження її проходження, що за правовою природою відповідає змісту вимоги про добровільне звернення, передбаченої ч. 5 ст. 401 КК.
Отже, вимога про добровільність звернення особи з клопотанням у цій справі вважається виконаною, оскільки волевиявлення ОСОБА_5 було реалізоване через його фактичне добровільне повернення до служби та подальше її проходження.
Також ще однією умовою для застосування ч. 5 ст. 401 КК є наявність письмової згоди командира військової частини на продовження проходження такою особою військової служби.
Але, ні вказана стаття, ні статті 286 та 287 КПК України не містять вимог щодо конкретної форми письмової згоди командира на продовження проходження особою військової служби (лист, наказ чи розпорядження).
Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_5 після добровільного повернення до місця тимчасової дислокації військової частини наказом командира НОМЕР_2 № 170 був зарахований на всі види забезпечення, тому цей наказ є належним письмовим підтвердженням згоди командира на проходження військової служби.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
За приписами ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Зважаючи на наведене, а саме добровільне повернення ОСОБА_5 до військової частини і продовження проходження ним військової служби та наявність письмової згоди командира у вигляді наказу № 170, з урахуванням того, що ОСОБА_5 уперше під час воєнного стану притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України дають підстави для його звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України.
Таким чином, ОСОБА_5 має підстави для звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 401 КК України та просить звільнити його від кримінальної відповідальності у порядку ст. 286 КПК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 484/3679/23.
Відповідно до ч. 1 ст. 286 КПК України, звільнення від відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, здійснюється виключно судом.
Ч. 4 ст. 286 КПК України передбачає невідкладність розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, у випадку його надходження по справі, що надійшла до суду з обвинувальним актом.
Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
За правилами ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
На підставі ч. 5 ст. 401 КК України, особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.
Згідно ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження підлягає закриттю.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_5 раніше не судимий, під час дії воєнного стану вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 407 КК України, позитивно характеризується, з серпня 2022 року добровільно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , отримав ВОП лівої гомілки з переломом кісток гомілки та в подальшому інвалідність 3 групи, на теперішній час нових кримінальних правопорушень не вчиняв, суд дійшов висновку, що клопотання захисника підлягає задоволенню, а обвинувачений ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України на підставі ч.5 ст.401 КК України, а кримінальне провадження щодо нього підлягає закриттю.
Керуючись ст. ст. 284, 285, 286, 288, 369, 371 КПК України, ст. ст. 5, 12, 401 КК України, суд, -
Клопотання захисника - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1