У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , з участю: секретаря ОСОБА_2 , представника скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 в особі її представника ОСОБА_3 в порядку ст. 303 КПК України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно заяви від 07.09.2025 року,

В С Т А Н О В И В:

18.09.2025 року в провадження слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави надійшла скарга ОСОБА_4 в особі її представника ОСОБА_3 про зобов`язання уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Полтаві внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 07.09.2025 року.

З матеріалів скарги убачається, що ОСОБА_4 звернулася до ТУ ДБР у м. Полтаві із заявою від 07.09.2025 року про кримінальне правопорушення для внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Однак, в порушення вимог ст. 214 КПК України, відомості до ЄРДР не внесені, досудове розслідування не розпочато.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_3 скаргу підтримала, прохала її задовольнити з підстав у ній наведених.

Слідчий, прокурор до суду не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, в тому числі бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, в тому числі, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

При цьому, виходячи зі змісту ст. 214 КПК України повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Аналіз вищезазначених положень дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення для того, щоб технічно внести відомості до відповідних розділів реєстру. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Отже, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Згідно з матеріалами скарги, ОСОБА_4 звернулася до ТУ ДБР у м. Полтаві із заявою від 07.09.2025 року про кримінальне правопорушення для внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

У заяві від 07.09.2025 року ОСОБА_4 зазначила, що є дочкою військовослужбовця, старшого солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , та повідомляє про неналежне виконання своїх службових обов`язків та відверто недбале ставлення до особового складу і перевищення службових повноважень командуванням ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (на даний час командувач НОМЕР_2 армійського корпусу) ОСОБА_6 командуванням військової частини НОМЕР_3 (командир ОСОБА_7 ) та командуванням в/ч НОМЕР_1 (командир ОСОБА_8 )

ЇЇ батько добровільно приєднався до лав Збройних Сил України влітку 2022 року та весь цей час безстрашно боронив нашу країну постійно знаходячись на першій лінії фронту, завжди дотримувався усіх наказів, був вірний військовій присязі та мав величезний досвід ведення бойових дій. З 15.10.2024 її батько вважається зниклим безвісти під час виконання бойового завдання біля н.п. Синьківка Куп`янського району Харківської області та за цим фактом відкрито кримінальне провадження № 0003380. Військовою частиною НОМЕР_1 надано акт розслідування за фактом зникнення ОСОБА_5 .

Вказала, що протиправні та злочинні дії командирів здійснювались з наступних обставин. У вересні 2024 року після проведення штурмових дій з дуже обмеженим особовим складом та низьким морально-психологічним стано, що призвело до значних втрат бійців і ще більшого погіршення стану тих, хто залишився, за наказом бригадного генерала ОСОБА_6 стрілецький батальйон було переведено на один із найскладніших напрямків Куп`янський та прикомандировано до НОМЕР_4 ОМБР ( на той момент комбриг ОСОБА_9 ). Переміщення відбулось 15 вересня 2024 року

Зі слів свідків, нині діючих військових, це переведення було обумовлено тим, що попередньо організована на даному напрямку лінія оборони не відповідала вимогам Бойового Статуту механізованих військ НОМЕР_5 і частина 1 (бригада) і частина 2 (батальйон) та у зв`язку із даним фактом там гинули та зникали безвісти військовослужбовці НОМЕР_4 ОМБР. І втрачалися позиції про які командування бригади та ОТУ не доповідало вищому командуванню. У зв`язку із бажанням командирів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 використати інший боєздатний підрозділ для виправлення їхніх помилок, було ОСОБА_12 вирішено 23 ОСБ відправити на зазначений напрямок в підмогу до НОМЕР_4 ОМБР. Бригадний генерал ОСОБА_6 згідно займаної ним посади не міг не знати про те, що відбувається з бригадою та про критичну ситуацію на напрямку, які знаходяться в його підпорядкуванні. Не виправивши свою бездіяльність, недбальство та відсутність контролю в побудові лінії оборони, яка б відповідала Бойовому Статуту та захистила б особовий склад бригад - не вагаючись погодив прийняття 23 ОСБ позицій (біля н.п. Синьківка), які раніше були закріплені за 116 ОМБР. Водночас, без сумніву він ослабив позиції оборони в районі с. Торське, що на теперішній час вже втрачене.

Після переміщення батальйону загалом були приховані 116 омбр дані від 23 осб про критичну ситуацію на цій ділянці зіткнення. Необхідної розвідувальної інформації про ворога надано не було. Крім того, ніхто з офіцерів 23 ОСБ їх не відвідував і не перевіряв їх обладнання і загальну обороноздатність, окрім командира 1-ї роти, який в цьому першому виході на позицію по дорозі до неї і загинув, потрапивши в засідку на території, яка по картах 116 омбр повністю ними контрольована, а по факту є «сірою», тобто такою, де в значній кількості пересуваються ворожі групи піхоти. Тобто, самим цим фактом було підтверджено, що щільної лінії оборони як такої там не існує. І за цих обставин, не очистивши свої тили від ворожих військовослужбовців, командування НОМЕР_4 омбр, а в наступному 23 осб не мали права посилати своїх бійців на дальні позиції. Тобто, командування цих підрозділів усвідомлено відправляло своїх підлеглих військовослужбовців на загибель. 23 ОСБ це стрілецький батальйон, а не штурмовий або розвідувальний.

Тому виникає питання щодо усвідомлених дій командування ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (нині командувач 10 армійського корпусу) ОСОБА_6 , а також командування ТГр « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і 116 омбр, що вони в порушення вимог бойового законодавства:

- відправили стрілецький батальйон в місцевість, яка фактично не контролювалась 116 омбр;

- відправили стрілецький батальйон в лісисту місцевість, в якій вони ніколи не воювали для проведення фактично штурмових дій, які вони не мали навичок робити;

- позиції, які по наказу передавалися 23 осб, фактично не передавались, бо там вже не було військовослужбовців 116 омбр. Це було намагання приховати фактично штурмові дії;

-передавалась не існуюча лінія оборони (відсутня перша і друга лінія оборони як передбачено Бойовим статутом Сухопутних військ), а окремі окопчик, які називали спостережними постами; але спостережні пости виставляються перед лінією оборони а її не було;

- заводили 23 осб тримати позиції, які були потрібні лише для галочки, так як боялися доповісти наверх про потребу відходу для якісної організації оборони;

- ставили бойові завдання займати та тримати позиції, які не були належно інженерно облаштовані, захищені РЕБ пристроями і з яких була неможлива евакуація;

Люди в муках помирали (з відірваною стопою, з пораненими кінцівками та ін., лежали днями без евакуації). Командири перш за все має піклуватись про свій особовий склад, а такі дії говорять про зворотнє. Це підтверджується масовою загибеллю та отриманню статусів військовослужбовців «зниклий безвісти».

Наказ на переведення спричинив вкрай тяжкі наслідки. До моменту переведення 23 ОСБ на Куп`янський напрямок, його особовий склад 1 рік і 7 місяців перебував біля села Торське Донецької області та був на своєму місці, виконував завдання згідно його призначення, міцно тримав ту ділянку фронту, ефективно нищив ворога та не допускав його просування. За два місяці перебування особового складу біля н.п. Синьківка Куп`янського району Харківської області батальйон стертий. Досвідчені військовослужбовці загинули або отримали статус зниклі безвісти. При гідному відношенню командирів до свого особового складу, які на меті мають збереження життів військовослужбовців таких катастрофічних наслідків можна було б уникнути, а воїни продовжували б і далі боротись за кожен метр нашої землі та передавати свій величезний бойовий досвід новобранцям. Хочу зазначити, що новобранців після навчання та без досвіду, яких тільки зарахували до 23 ОСБ також відразу відправляли у сіру зону, де вони гинули та зникали безвісти. Це є свідоме вбивство військовослужбовців, які з честю виконували кожен наказ командира.

Лінія оборони біля н.п. Синьківка в період перебування там 23 ОСБ мала такі характеристики:

1. До бойових позицій потрібно йти пішки від 4 до 6 км під постійними обстрілами та скидами з дронів, а позиції являють собою низку бліндажів і нор у лісі;

2. Місцевість нижче займаних позицій не контролювалась 116 омбр, так як там була значна кількість ворожих військовослужбовців, які постійно просочувалися крізь оборони; і командування 116 омбр не вживали заходів до очищення місцевості від ворога, а замовчували це;

3. На підходах до позицій були наявні військові РФ, які вільно переміщуються та влаштовують засідки;

4. Найголовніше те, що там немає евакуації поранених і загиблих військових (десятки тіл наших бійців досі лежать у лісі неевакуйовані, при чому багато хто з них загинув там, будучи пораненим, і померши через кілька днів після поранення не отримавши допомогу);

5. Дуже небезпечний захід і вихід з позицій. Військовослужбовці потрапивши на позиції, мали перебувати там від двох тижнів до місяця. Багато воїнів загинули саме при виході із позицій внаслідок обстрілів ворожих дронів;

6. Не налагоджена комунікація та координація із суміжними підрозділами. На даній ділянці відбувався хаос. Було незрозуміло чий дрон був у небі, чий військовослужбовець був на позиціях, адже туди міг зайти і ворог. Випадки загибелі наших військовослужбовців теж були неодноразово.

Командування 23 ОСБ достеменно знаючи, що на підходах до так званих позицій або при виході із них масово гине його особовий склад, але все рівно відправляли бійців на фактичну загибель, а потім не дозволяли їм виходити навіть хворим та пораненим. За законом командир несе відповідальність за їх життя і здоров`я, а також за свої накази. Командир 23 ОСБ нічого не зробив для порятунку своїх хлопців, а віддавав накази, відправляючи особовий склад на ті ж самі позиції, тією ж дорогою при цьому не евакуюючи полеглих та поранених.

ОСОБА_4 неодноразово писала скарги і звертала увагу командування батальйону на такі порушення, посадові недбалість та зловживання, які вели до невиправданої загибелі військовослужбовців. Але їй з в/ч НОМЕР_1 надсилали відповідь про те, що евакуація проходить за наявних засобів та можливостей.

30.09.2024 року ОСОБА_5 отримав бойове завдання та попередив, що може бути не на зв`язку протягом більш тривалого часу, можливо 5-7 днів. На 8 день тато так і не вийшов на зв`язок і ОСОБА_4 почала писати колишньому командиру. Їй відповіли, що він на позиціях в лісі, на рацію виходить. Через декілька днів відповіли те ж саме.

Дзвінок зі скаргою в МОУ було зроблено 12.10.2024 року, оскільки ОСОБА_4 не розуміла, як керівництво могло допустити, щоб військовий знаходився стільки днів поспіль, в таких умовах і як вже вияснилось потім на території, де знаходиться ворог і влаштовує засідки, де всюди небезпека.

Ввечері 15.10.2024 року батьковій дружині повідомили страшну звістку про те, що при виході із бойових позицій мій тато із всією групою загинув внаслідок скидів гранат з FPV дронів, ранком про це дізналась і ОСОБА_4 . Її батько був учасником АТО, у 53 роки добровільно приєднався до лав ЗСУ, брав на себе найскладніші позиції, бо дуже шкодував молодих хлопців, відповідальний, сміливий та безстрашний саме так про нього відгукуються побратими. В 55 років приймав участь в штурмі, був на пекельній «Вербі» і навіть після поранення на цій позиції повернувся туди ж, не долікувався як потрібно, оскільки поспішав до хлопців, бо казав, що їм там тяжко. Як би не було важко ніколи не скаржився, завжди усміхнений і щирий.

Пізніше звістку про загибель підтвердили представники військової частини, а через декілька днів ОСОБА_4 отримала сповіщення про те, що тато зник безвісти, оскільки його та бойових побратимів не евакуювали з поля бою. Натомість продовжували відправляти інших хлопців туди ж, які також гинули або відразу або від поранення через немалий проміжок часу.

Згідно інформації, яку ОСОБА_4 має, татові побратими, з якими він виходив того дня, перебували на позиціях значно менше, ніж тато. ОСОБА_5 перебував на пекельних позиціях цілих 15 діб і не було наказу на його ротацію раніше, без відпочинку, сну, біля СП, яка являє собою нору з кущем під прямим ризиком, оскільки йдуть постійні обстріли, а також по території вільно переміщується ворог, немає евакуації. Це прямо суперечить ст. 36 та 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

В середині грудня батальйон було виведено з Куп`янського напрямку. Якщо спиратись на свідчення військової частини та інформацію, яка вказана в акті розслідування, то там містяться відомості про те, що ОСОБА_5 загинув. Командир 23 ОСБ не виконавши свій обов`язок з евакуації, адже це його обов`язок, а не пошукових груп, які утворюються ЦВС при Генштабі перемістився спочатку на ротацію, а потім на інший напрямок. На теперішній час ОСОБА_5 і його бойових побратимів досі не евакуйовано з поля бою і ОСОБА_4 нічого не знає про його долю. Пройшло майже 8 місяців.

На думку ОСОБА_4 всі вищенаведені факти доводять те, що командування різних органів управління та військових частин, а саме: ОТУ «Старобільськ» ОСОБА_6 , ТГр «Купянськ», НОМЕР_4 омбр ( ОСОБА_7 ), 23 осб (Августінович), які відповідали за організацію оборони у визначених для них районах поблизу Купянська/Синьківки вчинили наступні протиправні дії:

- вони усвідомлювали, що лінії оборони як це передбачено Бойовими статутами Сухопутних військ та механізованих і танкових підрозділів немає, а існують в лісі невеличкі окопчики майже не захищені, які вони називають спостережними постами і які жодним чином не здатні захистити від наступу ворога, а потрібні лише для того, щоб доповідати вищому командуванню, що вони тримають позиції і не відсутпають;

- знаючи це та маючи військовий досвід, розуміючи, що таку лінію оборони можна утримувати лише шляхом постійного сточування свого особового складу і заганяння на позиції нових бійців і у переважній більшості на загибель, ці командири не вживали жодних заходів до налагодження якісної оборони, як це передбачено вимогами бойового законодавства та створення передбачених цим законодавством умов, які б давали бійцям можливість бути відносно захищеними в інженерному плані, РЕБ-захистом, прикриттям з повітря чи артилерією чи щонайменше які б мали шляхи евакуації поранених;

- вони не робили нижче в тилу підготовлені позиції, належно захищені, бо боялися дати наказ відійти, щоб не постраждати від вищого командування, але свідомо, цілеспрямовано та тривалий час відправляли своїх підлеглих бійців на непідготовлені позиції, з яким неможливо була евакуація поранених, що вело до невиправданих втрат; зокрема це призвело і до загибелі мого батька та ще більше 20-ти його побратимів, які рахуються зниклими безвісти;

- при цьому, командування 23 осб з відома вищого командування відправляло на такі складні та незахищені позиції військовослужбовців, які тільки були призвані і лише пройшли початкову підготовку, але ще як кажуть «пороху не нюхали» - більшість з них загинули на таких позиціях; на мою думку це свідоме вбивство підлеглих, за яких командир несе відповідальність;

- щоб їм не заважали в такий спосіб знищувати свої бійців через власні прорахунки, бригадний генерал ОСОБА_6 руками ТГр «Купянськ», ОСОБА_11 , та Августіновича в свавільний спосіб прибрали з батальйону військовослужбовців 23 осб, які намагалися донести протиправність таких дій капітана ОСОБА_13 (на той час начальника штабу) та заступника командира 2 стрілецької роти ОСОБА_14 . Крім того, командування НОМЕР_4 омбр постійно залякувало командирів роти 23 осб, організовуючи десятки службових розслідувань вони видавали злочинні накази, а потім притягали до відповідальності за начебто їх не виконання;

- простий аналіз військових спеціалістів, бойових розпоряджень 116 омбр та 23 осб, які виконували накази ОСОБА_10 , покаже свідому та системну злочинну діяльність цих командирів;

- вищеописані умисні порушення зазначених командирів усіх наведених рівні призвели до великих втрат особового складу (як загиблих і зниклих безвісти так і поранених) в 116 омбр і 23 осб; до значного збільшення СЗЧ, в тому числі і досвідчених бійців, які 3 роки мужньо боронили країну на складних ділянках; до зневіри багатьох бійців у командуванні і до перетворення 23 осб в небоєздатний;

- всі ці умисні дії та злочинне недбальство командирів призвели до логічної (при такій організації оборони) втрати таких позицій, що підтверджує злочинність їх дій по заганянню на позиції своїх військовослужбовців, які невиправдано і масово гинули.

Описані вище факти, на думку ОСОБА_4 , містять ознаки злочинів, передбачених ст. 425 та ч. 5 ст. 426-1 КК України. Остання вважає, що саме вищеописані свідомі, системні та тривалі протиправні дії командування ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ТГр «Купянськ», 116 омбр, 23 осб щодо організації ведення бойових дій, зокрема організації оборони на тому напрямку і призвели до невиправданої загибелі її батька (зникнення його безвісти) та десятків інших самовідданих військовослужбовців 23 осб та 116 омбр. Зазначені протиправні дії завдали моральної шкоди ОСОБА_4 та матеріальної шкоди державі.

Крім того, вбачає в діях командувачів ОТУ «Старобільськ», ТГР «Кремінна» також наявні ознаки злочину, передбаченого частиною 4 статті 426 КК України - умисне неприпинення кримінального правопорушення, що вчиняється підлеглим, а також інше умисне невиконання військовою службовою особою дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, якщо це заподіяло тяжкі наслідки, в умовах воєнного стану та в бойовій обстановці.

Зазначає, що про вчинення злочинів щодо злочинної організації оборони 116 омбр та 23 осб, яке призвело до загибелі значної кількості військовослужбовців, подавав заяви в ДБР від 11.11.2024 року старший лейтенант ОСОБА_15 , але до цього часу на цю заяву немає ніякої відповіді і кримінальне провадження не зареєстроване. А також від 14.04.2025 року було подано колективне звернення до ДБР № 30041945 та це також не призвело до ніякого результату.

Прохала внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування за ч. 5 ст. 426-1, ч. 4 ст. 425, ч. 4 ст. 426 КК України.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування може бути постановлена, зокрема про зобов`язання вчинити певну дію.

Відомості, що підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Як убачається з матеріалів наявного провадження у заяві ОСОБА_4 зазначено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, тобто вказане повідомлення за формальними вимогами відповідає п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, у зв`язку із чим слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення поданої скарги із зобов`язанням уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Полтаві внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою від 07.09.2025 року.

Керуючись статтями 2, 25, 28, 214, 303 307 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Зобов`язати уповноважену особу ТУ ДБР у м. Полтаві в порядку ст. 303 КПК України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення згідно заяви ОСОБА_4 від 07.09.2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_16