н/п 1-кп/953/1059/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі суду:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0028290 від 07.08.2025, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньо- спеціальною освітою, не одруженого, дітей не маючого, військовослужбовця за мобілізацією, на посаді стрільця снайпера 1 єгерського відділення 2 єгерського взводу 3 єгерської роти З єгерського батальйону військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого: останній раз 27.05.2025 Київським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185, ч.5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, та перебуваючи на посаді стрільця-снайпера 1 єгерського відділення 2 єгерського взводу 3 єгерської роти 3 єгерського батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, ,з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 06.06.2025 року (більш точного часу не встановлено), після закінчення відпустки для лікування, яка йому надавалась з 07.05.2025 по 05.06.2025, без поважних причин не з`явився вчасно на службу в район тимчасового перебування військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , поблизу АДРЕСА_3 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), про причини нез`явлення до частини ОСОБА_4 не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд поза межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, та був незаконно відсутній у зазначеній військовій частині по 13.06.2025 року.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Крім того, 10.06.2025 року, близько 17:00 год., в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , знаходячись у під`їзді № 3 будинку АДРЕСА_4 , після спілкування зі своїм знайомим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , побачивши, що останній, знаходячись на під`їзному майданчику, залишив на столі свій мобільний телефон ТМ «РОСО ХЗ NFC 6/128GB Shadow Gray», вартістю З700 грн. та відійшов на деякий час, діючи умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, підійшов до стола та викрав вказаний мобільний телефон, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 3700 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185, ч.5 ст. 407 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно вчинив кримінальні правопорушення, що йому інкриміновано та зазначено в обвинувальному акті, обставини злочину не спорював, пояснивши причини та обставини скоєного. Зазначав, що належні висновки для себе зробив, потерпілий до нього претензій не має.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу на підставі ч.3 ст.349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185, ч.5 ст. 407 КК України доведена у повному обсязі.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_4 кваліфікувати за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, та за ч.5 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані по особі обвинуваченого.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий: 25.02.2019 Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 289, ч.2 ст. 185, ч. З ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки; 20.11.2020 Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 15.08.2023 умовно-достроково на невідбутий строк покарання 2 роки 28 днів; 27.05.2025 Київським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі (покарання не відбув).

Також, згідно представлених даних, ОСОБА_4 на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, дітей або інших осіб на утриманні немає, має середню спеціальну освіту, зареєстрований та проживає в м. Харкові, є військовослужбовцем за мобілізацією з 2024 року, на посаді стрільця снайпера 1 єгерського відділення 2 єгерського взводу 3 єгерської роти З єгерського батальйону військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, за місцем служби характеризується задовільно, з його слів мав поранення.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, бажанні виправити наслідки вчиненого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не заперечував обставин кримінального правопорушення, що сталися з його провини, надав критичну оцінку своїй протиправній поведінці, висловив жаль з приводу скоєного.

Наведене, на думку суду, у повній мірі підтверджує, що обвинувачений дійсно розкаюється у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує всі обставини, встановлені судом, та вважає за необхідне обрати йому покарання в межах санкції інкримінованих статей.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Беручи до уваги наведене, при обранні міри покарання обвинуваченому, суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України та враховує те, що ним скоєно тяжкі злочини в умовах воєнного стану, всі надані дані по особі обвинуваченого, наведені вище, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, його відношення до скоєного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, відсутність претензій від потерпілого, і вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання саме в межах санкцій статей, що інкриміновано, із застосуванням вимог ст. 69-1,70,71 КК України.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, враховуючі всі дані по його особистості, та для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 вимог ст.ст. 69,75 КК України суд не вбачає, враховуючи особу обвинуваченого, суспільну небезпечність вчиненого, корисливий мотив, вчинення злочину військовослужбовцем в період воєнного часу.

Цивільний позов не заявлено. Згідно ст.ст.124,126 КПК України з ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь держави понесені судові витрати за проведення судової експертиз.

При вирішенні питання запобіжного заходу враховано існування та продовження ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які були визначені раніше та з метою їх запобігання, і забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, задля забезпечення виконання вироку суду у вигляді позбавлення волі, оцінюючи сукупність обставин: тяжкість покарання, що визначено судом, враховуючі дані по особистості, суд приходить до висновку про продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для належного виконання вироку суду.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.4 ст. 185 КК України - у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

- за ч.5 ст. 407 КК України у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

В силу вимог ч.ч.1-3 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

В силу ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднати невідбуту ОСОБА_4 частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 27.05.2025 року, яким йому було засудженого до покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі, та остаточно призначити покарання ОСОБА_4 вигляді 6 років 2 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня ухвалення вироку 07.10.2025 року.

Відповідно до вимог ст.72 КК України зарахувати до строку покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув*язнення (тримання під вартою) з 26.09.2025 року по 06.10.2025 року включно, із розрахунку день за день.

Продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави понесені судові витрати за проведення судової експертизи №9690 від 08.07.2025 року у розмірі 2544,48 грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1