Справа № 712/1070/26
Провадження № 1-кс/712/611/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

представника власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, подане у рамках кримінального провадження № 0001758 від 21.05.2025 за ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст поданого клопотання та його обґрунтування

До слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання старшого слідчого СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту на вилучене майно у кримінальному провадженні № 0001758 від 21.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що в межах досудового розслідування перевіряється діяльність групи осіб, причетних до незаконного обігу наркотичних засобів/психотропних речовин, зокрема ОСОБА_6 .

Під час розслідування 21.01.2026 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено грошові кошти в національній та іноземній валютах, також мобільний телефон «Нокіа», які постановою слідчого цього ж дня визнано речовими доказами за ст. 98 КПК України.

У зв`язку з цим слідчий просить накласти арешт на вилучене майно, заборонити власнику користувачу та третім особам користуватися і розпоряджатися ним, посилаючись на необхідність забезпечення збереження речових доказів та проведення відповідних експертиз.

Позиції сторін кримінального провадження

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримала та просила його задовольнити. Зазначала, що під час обшуку вилучено значну суму грошових коштів у національній та іноземній валютах, при цьому відомостей про офіційне працевлаштування ОСОБА_6 стороною обвинувачення не встановлено, а тому вилучені кошти можуть мати кримінальне походження та потребують арешту з метою забезпечення їх збереження як речових доказів і проведення відповідних експертних досліджень.

Представник власника майна ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання. Пояснив, що вилучені кошти належать ОСОБА_7 , яка проживає за адресою проведення обшуку, тоді як ОСОБА_6 фактично проживає за іншою адресою. Посилався на подані суду документи, згідно з якими ОСОБА_7 здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_8 , а вилучення грошових коштів фактично позбавляє особу похилого віку засобів існування. Також зазначив, що частина коштів була знята з рахунку ОСОБА_8 та передана ОСОБА_7 для зберігання, а у грудні 2024 року ОСОБА_7 отримала від рідної сестри 109 000 грн на утримання матері ОСОБА_8 . На думку представника, вилучені кошти не мають значення для кримінального провадження, а підстави для їх арешту відсутні.

Нормативне регулювання арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Загальні вимоги щодо порядку застосування будь-яких заходів забезпечення визначені ст. ст. 131, 132 КПК України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора, а також, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування в установленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 цієї статті визначено, що арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, згідно якої, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони, зокрема, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюти готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема, повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; (4) наслідки арешту майна для третіх осіб.

Мотиви та оцінка слідчого судді

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення сторін та перевіривши наведені доводи, слідчий суддя виходить із такого.

Клопотання подано в межах кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Проведення обшуку 21.01.2026 здійснено на підставі ухвали слідчого судді, під час якого вилучено грошові кошти в національній та іноземній валюті, а також мобільний телефон «Нокіа», які постановою слідчого визнано речовими доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ст. 98 КПК України до речових доказів належать, серед іншого, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, а також матеріальні об`єкти, що містять відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду на характер інкримінованого діяння (незаконний обіг наркотичних засобів/психотропних речовин) та викладені в клопотанні обставини щодо перевірки діяльності групи осіб, вилучені грошові кошти можуть бути результатом кримінально протиправних дій, а з огляду на це мати доказове значення для встановлення джерела їх походження та зв`язку з можливими епізодами збуту. У свою чергу мобільний телефон як засіб зв`язку потенційно містить інформацію про контакти, листування, дзвінки, геолокаційні дані та інші відомості, що можуть підтвердити або спростувати причетність осіб до незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин. За таких умов наявні достатні підстави вважати, що вилучені кошти і телефон відповідають критеріям речових доказів у розумінні ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя також ураховує, що грошові кошти є рухомим майном, яке легко приховати, відчужити тощо, а дані у мобільному телефоні змінити (очистити пам`ять, видалити дані, скинути налаштування), що створює реальні ризики втрати або спотворення відомостей. У зв`язку з цим незастосування арешту може призвести до зникнення чи втрати майна або інформації, яка має значення для кримінального провадження.

Доводи представника власника майна про належність коштів ОСОБА_7 та проживання ОСОБА_6 за іншою адресою підлягають перевірці в порядку досудового розслідування, однак самі по собі на цій стадії не спростовують висновку про можливість використання вилученого майна як доказу та не усувають ризиків його втрати чи відчуження. При цьому арешт майна з метою збереження речових доказів може бути накладений і на майно будь-якої фізичної особи (ч. 10 ст. 170 КПК України), а питання остаточного походження коштів та їх зв`язку з кримінальним правопорушенням вирішується за результатами перевірки і дослідження доказів.

Водночас слідчий суддя враховує наслідки арешту для третьої особи та виходить із того, що арешт має тимчасовий характер, застосовується у необхідному обсязі і може бути скасований у порядку ст. 174 КПК України у разі коли відпаде потреба для подальшого обмеження права власності.

З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим доведено необхідність арешту та наявність ризиків, а обраний спосіб арешту є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження. У зв`язку з цим клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 7, 131-132, 170-173, 175, 286, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони користування та розпорядження купюрами номіналом 1 000 українських гривень в кількості 69 купюр, купюрами номіналом 500 українських гривень в кількості 19 купюр, в загальній сумі 78 500 гривень; купюрами номіналом 100 доларів США, однією купюрою номіналом 100 євро та однією купюрою номіналом 1 000 українських гривень; 21 купюрою номіналом 1 000 українських гривень, 10 купюрами номіналом 50 українських гривень, однією купюрою номіналом 20 українських гривень; 38 купюрами номіналом 100 доларів США, 32 купюрами номіналом 1 000 українських гривень, 24 купюрами номіналом 500 українських гривень, 10 купюрами номіналом 100 євро, однією купюрою номіналом 200 українських гривень, 2 купюрами номіналом 50 доларів США; банківською картою АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 ; 5 купюрами номіналом 100 доларів США; мобільним телефоном марки Нокіа, блакитного кольору з номером НОМЕР_2 , імеі1: НОМЕР_3 , імеі2: НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучених 21.01.2026 в ході проведення обшуку.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали проголошено о 08 год 05 хв 30.01.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1