УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 204/255/21

провадження № 51-3503 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2025 року щодо ОСОБА_4 ,

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені обставини

За вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, залишеного без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2025 року, ОСОБА_4 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК), та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вирішено питання щодо накладеного арешту та речових доказів у кримінальному провадженні.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачувався у тому, що у лютому 2020 року (більш точний час слідством не встановлено), перебуваючи на території м. Синельникове Дніпропетровської області, достовірно знаючи установлений в Україні порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, а так само про відповідальність за незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, діючи умисно, не маючи ліцензії на їх виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання та збут, з метою особистого незаконного збагачення розробив злочинний план із незаконного виготовлення психотропної речовини - метамфетамін у великих розмірах з метою його збуту наркозалежним особам на території Дніпропетровської області, а також збуту такої психотропної речовини.

Із метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 залучив до зазначеного злочинного плану раніше знайомого ОСОБА_5 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, з яким вступив у змову на вчинення кримінального правопорушення, попередньо розподіливши між собою ролі наступним чином.

Відповідно до відведеної ролі у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_4 повинен був із надійного джерела отримувати прекурсор, необхідний для незаконного виготовлення психотропної речовини - метамфетамін у великих розмірах, та у подальшому у попередньо підготовленому місці - «лабораторії», із застосуванням попередньо підготовлених матеріалів та засобів, незаконно виготовляти психотропну речовину - метамфетамін у великих розмірах та передавати таку речовину ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 відповідно до відведеної йому ролі у вчиненні кримінального правопорушення, повинен був знаходити наркозалежних осіб на території Дніпропетровської області та незаконно збувати таким особам раніше незаконно виготовлену та передану йому ОСОБА_4 психотропну речовину - метамфетамін у великих розмірах.

На виконання свого злочинного умислу ОСОБА_4 , у невстановлений слідством час, але не пізніше 20 лютого 2020 року, прибув до попередньо підготовленого місця - «лабораторії», розташованої на території Синельниківського району Дніпропетровської області (більш точне місце слідством не встановлено), маючи при собі попередньо підготовлені матеріали та засоби, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 , достовірно знаючи установлений в Україні порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, а так само про відповідальність за незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, діючи умисно, не маючи ліцензії на їх виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання та збут психотропних речовин, діючи всупереч ст. 2 Закону «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» № 62/95-ВР від 15 лютого 1995 року (зі змінами), а також ст. 14 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних /речовин, їх аналогів і прекурсорів» № 863 від 08 липня 1999 року (зі змінами) незаконно виготовив з метою збуту речовину, яка містить у своєму складі психотропну речовину - метамфетамін, загальною масою в перерахунку на масу речовини 2,8673 грама, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» № 188 від 01 серпня 2000 року є великим розміром.

У подальшому ОСОБА_4 , у невстановлений слідством час, але не пізніше 20 лютого 2020 року, реалізуючи свій умисел, направлений на незаконний збут психотропної речовини - метамфетамін, у великому розмірі, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 , достовірно знаючи установлений в Україні порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, а так само про відповідальність за незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, діючи умисно, не маючи ліцензії на їх виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання та збут психотропних речовин, діючи всупереч ст. 2 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» № 62/95-ВР від 15.02.1995 (зі змінами), а також ст. 14 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» № 863 від 08 липня 1999 року (зі змінами), передав ОСОБА_5 , раніше незаконно виготовлену речовину, яка містить у своєму складі психотропну речовину - метамфетамін, загальною масою в перерахунку на масу речовини 2,8673 гр, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» № 188 від 01 серпня 2000 року є великим розміром, тим самим незаконно збув таку психотропну речовину.

У подальшому ОСОБА_5 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, діючи відповідно до раніше розробленого плану та відведеної ролі у вчиненні кримінального правопорушення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , реалізуючи умисел на незаконний збут психотропної речовини - метамфетаміну, діючи всупереч ст. 2 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» № 62/95-ВР від 15 лютого 1995 року (зі змінами), а також ст. 14 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» № 863 від 08 липня 1999 року (зі змінами) 21 лютого 2020 року, перебуваючи у приміщенні гаражу за адресою: АДРЕСА_2, у період часу з 14:12 по 17:49 год, під контролем працівників правоохоронного органу передав гр. ОСОБА_6 (дані особи змінено у зв`язку із вжиттям до останнього заходів безпеки) 2 сліп-пакети із порошкоподібною речовиною світло-жовтого кольору масою 2 гр та 8 гр, які відповідно до висновку експерта № 13/1/945СЕ-20 від 10 квітня 2020 року містять у своєму складі психотропну речовину - метамфетамін, загальною масою в перерахунку на масу речовини 2,8673 г, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» № 188 від 01 серпня 2000 року, є великим розміром, та тим самим незаконно збув таку психотропну речовину.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до не призначення відповідного покарання в межах санкції статті, просить скасувати оскаржену ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своєї позиції прокурор вказує, що при перевірці доводів поданої скарги, апеляційний суд не надав на них вмотивованих відповідей, в своєму рішенні обмежився лише повторенням позиції суду першої інстанції.

Вказує, що перегляд рішення місцевого суду апеляційним судом здійснено формально, поза увагою залишилися доводи прокурора, про порушення місцевим судом вимог ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), а саме, щодо оцінки кожного доказу окремо, поверхневого аналізу лише частини наведених доказів, відсутності правової оцінки інших доказів, відсутності змістовної оцінки доказам у їх взаємозв`язку.

Також прокурор звертає увагу, що протоколи за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, протоколи про виявлення та вилучення грошових коштів у ході обшуку ОСОБА_4 , які до цього були передані ОСОБА_7 залегендованою особою ОСОБА_6 під час проведення оперативної закупки, залишені поза увагою, не проаналізовані у своїй сукупності, не надано оцінки змісту розмов обвинуваченого, у тому числі, щодо систематичної купівлі речовин та препаратів.

Зазначає, що місцевий суд поклав в основу вироку припущення, при цьому не встановив конкретного факту чи механізму потрапляння спірних коштів до обвинуваченого, чим порушив принцип змагальності.

Вказує, що судом апеляційної інстанції не в повній мірі вжито заходів для дослідження відомостей, що містяться у звуко- і відеозаписах, що долучені до матеріалів кримінального провадження. При цьому було встановлено не можливість відкриття таких відеозаписів.

Крім того, прокурор, посилаючись на постанову Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 127/8831/14-к, зазначає, що судом апеляційної інстанції помилково визнано доводи прокурора про порушення таємниці наради суддів безпідставними.

Вважає, що ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою та викладені докази, що спростовують її доводи.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, положеннями ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з приписами ст. 92 КПК обов`язок доказування в суді покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

Як убачається зі змісту судових рішень, за встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин кримінального провадження, враховуючи досліджені та оцінені цими судами докази, їхні висновки у судових рішеннях про визнання невинуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК є обґрунтованими.

На виконання приписів ст. 22 КПК суди першої та апеляційної інстанцій, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створили необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, під час судового розгляду суд першої інстанції у встановленому законом порядку дослідив надані стороною обвинувачення докази, у своєму рішенні навів їх детальний аналіз та дав кожному з них відповідну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття законного рішення. При цьому суд, дотримуючись вимог ст. 374 КПК, вказав у вироку, на яких саме підставах він дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК та належним чином мотивував своє рішення.

Не погодившись із рішення місцевого суду, прокурор подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до непризначення відповідного покарання в межах санкції статті, просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглянув доводи апеляційної скарги, аналогічні за змістом доводам касаційної скарги прокурора, спростував їх у своєму рішенні, належним чином умотивувавши свої висновки.

Суд погодився із висновком місцевого суду, про те, що надані стороною обвинувачення докази не містять доказів вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, оскільки як за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дії - зняття інформацій з транспортних телекомунікаційних мереж за номерами мобільних телефонів, що належать ОСОБА_4 , та візуального спостереження за ОСОБА_4 , так і за результатами проведення обшуків у квартирі за місцем проживання ОСОБА_4 та автомобілі, що перебуває у його користуванні, не було встановлено фактів, які б підтверджували викладені в обвинувальному акті обставини, а саме отримання ОСОБА_4 з надійного джерела прекурсору, необхідного для незаконного виготовлення психотропної речовини - метамфетаміну у великих розмірах, та у подальшому виготовлення вказаної психотропної речовини та її збут чи передачу для збуту ОСОБА_5 .

При цьому, апеляційний суд зауважив, що суд першої інстанції належним чином дослідив всі зібрані по справі докази в їх сукупності, надав їм належну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано виправдав ОСОБА_4 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Щодо тверджень прокурора, про те, що місцевим судом не в повній мірі вжито заходів для дослідження відомостей, що містяться у звуко- і відеозаписах, що долучені до матеріалів кримінального провадження, то суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що в матеріалах провадження наявні дві карти Micro SD, на яких зафіксований обшук за адресою: АДРЕСА_1 (а. п. 33/1 т. 5 - не відкриваються, що підтверджується актом Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2025 року.

У судовому засіданні місцевого суду 09 лютого 2023 року суд повідомив, що в попередньому судовому засіданні вони зупинилися на дослідженні, в тому числі, відеозапису обшуку, який був пустим. Прокурором у цьому судовому засіданні суду був наданий флеш-накопичувач з відеозаписом обшуку, однак секретарем судового засідання при відкритті вказаного флеш-накопичувача було зазначено щодо відсутності доступу до вказаного запису, внаслідок чого судом було зазначено, що вони можуть повернутися до цього питання, якщо прокурором буде надано на дослідження вказаний відеозапис. Відповідно до журналу та технічного запису судового засіданні від 12 червня 2023 року прокурором було зазначено, що в наступне судове засідання він надасть відеозапис обшуку, що прокурором зроблено не було, відповідно матеріали провадження не містять відеозапису обшуку будинку від 09 липня 2020 року, який би відкрився та який можна було б дослідити.

Також суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився із висновком місцевого суду про те, що матеріали провадження не містять висновку судово-хімічної експертизи речей та предметів, які були виявлені та вилучені з будинку з адресою АДРЕСА_1 . Такий висновок експерта не був долучений як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час його апеляційного перегляду, що, в свою чергу, позбавило суд можливості встановити, що вилучені речовини є психотропними або ж на вилучених речах наявні психотропні речовини.

З огляду на це колегія суддів погодилась із висновком місцевого суду, про те, що протокол обшуку будинку за вказаною вище адресою та протокол визнання речовими доказами речей, які були вилучені під час вказаного обшуку, не доводять винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині.

Спростовуючи твердження прокурора, що матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій зафіксовано систематичні зустрічі обвинуваченого із ОСОБА_5 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, у тому числі, 21 лютого 2020 року та телефонні розмови ОСОБА_4 , які стосувалися неодноразового замовлення у великих об`ємах певних рідин, постійне очікування та отримання посилок, колегія суддів вказала, що вони, за відсутності інших доказів, не можуть беззаперечно доводити наявність у ОСОБА_4 умислу на виготовлення та збут психотропної речовини.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги прокурора про те, що в ході обшуку квартири ОСОБА_4 було виявлено та вилучено грошові кошти номіналом 200 грн у кількості 2 купюр, які до цього були передані ОСОБА_5 залегендованою особою ОСОБА_6 , під час проведення оперативної закупки, суд апеляційної інстанції погодився із висновком місцевого суду, що цей факт не може підтверджувати збут психотропної речовини саме ОСОБА_4 , оскільки вказані кошти могли бути отримані ним в будь-який спосіб. Натомість прокурором в апеляційній скарзі вказані висновки суду не спростовано.

Із посиланням на технічні записи низки судових засідань, апеляційний суд також спростував доводи прокурора щодо неповноти судового розгляду у частині не дослідження певних речових доказів, вказавши також на відсутність зауважень як сторони захисту, так і сторони обвинувачення щодо обсягу досліджених місцевим судом доказів.

Суд також надав оцінку іншим доводам прокурора щодо неналежного аналізу та оцінки місцевим судом наданих стороною обвинувачення доказів, навівши мотиви прийнятого рішення, при цьому, обґрунтовано зазначив, що місцевий суд забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону, проте сторона обвинувачення не надала як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції достатніх, належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Також суд апеляційної інстанції перевірив та обґрунтовано спростував доводи апеляційної скарги прокурора щодо порушення місцевим судом таємниці наради суддів. Так, відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 лютого 2020 року у справі № 128/2455/15-к з урахуванням положень ст. 367 КПК, вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні судових рішень по інших справах, слід вважати порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі ч. 1 ст. 412 КПК може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у разі, коли воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність та неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення.

Як установив суд апеляційної інстанції, відповідно до листа Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2025 року № 204/255/21/25144/2025, суддею ОСОБА_8 , в період її перебування в нарадчій кімнаті по цьому кримінальному провадженню, процесуальні рішення не виносились, також суддя поза межами нарадчої кімнати не спілкувалась з учасниками процесу чи іншими особами з приводу справи, що розглядалась; інші особи не перебували в нарадчій кімнаті; не розглядались інші справи під час перебування судді в нарадчій кімнаті. В період з 10 січня 2025 року по 13 січня 2025 року суддею ОСОБА_8 до ЄДРСР було відправлено сім ухвал про відкриття провадження. Також в провадженні судді перебувала адміністративна справа № 191/134/25. 14 січня 2025 року постанова від 10 січня 2025 року по цій справі була відправлена до ЄДРСР, однак, того ж дня, а саме 14 січня 2025 року постановою судді виправлено описку в постанові від 10 січня 2025 року, та вирішено вважати правильною датою винесення постанови - 14 січня 2025 року.

Дослідивши зазначений лист, суд апеляційної інстанції, з посиланням на рішення Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 лютого 2020 року, обґрунтовано зазначив, що самі по собі ці факти не можуть свідчити про істотне порушення вимог КПК, при цьому прокурор в апеляційній скарзі не зазначив, яким чином вказані обставини за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодили або могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Не зазначає прокурор про такі обставини й у касаційній скарзі.

Таким чином, апеляційний суд належним чином умотивував свої висновки, ухвала цього суду є належним чином обґрунтованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Касаційна скарга не містить переконливих і достатніх аргументів щодо істотного порушення норм процесуального та матеріального права при здійсненні апеляційного провадження, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а зі скарги та копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2025 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3