ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000036 від 11.10.2025 за апеляційною скаргою прокурора Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2025 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стерлітамак Башкортостан, громадянина України, офіційно не працюючого, маючого середньо технічну освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: - 23.06.2025 Самарівським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України (далі- КК) до 150 годин громадських робіт,-

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.389 КК до покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

Відповідно до п. 4) ч.1 ст.72 КК невідбуте ОСОБА_9 покарання, призначене вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2025 рокуу виді 150 годин громадських робіт, переведено у 19 днів обмеження волі з розрахунку, що одному дню обмеження волі відповідає вісім годин громадських робіт.

На підставі ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків повністю приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року, і визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на один рік дев`ятнадцять днів.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 обраховується з дня його затримання з метою направлення для відбування покарання до установи виконання покарань.

Запобіжний захід до ОСОБА_9 - не застосовано.

Речові докази та процесуальні витрати по кримінальному правопорушенню відсутні.

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним у скоєні кримінального правопорушенння за наступних обставин.

Вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 70 КК та останньому призначено покарання у виді громадських робіт строком на 150 годин.

13 серпня 2025 до Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області з Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, стосовно ОСОБА_9 , засудженого 23 червня 2025 року Самарівським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст.162 КК до покарання у виді громадських робіт строком на 150 годин, яке прийняте до виконання.

15 вересня 2025 року фахівцем Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_9 ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, з обов`язками, які він повинен додержуватись згідно зі ст. 37 КВК України, а саме: сумлінно ставитись до праці, працювати на визначеному об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, та ознайомлений зі ст.40 КВК України, згідно якої ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт є систематичне невиконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання, а також притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, які були вчинені після письмового попередження, невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, а також допущення більше двох порушень трудової дисципліни протягом місяця, поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, а також йому були роз`яснені правові наслідки в разі ухилення від відбування покарання, а саме те, що він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України, про що від нього було відібрано відповідну підписку.

15 вересня 2025 року засудженому ОСОБА_9 фахівцем Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області вручене направлення до Комунального підприємства «Благоустрій громади» Перещепинської міської ради Самарівського району Дніпропетровської області, згідно якого він повинен приступити до відбуття покарання з 16 вересня 2025 року.

Згідно з повідомленням Комунального підприємства «Благоустрій громади» Перещепинської міської ради Самарівського району Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року ОСОБА_9 до відпрацювання присуджених йому годин громадських робіт не приступив.

23 вересня 2025 року ОСОБА_9 , бажаючи ухилитися від відбуття покарання, надав фахівцю Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області письмове пояснення, що відпрацьовувати присуджені йому години громадських робіт він не може у зв`язку зі станом здоров`я, та йому винесено письмове попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за порушення порядку та умов відбування покарання.

Згідно з повідомленням Комунального підприємства «Благоустрій громади» Перещепинської міської ради від 01 жовтня 2025 року ОСОБА_9 станом на 01 жовтня 2025 року до відпрацювання присуджених йому годин громадських робіт не приступив.

08 жовтня 2025 року ОСОБА_9 в приміщенні Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, бажаючи ухилитися від відбуття покарання, надав письмове пояснення, що відпрацьовувати присуджені йому години громадських робіт він не може наче б то у зв`язку зі станом здоров`я, у зв`язку з чим йому повторно винесено письмове попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за порушення порядку та умов відбування покарання.

Згідно з інформацією, наданою Комунальним підприємством «Благоустрій громади» Перещепинської міської ради від 09 жовтня 2025 року, ОСОБА_9 станом на 09 жовтня 2025 року до відпрацювання присуджених йому годин громадських робіт не приступив.

Згідно з інформацією, наданою Новомосковським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, ОСОБА_9 , засуджений до покарання у виді громадських робіт строком 150 годин, станом на 09.10.2025 має невідбутого строку 150 годин.

16 жовтня 2025 року Перещепинською міською радою надано інформацію про те, що станом на 16 жовтня 2025 року ОСОБА_9 до міської ради з відповідними документами для відпрацювання присуджених йому годин громадських робіт не звернувся.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт є невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин.

Таким чином, ОСОБА_9 , діючи умисно, перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , будучи в належній формі ознайомленим із порядком та умовами відбування покарання у виді 150 годин громадських робіт, присуджених йому вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року, достовірно знаючи про наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, будучи зобов`язаним додержуватися встановлених ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України порядку і умов відбування покарання, відмовився від відбування покарання у виді 150 годин громадських робіт, та з 16 вересня 2025 року по 16 жовтня 2025 року до Комунального підприємства «Благоустрій громади» Перещепинської міської ради Самарівського району Дніпропетровської області не з`явився, тим самим ухилився від відбування покарання у виді 150 годин громадських робіт.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правову кваліфікацію його дій за ч.2 ст.389 КК, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Аргументує тим, що відповідно до ч.1 ст.71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно п.4 ч.1 ст.72 КК та роз`яснень, що містяться у абз. 4 п.22 постанови ПВСУ №7 від 24.10.2003 Про практику призначення судами кримінального покарання, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

При цьому, як зауважує апелянт, згідно роз`яснень, що містяться в абз. 1 п.26 зазначеної постанови, при призначення покарання за правилами ст.71 КК до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбуту частина покарання за попереднім вироком, тому суди повинні точно встановлювати невідбутну частину основного й додаткового покарання і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

Як убачається з оскаржуваного вироку та матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 було засуджено вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 70 КК та останньому призначено покарання у виді громадських робіт строком на 150 годин. Вказане покарання на день ухвалення оскаржуваного рішення обвинувачений не відбув.

Виходячи з правил, передбачених ст.72 КК, одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт, що у нашому випадку становить 18,75 днів.

Відповідно до ст.73 КК строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Сторона обвинувачення у поданій апеляційній скарзі вказує, що при призначенні покарання у днях суд застосував математичні правила округлення до найближчого цілого, відповідно до якого число округлюється до цілого, модуль різниці з яким у цього числа мінімальний.

Однак, як зауважує апелянт, згідно ч.4 ст.3 КК застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

Отже суд, призначивши обвинуваченому за ч.2 ст.389 КК покарання у виді 1 року обмеження волі та, застосувавши принцип повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, призначив ОСОБА_9 на підставі ст.71 КК остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 19 днів, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням вищенаведеного прокурор просить апеляційний суд вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.389 КК змінити в частині призначеного покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_9 за ч.2 ст.389 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків, з урахуванням положень п.4 ч.1 ст.72 КК до покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року, та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 18 днів.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора, який підтримав доводи поданої апеляційної скарги сторони обвинувачення у повному обсязі та наполягав на її задоволенні, вислухавши думку захисника, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПКсуд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.389 КК, ґрунтуються на зібраних по справі, перевіреними та оцінених судом в порядку спрощеного провадженя за правиоами ст.ст.381,382 КПК доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Колегія судів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність під час вирішення питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 остаточного покарання з огляду на таке.

Зміст оскаржуваного вироку та матеріали кримінального провадження свідчать про те, що обвинуваченого ОСОБА_9 було засуджено вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 28 ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 70 КК та останньому призначено покарання у виді громадських робіт строком на 150 годин. Вказане покарання на день ухвалення оскаржуваного рішення обвинувачений не відбув.

Кримінальне правопорушення у цій справі за ч.2 ст.389 КК ОСОБА_9 вчинив під час відбування покарання за вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно п.4 ч.1 ст.72 КК при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт.

При цьому, як слушно зауважує апелянт, згідно роз`яснень, що містяться в абз. 1 п.26 постанови ПВСУ №7 від 24.10.2003 Про практику призначення судами кримінального покаранняпри призначення покарання за правилами ст.71 КК до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбуту частина покарання за попереднім вироком, тому суди повинні точно встановлювати невідбутну частину основного й додаткового покарання і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

За правилами ст.72 КК одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт, що у нашому випадку становить 18,75 днів.

Відповідно до ст.73 КК строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Разом з цим при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 у днях суд застосував математичні правила округлення до найближчого цілого, відповідно до якого число округлюється до цілого, модуль різниці з яким у цього числа мінімальний.

Однак, як правильно зауважив апелянт, згідно ч.4 ст.3 КК застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому за ч.2 ст.389 КК покарання у виді 1 року обмеження волі та, застосувавши принцип повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, призначив ОСОБА_9 на підставі ст.ст.71,72 КК остаточне покарання у виді обмеження волі, замість 1 року 18 днів, на строк 1 рік 19 днів, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ст.413 КПК), що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, зокрема, неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_10 підлягає задоволенню, а вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2025 року зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2025 року змінити в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.2 ст.389 КК до покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків, з урахуванням положень п.4 ч.1 ст.72 КК, до покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року, та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 18 днів.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4