Провадження № 1-кп/712/1108/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000915 від 05.09.2025, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371; ч. 2 ст. 28, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 171 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Соснівського районного м. Черкаси перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000915 від 05.09.2025, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371; ч. 2 ст. 28, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 171 КК України.

03.12.2025 до Соснівського районного суду м. Черкаси обвинуваченим ОСОБА_7 було подано заяву про відвід прокурора ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000915 від 05.09.2025.

У поданій заяві ОСОБА_7 обґрунтовує необхідність відводу прокурора, вказуючи, що дії прокурора ОСОБА_3 є упередженими, незаконними та такими, що суперечать завданням кримінального провадження, визначеним ст. 2 та ст. 9 КПК України. Обвинувачений зазначає, що кримінальне провадження щодо нього має політичний характер, а прокурор, керуючись не вимогами закону, а власними мотивами, погодив повідомлення про підозру та затвердив обвинувальний акт без наявності реальних доказів його причетності до інкримінованих кримінальних правопорушень. У заяві ОСОБА_7 посилається на конкретні обставини, що, на його думку, підтверджують упередженість прокурора ОСОБА_3 , зокрема: обшуки від 14.08.2025, під час яких у помешканні та транспортному засобі обвинуваченого було вилучено його особисте майно. Незважаючи на вимоги КПК України, вилучені речі йому не повернули, і арешт на них не накладали. Клопотання про повернення тимчасово вилученого майна залишилося без реагування прокурора. Як вказує ОСОБА_7 , прокурор, порушуючи вимоги ст. 36, 171 та 173 КПК України, фактично самоусунувся від виконання свого обов`язку контролю за законністю досудового розслідування. Крім того у своїй заяві, ОСОБА_7 , зазначає, що прокурор ОСОБА_3 намагався примусити його до визнання вини, обіцяючи повернення вилучених речей та можливе закриття провадження у зв`язку зі строками давності. Заявник оцінює ці дії як незаконні та такі, що свідчать про особисту зацікавленість прокурора.

Після того як 06.11.2025 у підготовчому судовому засіданні суд повернув прокурору клопотання про продовження строку покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, прокурор ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що підготовче засідання вже відбулося, 14.11.2025 звернувся з аналогічним клопотанням до іншого суду Печерського районного суду м. Києва. За результатами розгляду у справі № 757/57007/25-к це клопотання залишено без задоволення. На думку ОСОБА_7 , такий спосіб дій прокурора є грубим порушенням ст. 3, 176 та 331 КПК України та підтверджує його упередженість.

Обвинувачений у своїй заяві підкреслює, що сукупність наведених фактів свідчить про особисту зацікавленість прокурора ОСОБА_3 у досягненні обвинувального вироку будь-якими засобами, що порушує принципи законності, неупередженості та об`єктивності кримінального процесу.

Захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 повністю підтримала заявлене її підзахисним клопотання про відвід прокурора ОСОБА_3 , зазначивши, що наведені у заяві обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження та поведінкою прокурора як під час досудового розслідування, так і в ході судового провадження. Захисник вважає, що дії прокурора порушують принципи об`єктивності, неупередженості та змагальності сторін, а тому просить суд належним чином реагувати на такі порушення та задовольнити заяву про відвід.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 зазначили, що заявлене клопотання про відвід прокурора ОСОБА_3 вони підтримують у повному обсязі. На їхню думку, обставини, викладені у заяві ОСОБА_7 , свідчать про можливий тиск з боку прокурора на обвинувачених, що, як стверджує сторона захисту, проявлялося у спробах схилити їх до визнання вини в обмін на певні процесуальні «поступки». Захисник ОСОБА_9 також звернув увагу суду на те, що, на їх переконання, матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували причетність ОСОБА_8 чи ОСОБА_7 до інкримінованих правопорушень. У зв`язку з цим, на думку сторони захисту, подальша участь прокурора ОСОБА_3 у провадженні може створювати ризики порушення принципів об`єктивності, неупередженості та змагальності сторін.

Потерпілий ОСОБА_4 , щодо поданої заяви про відвід прокурора, зазначив, що повністю покладається на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення заяви про його відвід, зазначивши, що наведені обвинуваченим ОСОБА_7 твердження не підтверджені жодними об`єктивними даними та ґрунтуються виключно на його суб`єктивному сприйнятті ходу досудового розслідування. Прокурор наголосив, що всі процесуальні рішення, у тому числі погодження повідомлення про підозру та затвердження обвинувального акту, ухвалювалися ним відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства та на підставі достатнього обсягу зібраних доказів. Він також підкреслив, що здійснював процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у межах повноважень, не виходячи за рамки своїх компетенцій та не вчиняючи жодних дій, які могли б свідчити про упереджене ставлення до обвинуваченого. Спростовуючи доводи ОСОБА_7 щодо нібито тиску чи особистої зацікавленості, прокурор зауважив, що подібні твердження не мають фактичного підтвердження і спрямовані виключно на дискредитацію його діяльності як сторони обвинувачення.

Дослідивши підстави заявленого відводу, заслухавши позицію сторін, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим кодексом.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Виходячи з положень частини 2 статті 81 КПК, заяву про відвід прокурора чи слідчого під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює.

Неупереджений та об`єктивний розгляд судової справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя, та з метою дотримання такого учасники кримінального провадження мають право заявити відвід, який відповідно до частини 5 статті 80 КПК повинен бути вмотивованим, тобто в будь-якому випадку презумується неупередженість, аж доки не буде надано належних доказів існування обставин, які викликали б обґрунтовані сумніви в такому. При цьому належить зазначити, що поняття «інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості» є суб`єктивно оціночним, і його тлумачення залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує, проте в будь-якому випадку таке має бути обумовлено конкретними фактами, які можуть бути перевірені.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), неупередженість повинна визначатись на підставі суб`єктивного критерію (поведінка прокурора чи слідчого, яка надає можливість встановити, чи мав такий у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість), а також на підставі об`єктивного критерію (чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність слідчого чи прокурора).

Як зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях «Тимошенко проти України», «Ходорковський проти Росії», структура Конвенції ґрунтується на презумпції добросовісності дій органів державної влади країн - учасниць. Будь-яка державна політика чи окремий захід може мати «прихований мотив», а презумпція добросовісності є спростованою. Заявник, який стверджує, що його права і свободи були обмежені з неналежних підстав, повинен переконливо довести, що справжня мета державних органів була не такою, як її було проголошено (або яка може обґрунтовано припускатись, виходячи з контексту). Простої підозри про те, що державні органи користувались своєю владою для іншої мети, ніж та, що передбачена Конвенцією, недостатньо.

Статтею 36 КПК України визначено, що прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відповідно до ст. 77 КПК України прокурор, слідчий не має права брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї чи близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості. Попередня участь прокурора у цьому ж кримінальному провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, як прокурора не є підставою для його відводу.

Виходячи з положень ст. 77 КПК України та змісту заявленого обвинуваченим ОСОБА_7 відводу, вбачається, що його доводи ґрунтуються на власному суб`єктивному сприйнятті процесуальних дій прокурора ОСОБА_3 та незгоді з ними. Разом з тим, зі змісту поданої заяви не вбачається наявності передбачених законом об`єктивних та підтверджених доказами обставин, які б свідчили про упередженість прокурора або викликали обґрунтований сумнів у його неупередженості. Суду не надано беззаперечних доказів, які б підтверджували особисту зацікавленість прокурора у результатах судового провадження чи порушення ним принципів законності та неупередженості. Наведені ОСОБА_7 твердження зводяться переважно до його незгоди з процесуальними рішеннями та діями прокурора, що саме по собі не може бути підставою для відводу згідно зі ст. 77 КПК України.

Для відводу прокурора необхідно навести мотивовані обставини, що покладені в основу заяви про відвід, відповідні аргументи, докази, які можуть підтвердити підстави для відводу. Якщо заява про відвід не вмотивована, це є підставою для відмови у її задоволенні.

Судом не встановлено фактів, які б підтверджували здійснення прокурором незаконного впливу на обвинуваченого, порушення ним вимог КПК України чи перевищення меж своїх повноважень. Процесуальні рішення прокурора, оцінка доказів, порядок проведення слідчих дій та процесуального керівництва в даному випадку не є підставою для відводу та можуть бути предметом перевірки лише в межах судового розгляду по суті.

Судом встановлено, що підстави, передбачені ст. 77 КПК України, для відводу прокурора, відсутні.

Інших обставин, які б викликали сумнів в необ`єктивності та упередженості прокурора судом не встановлено.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що законних підстав для відводу прокурора не встановлено, з урахуванням вимог ст. 80 КПК України, які передбачають, що відвід повинен бути вмотивованим, суд дійшов висновку, що не вбачається жодних правових обставин, які б викликали сумніви в неупередженості прокурора ОСОБА_3 у наявному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим заява про відвід прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.75, 80-82 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_7 про відвід прокурора першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчиненні у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 у справі №712/14800/25 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000915 від 05.09.2025, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371; ч. 2 ст. 28, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 171 КК України.

Ухвала є остаточною і апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1