В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.11.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

учасника кримінального провадження:

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000670 від 01.08.2025, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.челябинська рф, громадянина України, одруженого, фізичної особи підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України,-

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

31.07.2025, близько 19 години 50 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «ГАЗ 2752», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Таращанська в м. Біла Церква Київської обл. в напрямку с. Шкарівка, здійснюючи поворот на нерегульованому перехресті ліворуч з головної дороги в напрямку другорядної дороги вул. Вернадського, в порушення вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху, відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», п. 1.5 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, в порушення вимог п. 10.1 ПДР України, яким встановлено, що «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 16.13 ПДР України, якими встановлено «перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч» допустив зіткнення з мотоциклом марки «Honda VF 750», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо по вул. Таращанська до центру м. Біла Церква.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла марки «Honda VF 750», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми тулуба з ушкодженнями кісток скелета та внутрішніх органів із крововтратою, від яких помер на місці події.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 1.5, 2.3 б), 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_7 .

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України, за кваліфікуючими ознаками, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі, підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті, та додатково пояснив, що 31.07.2025, керуючи автомобілем марки «ГАЗ 2752», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Таращанська в м. Біла Церква у напрямку с. Шкарівка. Здійснюючи поворот ліворуч на нерегульованому перехресті з головної дороги у напрямку другорядної дороги вул. Вернадського, він переконався, що виконання маневру є безпечним та не створює перешкод іншим учасникам дорожнього руху.

З його слів, зіткнення з мотоциклом марки «Honda VF 750», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , відбулося на зустрічній для обвинуваченого смузі, у районі ребра жорсткості між кабіною та вантажним відсіком автомобіля. ОСОБА_4 зазначив, що має понад двадцятирічний водійський стаж, протягом цього часу порушень Правил дорожнього руху не допускав, до адміністративної відповідальності не притягувався. Після дорожньо-транспортної пригоди місця події не залишав, надавав необхідну допомогу та перебував там до прибуття правоохоронців.

Обвинувачений також повідомив, що підтримував зв`язок із матір`ю потерпілого з питань відшкодування завданої шкоди, і на теперішній час сім`я потерпілого претензій до нього не має. У вчиненому щиро кається. Додатково зазначив, що займається капеланською діяльністю та волонтерством.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо процесуальних витрат та речових доказів, документів сторони захисту.

До матеріалів судового провадження надано документи, зокрема, витяг з ЄРДР, постанову про визнання речовим доказом від 01.08.2025, розписки, ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 07.08.2025, довідки про витрати на проведення експертиз, копію паспорта ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченого, копію довідки про РНОКПП, копії посвідчення водія ОСОБА_4 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вимогу про судимості ОСОБА_4 , довідку КНП Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4» від 21.08.2025 № 1307, характеристику обвинуваченого за місцем проживання, характеристику обвинуваченого ГО «»Перший Український Батальйон Військових Капеланів, копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копію витягу з реєстру платників єдиного податку, інформацію Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, подяки.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів та процесуальних витрат, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння скоєно обвинуваченим, а тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням терміном 3 (три) роки, поклавши обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Потерпіла ОСОБА_6 вважала, що обвинувачений не заслуговує на покарання у виді позбавлення волі.

Захисник, враховуючи дані про особу обвинуваченого, просив призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України без реального його відбування, тобто із застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України та визначенням іспитового строку 1 (один) рік. Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то захисник просив його не застосовувати у зв`язку з тим, що обвинувачений є платником податку ІІ групи, при здійсненні господарської та волонтерської діяльності використовує транспортний засіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив не позбавляти його права керування транспортними засобам.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності та правовим критерієм оцінки як самого кримінального правопорушення, так і особи, яка його вчинила. Відповідно до положень статей 50, 65 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації й співмірності.

Суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання. При цьому суд керується положеннями статей 6567 КК України, вимогами ч.1 ст.368 КПК України та роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Також враховано підходи Європейського суду з прав людини, згідно з якими покарання як форма втручання держави має відповідати вимогам законності та пропорційності й забезпечувати справедливий баланс між інтересами суспільства та правами особи.

Вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинених з необережності (ст.12 КК України). Наслідком порушення Правил дорожнього руху стала смерть потерпілого, що є найбільш тяжким наслідком, істотно підвищує суспільну небезпечність діяння та обумовлює необхідність призначення покарання, яке відображає його тяжкість і відповідає принципу співмірності.

Разом із тим суд бере до уваги, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання, характеризується позитивно, є одруженим, працевлаштованим, займається волонтерською та капеланською діяльністю, має значний соціально-корисний внесок, що підтверджується відповідними документами, медичну допомогу у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не отримує. Після ДТП обвинувачений не ухилявся від слідства, не залишав місця події, визнав вину в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, надавав правдиві показання, підтримував контакт із потерпілою. Такі дії свідчать про відсутність ризику вчинення ним нових злочинів, а також його усвідомлене ставлення до скоєного.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України. Потерпіла також не наполягала на призначенні реального покарання у виді позбавлення волі.

Суд ураховує позицію Пленуму Верховного Суду України, викладену у постанові №7 від 24.10.2003, відповідно до якої звільнення від відбування покарання з випробуванням може застосовуватися і щодо осіб, засуджених за тяжкі злочини, якщо їх виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Аналогічний підхід простежується у практиці ЄСПЛ, який наголошує на необхідності застосування найбільш м`якого ефективного заходу кримінально-правового впливу, що забезпечує належний баланс між інтересами суспільства і правами особи.

Оцінюючи наявні у справі дані, суд доходить висновку, що особа обвинуваченого, його поведінка після вчинення правопорушення, щире каяття, активна соціальна діяльність, позитивні характеристики та позиція потерпілої свідчать, що мета покарання може бути досягнута без реального відбування покарання.

У зв`язку з цим суд визнає обґрунтованим звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, суд враховує характер і зміст допущених порушень ПДР, а також дані про особу обвинуваченого. Матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_4 має понад двадцятирічний безаварійний водійський стаж, не притягувався до відповідальності за порушення ПДР, характеризується як дисциплінований та відповідальний учасник дорожнього руху.

Обвинувачений здійснює підприємницьку діяльність, у якій транспортний засіб є необхідним інструментом, а також систематично займається волонтерською і капеланською діяльністю, зокрема в районах ведення бойових дій, що підтверджується численними характеристиками та подяками.

Прокурор та потерпіла не наполягали на позбавленні обвинуваченого права керування транспортними засобами.

Беручи до уваги наведені обставини, принципи індивідуалізації та пропорційності покарання і відсутність даних, що позбавлення права керування необхідне для запобігання вчиненню обвинуваченим нових правопорушень, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування вказаного додаткового покарання.

Санкція ч.2 ст.286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від трьох до восьми років. З огляду на тяжкість наслідків смерть потерпілого покарання, наближене до мінімальної межі, не відображало б ступеня суспільної небезпечності діяння та не забезпечувало б досягнення мети покарання.

Разом з тим, враховуючи необережну форму вини, відсутність судимостей, щире каяття, позитивні характеристики, соціальну активність і відсутність ризиків вчинення нових злочинів, суд вважає справедливим та пропорційним призначити покарання у середній межі санкції 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України іспитовий строк встановлюється від одного до трьох років. З огляду на тяжкість злочину, його наслідки - смерть потерпілого - та необхідність забезпечення належного виправного впливу, суд вважає обґрунтованим визначення максимального іспитового строку - 3 роки, що забезпечує баланс між інтересами суспільства та індивідуальними особливостями обвинуваченого.

Призначене ОСОБА_4 покарання у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами з подальшим звільненням від його відбування з випробуванням на 3 роки є законним, обґрунтованим, справедливим, індивідуалізованим та пропорційним. Воно відповідає меті покарання, не допускає безкарності тяжкого дорожньо-транспортного правопорушення, узгоджується з положеннями кримінального законодавства України та практикою Європейського суду з прав людини, а також є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

6. Цивільний позов не заявлено.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжний захід не обирався.

Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України слід стягнути з обвинувачених на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення експертиз: висновок експерта № СЕ-19/111-25/48268-ІТ від 20.08.2025 у сумі 3565,60 грн (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок), висновок експерта № СЕ-19/111-25/48258-ІТ від 25.08.2025 у сумі 3565,60 грн (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок), висновок експерта № КСЕ-19/111-25/51985 від 29.09.2025 у сумі 8 914,00 грн (вісім тисяч дев`ятсот чотирнадцять гривень 00 копійок), в загальній сумі 16 045,20 грн (шістнадцять тисяч сорок п`ять гривень 20 копійок).

Керуючись приписами частини четвертої статті 174 КПК України щодо вирішення одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, питання про скасування арешту майна, зокрема, у випадку непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, суд вбачає наявними підстави для скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 07.08.2025.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.286 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, що передбачені пп.1,2 ч. 1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту ухвалення вироку, тобто з 25.11.2025.

Речові докази:

?мотоцикл марки «Honda VF 750», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 01.08.2025 та розписки, поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: 4 км а/д «Біла Церква-Володарка» повернути потерпілій ОСОБА_6 ;

?автомобіль марки «ГАЗ 2752», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 01.08.2025 та розписки, поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: 4 км а/д «Біла Церква-Володарка» повернути ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати за проведення експертиз у загальній сумі 16 045,20 грн (шістнадцять тисяч сорок п`ять гривень 20 копійок) на користь держави.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 07.08.2025 (ЄУНСС 761/33026/25, провадження № 1-кс/761/21527/2025).

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1