У Х В А Л А

про тримання під вартою

21 листопада 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у закритому підготовчому судовому засіданні, клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 0002938 від 10 вересня 2024 року, стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стариця Волчанського району, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,

за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И В :

в провадженні суду перебуває кримінальне провадження № 0002938 від 10 вересня 2024 року, стосовно ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

24 березня 2025 року прокурор ОСОБА_3 звернулася із клопотанням, про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів.

Подане клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Про обвинуваченого ОСОБА_4 відомо, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 , розлучений, не працює, має неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України.

Зараз постала необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурор вважала, що без застосування вказаного запобіжного заходу, обвинувачений ОСОБА_4 переховуватиметься від суду, а також може вчинити інші кримінальні правопорушення, тобто дії, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик переховування від суду, прокурор доводила, посилаючись на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 , процесуальну поведінку останнього, який ухилявся від суду, перебував у розшуку, доставлений до суду, лише в результаті його затримання працівниками поліції.

Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, прокурор доводила, посилаючись на наявність в обвинуваченого ОСОБА_4 незнятих та непогашених судимостей, низький рівень моральних принципів останнього, відсутність міцних соціальних зв`язків.

Прокурор вважала, що інші, більш м`які за тримання під вартою запобіжні заходи не зможуть запобігти доведеним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що не прибував до суду з поважних причин, через сімейні проблеми, він хотів піти служити, але його не взяли, зараз потребує лікування, у зв`язку з чим просив відпустити його під домашній арешт.

Керуючись ч. 2 ст. 46 КПК України, суд провів розгляд клопотання без захисника ОСОБА_6 , оскільки його участь у кримінальному провадженні не обов`язкова, він про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, а обвинувачений ОСОБА_4 надав згоду на розгляд клопотання без захисника.

Суд заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінальної справи, дійшов висновку, що клопотання про застосування запобіжного заходу слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. 2 ст. 331 КПК України).

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом установлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.

Суд зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, буде порушено, якщо судове рішення або по суті твердження представника держави щодо обвинуваченого у вчиненні злочину відображає думку, що він є винним, тоді як його вину ще не доведено відповідно до закону. За відсутності формального висновку цього достатньо для припущення, що суд або відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним, і передчасне висловлення такої думки судом неодмінно порушить принцип презумпції невинуватості. Однак слід розрізняти твердження, які відображають думку про винуватість особи, та твердження, які просто описують «стан перебування під підозрою». Перші порушують презумпцію невинуватості, тоді як другі розглядаються як беззаперечні у різних ситуаціях, розглянутих Судом (п. 136 рішення ЄСПЛ у справі «Грибник проти України» за заявою № 58444/15, від 17 вересня 2020 року).

Отже, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, на стадії судового провадження, у суду відсутнє право наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність чи недоведеність винуватості обвинуваченого, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд зазначає, що ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза розумним сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Згідно з клопотанням прокурор ОСОБА_3 посилалася на ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_4 без застосування до нього запобіжного заходу може вчиняти спроби переховування від суду та вчинити нове кримінальне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11, від 12 лютого 2015 року). У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року). Сама по собі відсутність постійного місця проживання не свідчить про ризик втечі (п. 128 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Макаров проти Росії», заява № 15217/07 від 12 березня 2009 року).

Суд зазначає, що санкція ч. 4 ст. 185 КК України, передбачає покарання, у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років.

Суд вважає, що це суттєвий мотив для обвинуваченого ОСОБА_4 здійснити спробу втечі та переховування від суду.

З наявних у матеріалах справи даних, судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_4 розлучений, непрацюючий, має неповнолітню дитину, з якою разом не проживає.

Суд вважає, що такі дані про особу ОСОБА_4 свідчать, що він не має міцних соціальних зв`язків, які здатні попередити можливу зміну ним місця проживання чи перебування.

Судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , з дня надходження обвинувального акта до суду, в жодне із призначених підготовчих судових засідань не з`явився, неодноразово (тричі) оголошувався в розшук. Прибув до суду лише після його затримання працівниками поліції.

Отже, суд вважає, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_4 мотиву, для здійснення спроб втечі та переховування від суду, а саме: йому загрожує суворе покарання у виді позбавлення волі, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, які можуть попередити таку поведінку, а також його процесуальна поведінка під час судового розгляду, за час якого він без поважних на те причин не прибував у судові засідання, перебував у розшуку, доводять наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд оцінює його, як високий, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 уже здійснив спробу ухилитися від суду.

Суд відхиляє доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він пропускав судові засідання, через поважні причини, оскільки останній, будучи обізнаним про розгляд справи в суді, про такі обставини суд не повідомляв.

Крім цього, суд вважає, що репутація обвинуваченого ОСОБА_4 свідчить, що він може вчиняти нові кримінальні правопорушення, оскільки він неодноразово судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, зараз стосовно нього в суді перебуває два обвинувальних акти за ч. 4 ст. 185 КК України, що разом із відсутністю в нього роботи, свідчить, що він може вчинити нові корисливі кримінальні правопорушення, задля забезпечення себе засобами для існування.

Отже, оскільки суду доведені ризики, передбачені п. 1. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно обрати запобіжний захід.

Прокурор ОСОБА_3 вважала, що єдиним запобіжним заходом, який здатний попередити установлені ризики та забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних обов`язків є тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив відпустити його під домашній арешт.

Суд погоджується з позицією прокурора ОСОБА_4 зважаючи на такі мотиви.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Суд вважає, що, оскільки санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, передбачене покарання у виді позбавлення понад п`ять років, до ОСОБА_4 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Суд вважає, що враховуючи ступінь ризику втечі та переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, який є високим, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, відсутність міцних соціальних зв`язків, які здатні попередити такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 , його процесуальну поведінку під час судового розгляду, за час якого він без поважних на те причин не прибував у судові засідання, перебував у розшуку, суд вважає, що без постійного контролю, в умовах попереднього ув`язнення, попередити установлений ризик та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 та виконання ним процесуальних обов`язків, неможливо іншими запобіжними заходами, аніж тримання під вартою.

Зокрема, такий запобіжний захід, як особисте зобов`язання чи домашній арешт, не передбачають постійного контролю з боку працівників поліції і не зможуть перешкодити можливому переховуванню обвинуваченого ОСОБА_4 від суду.

За таких обставин, обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, ОСОБА_4 має бути визначений розмір застави, як альтернативний запобіжний захід і перелік обов`язків, які передбачені ст. 194 КПК України та які будуть застосовані до нього в разі внесення застави.

Суд зазначає, що оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави йому має бути визначений у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави визначається виходячи з обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого інших даних про його особу та установлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

До того ж, він має достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Суд вважає, що з огляду на розмір заявленої, в обвинувальному акті, шкоди, вище встановлених даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , ступінь установлених ризиків, йому необхідно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави 25 (двадцять п`ять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Суд зазначає, що такий розмір застави гарантуватиме виконання ним покладених на нього КПК України обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього.

Надалі, суд визначає перелік обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які необхідно покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 у разі внесення застави.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Отже, суд вважає, що з огляду на високий ступінь ризику втечі та переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, на нього необхідно покласти обов`язки, які передбачають обмеження та контроль за його пересуванням, а саме:

- прибувати до суду за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну за наявності таких.

Отож, за викладених обставин, суд клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольняє.

Керуючись ст. 175, 177, 183, 194, 196, 197, 205, 331, 392, 394, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, - задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 19 січня 2026 року (включно).

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 25 (двадцять п`ять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 75 700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) гривень 00 (нуль) копійок.

У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_4 , протягом двох місяців з дня її внесення виконувати обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну за наявності таких.

Роз`яснити, що застава може бути внесена обвинуваченим, так і іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем). Обвинувачений або заставодавець мають право внести заставу в будь-який момент протягом строку дії ухвали, тобто з моменту її постановлення до 19 січня 2026 року (включно).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, обвинуваченим, захисником, прокурором.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, але набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали проголошений 26 листопада 2025 року о 08:30 год.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1