Провадження №: 1-кп/336/783/2026
Ухвала

іменем України

05 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 підозрюваного за ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшло вищезазначене клопотання

Ухвалою суду від 25.12.2025 у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 09.01.2026 року.

Підготовчі судові засідання 09.01.2026 року, 26.01.2026 року відкладалися у зв`язку із неявкою підозрюваного.

Підозрюваний у підготовче судове засідання 05.02.2026 року не з`явився, повідомлявся про розгляд справи у передбаченому законом порядку.

У підготовчому судовому засіданні 05.02.2026 року прокурор не підтримав клопотання про звільнення підозрюваного від відповідальності в порядку ч.5 ст. 401 КК України, просив повернути клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності прокурору для продовження досудового розслідування в порядку ст.314 КПК України, оскільки за повідомленням військової частини підозрюваний знову самостійно залишив частину.

Заслухавши аргументи прокурора,суд приймає рішення про повернення клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності прокурору для продовження досудового розслідування, керуючись наступним.

Згідно змісту пред`явленої підозри, що наказом командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 військовослужбовця за мобілізацією солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого стрільця 4 десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу 12 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 частини НОМЕР_1 .

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_6 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до цього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 02.03.2024 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив місце служби, а саме, місце дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власник розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв до 02.12.2025 року.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби, військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Звертаючись до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч.5 ст.407 КК України, в порядку, передбаченому ч.5 ст.401 КК України, та закриття кримінального провадження, прокурор зазначив, що згідно письмової заяви ОСОБА_4 останній дає свою згоду на звільнення від кримінальної відповідальності в порядку ч. 5 ст. 401 КК України та згоду командира військової частини НОМЕР_1 щодо продовження військової служби ОСОБА_4 .

Однак, в підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 , не з`являється на розгляд цього клопотання та не підтверджує добровільну згоду на звільнення від кримінальної відповідальності із зазначених у клопотанні підстав.

Надана прокурором інформація про відсутність ОСОБА_4 у розташуванні військової частини, яка надала згоду на продовження ним військової служби, неповідомлення ОСОБА_4 місця його фактичного перебування, неявка до суду для участі у розгляді клопотання переконують суд у тому, що при наданні письмової згоди на звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 не мав наміру продовжувати військову службу, а ймовірно мав за мету уникнути кримінальної відповідальності.

Отже, підстави для прийняття рішення, передбаченого ст.ст. 284, 286 КПК України, про яке йдеться у клопотанні прокурора, наразі відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 285, 286, 288, 314, 370, 371, 372 КПК України, суд-

постановив:

Клопотання про звільнення ОСОБА_4 , від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 401 КК України, для продовження проходження військової служби - повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала не оскаржується.

Суддя ОСОБА_1