КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/8014/2025 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 подану в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 серпня 2025 року в кримінальному провадженні № 0003284 від 19.09.2024 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

Просив накласти арешт із забороною використання, розпорядження та відчуженняна майно вилучене 14.08.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- iPhone 12 Pro Мах, з сім-карткою НОМЕР_1 ;

- грошові кошти у сумі 3000 доларів США (30 купюр номіналом 100 доларів США), з номерами: КВ42363986, HK85591231B, KB 18026060G, KB287736681, HL34514586F, KB287736691, KB29735594D, KB27827186G, HB29518350F, QK02218763A, QK02218767A, QK02218766A, QK02218768A, PK13876837H, QC39144039A, QB02574314A, LK74382152C, LB23729722R, PB194387511, LC06210477A, MK63067400C, LB91957334K, QK64920213A, QK64920215A, QK64920216A, QK64920217A, QK64920218A, QK64920219A,QK64920220A, QK64920221A.

В обґрунтування клопотання зазначав, що у провадженні слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003284 від 19.09.2024 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч.1,2 ст. 255 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з невстановленими в ході досудового слідства особами організували на території міста Києва діяльність з незаконного придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу - кокаїну.

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 незаконно зберігає з метою збуту наркотичні засоби та психотропні речовини за місцем проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

14.08.2025 слідчим Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, відповідно до ухвали суду, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки iPhone 12 Pro Мах, з сім-карткою НОМЕР_1 ;

- грошові кошти у сумі 3000 доларів США (30 купюр номіналом 100 доларів США), з номерами: КВ42363986, HK85591231B, KB 18026060G, KB287736681, HL34514586F, KB287736691, KB29735594D, KB27827186G, HB29518350F, QK02218763A, QK02218767A, QK02218766A, QK02218768A, PK13876837H, QC39144039A, QB02574314A, LK74382152C, LB23729722R, PB194387511, LC06210477A, MK63067400C, LB91957334K, QK64920213A, QK64920215A, QK64920216A, QK64920217A, QK64920218A, QK64920219A,QK64920220A, QK64920221A.

14.08.2025 постановою слідчого, вищевказане майно визнано речовим доказом.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 серпня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Накладено арешт, із забороною використання, розпорядження та відчуження на тимчасово вилучене майно 14.08.2025 під час санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки iPhone 12 Pro Мах, з сім-карткою НОМЕР_1 ;

- грошові кошти у сумі 3000 доларів США (30 купюр номіналом 100 доларів США), з номерами: КВ42363986, HK85591231B, KB 18026060G, KB287736681, HL34514586F, KB287736691, KB29735594D, KB27827186G, HB29518350F, QK02218763A, QK02218767A, QK02218766A, QK02218768A, PK13876837H, QC39144039A, QB02574314A, LK74382152C, LB23729722R, PB194387511, LC06210477A, MK63067400C, LB91957334K, QK64920213A, QK64920215A, QK64920216A, QK64920217A, QK64920218A, QK64920219A,QK64920220A, QK64920221A.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що вилучене майно належить до речових доказів, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, так як може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому є підстави для накладення на нього арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зазначав, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Зазначав, що вилучене під час обшуку майно, є тимчасово вилученим майном, а тому з урахуванням наведених слідчим підстав на зазначене майно може бути накладений арешт на підставі ст. 170 КПК України, так як існує сукупність розумних підозр вважати, вказане майно має значення доказу вчинення кримінального правопорушення, може містити сліди злочину та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже з метою збереження доказів від пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження існує потреба в їх арешті.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , 06.10.2025 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу та постановити нову про відмову в задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що ухвала, є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

ОСОБА_7 є добросовісним власником майна.

В ухвалі суду не вбачається зв`язку між обставинами, які розслідуються у кримінальному провадженні та майном третьої особи.

Слідчим та прокурором не було наведено доказів причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення.

Вважає, що майно не відповідає ст. 98 КПК України, а ОСОБА_7 не є підозрюваним в даному кримінальному провадженні.

05.11.2025 на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява адвоката ОСОБА_6 про розгляд апеляційної скарги за відсутності апелянта та його представника, апеляційну скаргу підтримують в повному обсязі, просили апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає за можливе проводити судовий розгляд за відсутності власника майна та його представника з урахуванням строків розгляду даної категорії справ, у відповідності до ст. 422 КПК України та вимоги ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважала за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності власника майна та його представника.

В судове засідання не з`явився й прокурор, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не надсилав. Колегія суддів прийшла до висновку про можливість проведення судового розгляду без участі прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що у провадженні слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003284 від 19.09.2024 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч.1,2 ст. 255 КК України.

14.08.2025 слідчим Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, відповідно до ухвали суду, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки iPhone 12 Pro Мах, з сім-карткою НОМЕР_1 , який поміщено до спеціального сейф пакету N? WAR1927588; грошові кошти у сумі 3000 доларів США (30 купюр номіналом 100 доларів США), з номерами: КВ42363986, HK85591231B, KB 18026060G, KB287736681, HL34514586F, KB287736691, KB29735594D, KB27827186G, HB29518350F, QK02218763A, QK02218767A, QK02218766A, QK02218768A, PK13876837H, QC39144039A, QB02574314A, LK74382152C, LB23729722R, PB194387511, LC06210477A, MK63067400C, LB91957334K, QK64920213A, QK64920215A, QK64920216A, QK64920217A, QK64920218A, QK64920219A,QK64920220A, QK64920221A, поміщені до спеціального сейф пакету№ CRI1021976.

14.08.2025 постановою слідчого, вищевказане майно визнано речовим доказом.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 серпня 2025 року клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене майно 14.08.2025 під час санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегією суддів встановлено, що повний текст ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 серпня 2025 року було отримано 29.09.2025 року, а тому строк на подання апеляційної скарги не пропущений.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, враховуючи наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, мету запобігання можливості передачі та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, беручи до уваги наявність достатніх підстав вважати, що воно є майном, здобутим внаслідок вчинення злочину та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні відповідною постановою, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на грошові кошти у сумі 3000 доларів США (30 купюр номіналом 100 доларів США) та мобільний телефон марки iPhone 12 Pro Мах, з сім-карткою НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Із зазначеного вбачається, що слідчим суддею встановлено, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0003284 від 19.09.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч.1,2 ст. 255 КК України, та можливе відношення до нього грошових коштів, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Так, колегія суддів зауважує на тому, що постановою слідчого від 14.08.2025 грошові кошти 3000 доларів США (30 купюр номіналом 100 доларів США) та мобільний телефон марки iPhone 12 Pro Мах, з сім-карткою НОМЕР_1 , визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні /т. 1 а.с.185-186/.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді та підлягають з`ясування під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 подану в інтересах ОСОБА_7 , - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 подану в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 серпня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4