Справа №751/8776/25
Провадження №1-кп/751/393/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002118 від 22.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2025 року до Новозаводського районного суду міста Чернігова надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002118 від 22.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою суду від 16.10.2025 у вказаному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні висловив думку про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом у судове засідання обвинуваченої та її захисника, оскільки обвинувальний акт складений відповідно до вимог статті 291 КПК України, підстав для закриття кримінального провадження не встановлено. Одночасно заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 , посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати. Тому інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігти ризикам.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання із викладених у ньому підстав та акцентував увагу суду, що на даний час встановлені попередніми ухвалами щодо застосування запобіжних заходів ризики в кримінальному провадженні продовжують існувати та не були нівельовані, а отже більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити мінімізацію цих ризиків у кримінальному провадженні.

Обвинувачена ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання та просили суд застосувати до обвинуваченої менш тяжкий запобіжний захід у зв`язку із тим, що ризики в кримінальному провадженні можуть бути нівельовані менш обтяжливим запобіжним заходом, зокрема застосуванням цілодобового домашнього арешту, а крім того акцентували увагу на тривалості перебування під вартою обвинуваченої.

Потерпіла у судовому засіданні при вирішенні даного клопотання поклалася на розсуд суду.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку учасників провадження, суд дійшов наступного висновку.

Слідчим відділом Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002118 від 22.07.2025, порушеному за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

22.07.2025 ОСОБА_3 було затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (час фактичного затримання о 08 год. 56 хв.).

22.07.2025 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

З матеріалів клопотання і доводів прокурора в судовому засіданні вбачається, що стосовно ОСОБА_3 для даної стадії провадження може бути визнано доцільним застосування стандарту «обґрунтованої підозри» в умисному вбивстві, тобто умисному, протиправному заподіянні смерті іншій особі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.07.2025 до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави до 19.09.2025.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 16.09.2025 щодо ОСОБА_3 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21.10.2025 із визначенням розміру застави в сумі 181 680 грн 00 коп.

Дослідивши матеріали клопотання суд погоджується зі стороною обвинувачення у тому, що, перебуваючи на волі та розуміючи тяжкість та невідворотність покарання за скоєне, підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Достовірно знаючи місце перебування свідків, які є її сусідами, ОСОБА_3 може вплинути на них з метою зміни їх показань на свою користь.

Водночас із наведеним, суд не може не звернути увагу на те, що як саме існування ризиків, так і ступінь гостроти їх вираження у кримінальному провадженні не є константними явищами. Вони мають тенденцію до зміни у залежності від багатьох факторів, одним із яких, безмовно, є як тривалість кримінального провадження, так і тривалість тримання особи під вартою.

Загальний строк тримання обвинуваченої під вартою на даний час становить більше трьох місяців, що безумовно є суттєвим строком, і сам по собі факт тривалого застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу зобов`язує суд розглянути можливість застосування менш обтяжливого запобіжного заходу. Саме на це вказує і практика Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово вказував на неприпустимість «автоматичного» продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності з боку сторони обвинувачення достатньої аргументації, яка виправдовує саме такий запобіжний захід. Також ЄСПЛ акцентував увагу національних судів, у т.ч. й судів України, на неприпустимості «шаблонного» відтворення своїх попередніх висновків щодо доцільності застосування того чи іншого запобіжного заходу, а так само і на неприпустимості того, аби тримання особи під вартою перетворювалося на форму очікування вироку.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно із положеннями статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 105 рішення у справі «Александровська проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до пункту 3 статті 5 Конвенції органи державної влади повинні переконливо продемонструвати обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке. Вимога до посадової особи, яка відправляє правосуддя, надати відповідні та достатні підстави для затримання, окрім наявності обґрунтованої підозри, застосовується вже під час ухвалення першого рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, вирішуючи, чи слід звільнити чи тримати особу під вартою, органи державної влади зобов`язані розглянути альтернативні запобіжні заходи. Обґрунтування, які можуть вважатися «відповідними» та «достатніми», включають небезпеку переховування, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризики змови, повторного вчинення злочину або спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (див. рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова», заява № 23755/07, пункти 87, 88 та 102. Ці ризики повинні бути належним чином обґрунтовані, і міркування органів державної влади з цих питань не можуть бути абстрактними, загальними або стереотипними (рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії», пункт 222). Таким чином, ризик переховування не може оцінюватися виключно на підставі тяжкості можливого покарання; його слід оцінювати з урахуванням інших факторів, таких як характер обвинуваченого, моральні якості, майновий стан, зв`язки з країною та міжнародні контакти (там само, пункт 223).

У пункті 111 цього ж рішення «Александровська проти України» ЄСПЛ акцентував увагу на тому, що рішення національних судів з питань застосування запобіжних заходів повинні відповідати критеріям вмотивованості: «... ніщо не свідчить про те, що національні суди належним чином розглядали можливість застосування альтернативних запобіжних заходів. Хоча вони у загальних формулюваннях зазначили, що розглянути таку можливість, вони не вказали, чому жоден із цих запобіжних заходів не міг бути застосований …».

При цьому, суд враховує висновки ЄСПЛ викладені у пункті 63 рішення у справі «Тодоров проти України», згідно яких загальна складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання під вартою протягом тривалого періоду.

Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

За змістом правової позиції ЄСПЛ, що викладена у п. 60 рішення у справі «Єлоєв проти України», після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 26 червня 1991 р. у справі «Летельє проти Франції» «попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку».

Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі «Ноймайстер проти Австрії» позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Повертаючись до обставин даного кримінального провадження суд зауважує, що в цілому погоджується із аргументами прокурора щодо існуванням ризиків у кримінальному провадженні. Водночас тривалість перебування обвинуваченої під вартою у кримінальному провадженні, що на даний час складає більше трьох місяців, сама по собі є достатньо вагомим аргументом для суду щодо розгляду питання про можливість розглянути питання про застосування менш тяжкого запобіжного заходу.

Також суд бере до уваги те, що як випливає із судової практики у питаннях запобіжних заходів, ступінь вираження ризиків у кримінальному провадженні має тенденцію до зменшення із плином часу, оскільки стороною обвинувачення завершено збирання доказів у кримінальному провадженні та позиція сторони обвинувачення істотно посилюється після завершення досудового розслідування.

Також суд частково погоджується із доводами сторони захисту про те, що на час розгляду даного клопотання відсутні будь-які відомості щодо порушення обвинуваченою процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні. І навіть попри те, що цей період обвинувачена перебувала під вартою, однак порушення процесуальних обов`язків не є виключеним і в таких умовах. Останнє хоча й не виключає повністю наявних у кримінальному провадженні ризиків, однак у сукупності з уже наведеним зумовлює зменшення ступеня їх вираження.

Також суд бере до уваги той факт, що попередньою ухвалою про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченій було визначено розмір застави. Водночас, оскільки заставу не було внесено, суд доходить висновку про те, що визначений розмір застави обвинувачена внести неспроможна, у той час як зменшення такого розміру не буде здатне забезпечити уникнення ризиків у кримінальному провадженні.

За таких умов суд доходить висновку про те, що на даний час ризики в кримінальному провадженні хоча й продовжують існувати, однак можуть бути нівельовані застосуванням такого запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт. Цілодобове перебування під домашнім арештом у сукупності із можливістю контролю з боку працівників поліції за місцем знаходження обвинуваченої, а також у сукупності із покладенням обов`язку здати на зберігання закордонний паспорт та інші документи, які дають право на виїзд за межі України, а також покладенням обов`язку уникати спілкування із свідками та потерпілим у кримінальному провадженні, здатні нівелювати наявні ризики.

Щодо закінчення підготовчого засідання та призначення судового розгляду учасники кримінального провадження не заперечували, інших питань, які підлягали би вирішенню на даній стадії кримінального провадження на вирішення суд не надійшло.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 184, 193, 194, 314-317, 369-372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Закінчити підготовче провадження і призначити судовий розгляд за обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0002118 від 22.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у відкритому судовому засіданні у приміщенні Новозаводського районного суду міста Чернігова (м. Чернігів, вул. Мстиславська, 17) на 04 листопада 2025 року на 15 год. 00 хв.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відмовити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.07.2025, змінити, застосувавши до обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків прибуття до суду за викликом та за виключенням випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги.

Негайно звільнити обвинувачену ОСОБА_3 з-під варти в залі суду та зобов`язати працівників правоохоронних органів доставити ОСОБА_3 до зареєстрованого місця проживання.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на два місяці, тобто до 18 грудня 2025 року включно, наступні обов`язки:

- прибувати до суду за викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому ОСОБА_3 зареєстрована, без дозволу суду;

- повідомляти суд або прокурора про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування з потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_3 , що у разі невиконання покладених на неї ухвалою суду обов`язків до неї можуть бути застосовані більш суворі запобіжні заходи.

Роз`яснити обвинуваченій, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Ухвалу в частині застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту направити для виконання Чернігівському РУП ГУНП України в Чернігівській області.

Викликати для участі у судовому засіданні прокурора, потерпілу, обвинувачену, захисника, свідків у кримінальному провадженні.

На ухвалу суду в частині запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова протягом семи днів з дня її оголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 24.10.2025.

Суддя ОСОБА_1