Провадження № 1-кс/932/6162/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у приміщенні суду в м. Дніпрі клопотання прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001345 від 12.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшло клопотання прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001345 від 12.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, про накладення арешту у вигляді заборони відчуження, розпорядження та користування, а саме: капці чорного кольору з нашаруванням РБК; автоматична вогнепальна зброя UAR15; змиви на марлеві тампони зі зброї; 4 магазини та набої (116 шт), які було вилучено в ході огляду домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого клопотання зазначає, що 12.10.2025 року о 11:09 до ЧЧ ВП №1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено труп гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ознаками насильницької смерті. (ЄО № 3929).

В ході досудового розслідування 13.10.2025 проведено огляд місця події, а саме домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу огляді місця події, в ході вказаного виявлено та вилучено:

-Капці чорного кольору з нашаруванням РБК;

-Автоматична вогнепальна зброя UAR15;

-Змиви на марлеві тампони зі зброї;

-4 магазини та набої (116 шт).

Зазначені речі вилучено та 13.10.2025 визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження, оскільки могли бути як знаряддями вчинення злочину (у частині куль та гільз), предметами на яких можуть зберегтися сліди вчинення злочину (речі з кров`ю) та можуть використовуватися як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, визнані речовими доказами, оскільки містять сліди злочину, тобто, утримують відомості, що можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час проведення досудового розслідування, тому вказане майно потребує проведенню відповідних експертиз.

На даний час є достатньо підстав вважати, що речі, вилучені під час огляду місця події мають значення для подальшого досудового розслідування, та необхідне для подальшого детального огляду, призначення відповідних перевірок, судових експертиз та встановлення осіб, які мають відомості, що можуть бути використані в якості доказів.

Таким чином, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, а саме перелічених вище речових доказів, для виконання завдання арешту майна, встановленого ч. 1 ст. 170 КПК України, наявні підстави для накладення арешту у вигляді позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаними транспортними засобами.

У судове засідання прокурор не з`явився. Про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, надавши заяву про розгляд клопотання без його участі.

Власник майна, на яке слідчий просить накласти арешт, будучи повідомленим про місце та час розгляду клопотання про арешт майна шляхом направлення повідомлення, в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, що відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, вважаю можливим розглянути клопотання за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього докази, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Поряд з цим, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Арешт майна, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Постановою старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську ОСОБА_5 від 13.10.2025 року визнано речовим доказом у кримінальному провадження № 0001345, а саме: капці чорного кольору з нашаруванням РБК; автоматична вогнепальна зброя UAR15; змиви на марлеві тампони зі зброї; 4 магазини та набої (116 шт).

З наведених вище підстав, слідчий суддя вважає, що слідчим доведено, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що зазначене майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та без їх арешту та вилучення існує реальна загроза зміни слідової інформації, яка наявна на них на теперішній час, крім того необхідно провести ряд невідкладних слідчих (розшукових) та процесуальний дій, в тому числі експертних досліджень, для встановлення об`єктивної істини по кримінальному провадженню, у зв`язку з чим, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя вважає за доцільне накласти арешт на майно, вказане у клопотанні.

Слідчий суддя враховує наявність правових підстав для накладання арешту, можливість використання вказаного речового доказу у кримінальному провадженні. Приймаючи до уваги, що вищевказані речі, можуть бути використаній, як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, тому з метою збереження цього речового доказу та досягнення дієвості кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання, тому воно підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Оскільки вилучене майно необхідно зберігати в тому вигляді, в якому вони були вилучені, а також для забезпечення проведення відповідних експертиз, вважаю, що існують підстави для заборони відчуження, розпорядження та користування майном.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 131, 170-173, 309, 372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001345 від 12.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на капці чорного кольору з нашаруванням РБК; автоматична вогнепальна зброя UAR15; змиви на марлеві тампони зі зброї; 4 магазини та набої (116 шт) та які було вилучено 13.10.2025 року в ході огляду домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права на володіння, відчуження та розпорядження ним.

Копію ухвали направити прокурору, слідчому та власнику майна/захиснику підозрюваного.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором. Копія ухвали надсилається слідчому, прокурору, підозрюваному, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1