Провадження № 1-кп/344/531/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсона, жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 НГУ, українця, громадянина України, раніше не судимого,

якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.361 ч.1, 200 ч.1, 200 ч.2, 185 ч.4, 408 ч.4 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем; підробку документів на переказ електронних грошей; підробку документів на переказ електронних грошей, повторно; таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану; а також дезертирство, тобто самовільне нез`явлення з відпустки до військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Кримінальні правопорушення скоєно за наступних обставин. Так, обвинувачений ОСОБА_5 будучи старшим солдатом військової частини НОМЕР_1 НГУ, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення грошових коштів з карткового рахунку «Monobank» потерпілої ОСОБА_6 , 30.12.2023 року, об 01 год. 05 хв., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що ОСОБА_6 відпочиває (спить), самостійно, без дозволу останньої, взяв в руки її мобільний телефон марки Iphone 11», IMEI: НОМЕР_2 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Lifecell» із номером телефону НОМЕР_3 , в корпусі фіолетового кольору, який був підключений до мережі «Інтернет» та на той час перебував поза візуальним контролем потерпілої, з метою особистого збагачення, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливими мотивами, з метою незаконного втручання в роботу встановленого в оперативній системі вказаного мобільного телефону мобільного додатку «Monobank» з персональними даними ОСОБА_6 , заздалегідь з`ясувавши пароль від мобільного телефону та мобільного додатку «Monobank», самовільно, без дозволу потерпілої, активував встановлений в оперативній системі телефону додаток «Monobank» та володіючи відповідними навичками роботи з інформаційними (автоматизованими) системами (мобільним телефоном), вчинив несанкціоноване втручання до банківського карткового рахунку потерпілої НОМЕР_4 (Monobank), який належить потерпілій ОСОБА_6 , тим самим отримав над ним повний контроль.

Також, 30.12.2023 року, об 01 год. 05 хв., обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , маючи в розпорядженні мобільний телефон потерпілої ОСОБА_6 марки «Iphone 11», IMEI: НОМЕР_2 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Lifecell» із номером телефону НОМЕР_3 , який в той час був підключений до мережі «Інтернет», маючи доступ до мобільного додатку «Monobank» з персональними даними ОСОБА_6 , попередньо вчинивши несанкціоноване втручання до банківського карткового рахунку потерпілої НОМЕР_4 (Monobank), діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливими мотивами на викрадення грошових коштів з карткового рахунку «Monobank» потерпілої ОСОБА_6 , з метою особистого збагачення, підробив від імені потерпілої ОСОБА_6 документи у електронному виді на оформлення розстрочки, а саме заяву клієнта ( ОСОБА_6 ) №20.30. від 30.12.2023 року для отримання розстрочки (переказу) на картку № НОМЕР_5 , що належить потерпілій ОСОБА_6 у сумі 100000 грн.,

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на викрадення грошових коштів з карткового рахунку «Monobank», який належить потерпілій ОСОБА_6 , 30.12.2023 року, об 10 год. 21 хв., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , маючи в розпорядженні мобільний телефон потерпілої ОСОБА_6 марки «Iphone 11», IMEI: НОМЕР_2 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Lifecell» із номером телефону НОМЕР_3 , який в той час був підключений до мережі «Інтернет», попередньо вчинивши несанкціоноване втручання до банківського карткового рахунку потерпілої НОМЕР_4 (Monobank), підробивши від імені потерпілої ОСОБА_6 документи в електронному виді на оформлення розстрочки, а саме заяву клієнта ( ОСОБА_6 ) №20.30. від 30.12.2023 року для отримання розстрочки (переказу) на картку № НОМЕР_5 , що належить потерпілій ОСОБА_6 у сумі 100000 грн., діючи умисно та повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливими мотивами та з метою особистого збагачення, створив підроблене електронне доручення на переказ грошових коштів в сумі 100000 грн. (окремо комісія банку 392 грн. 15 коп.) із карткового рахунку потерпілої ОСОБА_6 НОМЕР_4 (Monobank) на належний йому, ОСОБА_5 , банківський рахунок № НОМЕР_6 (Monobank),

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 30.12.2023, об 10 год. 21 хв., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , маючи в розпорядженні мобільний телефон потерпілої ОСОБА_6 марки «Iphone 11», IMEI: НОМЕР_2 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Lifecell» із номером телефону НОМЕР_3 , який в той час був підключений до мережі «Інтернет», попередньо вчинивши несанкціоноване втручання до банківського карткового рахунку потерпілої ОСОБА_6 НОМЕР_4 (Monobank), підробивши від імені останньої документи у електронному виді на оформлення розстрочки, а саме заяву клієнта ( ОСОБА_6 ) №20.30. від 30.12.2023 року для отримання розстрочки (переказу) на картку № НОМЕР_5 , що належить потерпілій ОСОБА_6 , у сумі 100000 гривень, а також на переказ грошових коштів в сумі 100000 грн. (окремо комісія банку 392 грн. 15 коп.) із карткового рахунку потерпілої ОСОБА_6 НОМЕР_4 (Monobank) на належний йому, ОСОБА_5 , банківський рахунок № НОМЕР_6 (Monobank), діючи умисно з єдиним злочинним умислом на заволодіння грошовими коштами із карткового рахунку потерпілої, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливими мотивами та з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, таємно викрав чуже майно - грошові кошти потерпілої ОСОБА_6 шляхом переказу грошових коштів в сумі 100000 грн. (окремо комісія банку 392 грн. 15 коп.) із карткового рахунку потерпілої ОСОБА_6 НОМЕР_4 (Monobank) на належний йому, ОСОБА_5 , банківський рахунок № НОМЕР_6 (Monobank), чим завдав потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 100392 грн. 15 коп.

Також, будучи обізнаним із вимогами законодавства, що стосуються проходження військової служби, у тому числі в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи строкову військову службу, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби назавжди, в умовах воєнного стану, обвинувачений ОСОБА_5 30.12.2023 року самовільно не прибув з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_1 НГУ, що у АДРЕСА_3 , та починаючи із 30.12.2023, без поважних причин, не з`являвся на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 НГУ ( АДРЕСА_3 ), проводив час на власний розсуд, приховуючи свою належність до військових формувань України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому визнав, у вчиненому щиро розкаявся, зокрема, суду зазначив, що будучи військовослужбовцем ВЧ1241 НГУ, в 2023 році він пішов у відпустку та не повернувся на службу. Наміру продовжувати службу він не мав. До затримання в м.Львові 05.06.2024 року обвинувачений працював у закладі громадського харчування на посаді кухаря. Обвинувачений визнав, що його дії щодо неповернення у військову частину були неправомірними, однак, свій вчинок пояснив незгодою з діями керівництва ВЧ НОМЕР_1 . Також, обвинувачений підтвердив, що він разом з потерпілою ОСОБА_6 підтримували стосунки та проживали в м.Івано-Франківську приблизно протягом двох років. 30.12.2023 року перебуваючи в АДРЕСА_4 , знаючи пароль до мобільного телефону потерпілої, ОСОБА_5 зайшов в застосунок «Monobank» оформив розстрочку на суму 100000 грн., які в подальшому перерахував на свій картковий рахунок. На вчинення вказаних дій потерпіла дозволу обвинуваченому не надавала. Обвинувачений у вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати. Обвинувачений в повній мірі визнав заявлений потерпілою цивільний позов.

Крім визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненому доводиться сукупністю наступних доказів.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що вона з обвинуваченим зустрічалась та 29.12.2023 року переїхала проживати спільно з обвинуваченим по АДРЕСА_4 . Близько 01-00 год. наступного дня обвинувачений таємно взяв мобільний телефон потерпілої, розблокував його, та шляхом маніпуляцій оформив на потерпілу кредит з лімітом 100000 грн. Зранку 30.12.2023 року потерпілого в квартирі вже не було. При цьому, потерпіла побачила, що на її картці відбувся рух коштів (з її картки на картку ОСОБА_5 ). Після цього, потерпіла зв`язалася з обвинуваченим, який сказав, що все пояснить. Через це вони посварилися і потерпіла вирішила звернутись в поліцію. Потерпіла також підтвердила, що в процесі їхнього спілкування обвинувачений постійно скаржився на командування, казав, що не хоче служити в армії. Також потерпілій відомо, що в обвинуваченого були борги перед військовослужбовцями.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , командир другого взводу ВЧ3072, зазначив, що перебуваючи ще у ВЧ НОМЕР_1 в 2023 році був випадок, коли військовослужбовець ОСОБА_5 не повернувся до військової частини з відпустки. З цього приводу свідок проводив службове розслідування. В процесі розслідування була створені пошукові групи. На телефонні дзвінки обвинувачений не відповідав. Свідку також було відомо, що обвинувачений мав боргові зобов`язання перед іншими військовослужбовцями.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 зазначив, що у 2023 році протягом пів року проходив військову службу разом з обвинуваченим ОСОБА_5 у ВЧ НОМЕР_1 . Свідок підтвердив, що обвинувачений позичав у нього мобільний телефон та так і не повернув. В грудні 2023 року військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_1 надавали відпустки, проте, обвинувачений з відпустки до військової частини не повернувся. Командування військової частини вживало заходи щодо пошуків ОСОБА_5 , щоб повернути його до ВЧ.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 також підтвердив, що він разом з обвинуваченим проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . У 2023 році обвинувачений мав повернутися до ВЧ з відпустки, однак, так і не повернувся. У ВЧ була створена група для пошуку обвинуваченого. Свідок підтвердив, що обвинувачений мав борги перед іншими військовослужбовцями. В один момент в телеграмканалі обвинувачений розмістив оголошення про допомогу. Свідок підтвердив, що на той час він мав спілкування з обвинуваченим та просив його повернутись до ВЧ. Вони навіть були погодили час та місце зустрічі але обвинувачений не прийшов.

Свідок ОСОБА_10 підтвердив, що він разом з обвинуваченим служив у НОМЕР_7 . Свідок підтвердив, що в 2023 році обвинувачений не повернувся з відпустки. На неодноразові дзвінки та повідомлення обвинувачений не реагував, у зв`язку з чим командування ВЧ призначало службове розслідування. Свідок також підтвердив, що обвинувачений ще до відпустки висловлювався про те, що він не повернеться до військової частини.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 підтвердив, що він проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 з 21.04.2021 року по 23.04.2024 року. Разом з ним військову службу проходив обвинувачений. В 2023 році обвинувачений ОСОБА_5 не повернувся з відпустки.

Крім цього, вина обвинуваченого у вчиненому доводиться іншими письмовими і речовими доказами по справі, які були предметом дослідження в ході судового розгляду справи.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 30.12.2023 року, потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що 30.12.2023 року близько 01-00 год. її співмешканець ОСОБА_5 , військовослужбовець НОМЕР_7 , користуючись її телефоном, через додаток «Монобанк», оформив розстрочку на картку в сумі 100000 грн. та в подальшому переказав її на свою банківську картку.

Даними протоколу огляду від 10.01.2024 року було оглянуто мобільний телефон марки Iphone 11, добровільно наданий потерпілою, на якому в мобільному додатку «monobank» наявна інформація про отримання розстрочки в сумі 100000 грн. та одразу ж після цього здійснення грошового переказу на « ОСОБА_12 » коштів в розмірі 100292,15 грн. о 10-21 год. 30.12.2023 року. Вказана інформація зафіксована на оптичному диску та додатками до протоколу.

Матеріалами службового розслідування по факту неприбуття на службу без поважних причин з щорічної основної відпустки військовослужбовця строкової служби стрільця 2 відділення 1 взводу 1 патрульної роти патрульного батальйону старшого солдата ОСОБА_5 встановлено факт неприбуття на службу без поважних причин з щорічної основної відпустки військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_5 . Вказані обставини встановлені відповідним висновком службового розслідування, який міститься в матеріалах кримінального провадження. Зокрема, встановлено, що старший солдат ОСОБА_5 30.12.2023 року своєчасно не прибув на службу після проведення щорічної основної відпустки без поважних причин. На телефонні дзвінки не відповідає, за адресою проживання відсутній.

Факт перебування ОСОБА_5 на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 підтверджується копіями наказів №63 від 17.03.2020 року, №41 від 23.02.2022 року та №345 від 24.11.2023 року.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 13.02.2024 року потерпіла ОСОБА_6 повідомила обставини спільного проживання з обвинуваченим ОСОБА_5 та факт отримання останнім з її мобільного телефона розстрочки на суму 100000 грн. з подальшим перерахуванням коштів на свою карточку.

Таким чином, в процесі судового розгляду було достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем у ВЧ НОМЕР_1 НГУ, проходячи строкову військову службу, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби назавжди, в умовах воєнного стану, 30.12.2023 року самовільно не прибув з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_1 НГУ, що у АДРЕСА_3 та починаючи з 30.12.2023 року, без поважних причин, не з`являвся на службу до розташування військової частини, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам. Вказані обставини підтверджуються в повній мірі наявними у справі доказами, показаннями свідків, які зазначені вище.

При цьому суд звертає увагу, що з об`єктивної сторони злочин, передбачений ст.408 КК України, полягає у самовільному залишенні військової частини або місця служби з метою повністю ухилитися від проходження військової служби або у нез`явленні з тією ж метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу. Військовослужбовець, який скоює дезертирство, протизаконно припиняє виконувати свій конституційний обов`язок (статті 17, 65 Конституції України) щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Дезертирство є тривалим злочином і починається з моменту самовільного залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення нак службу у разі призначення, переведення, з відр`ядження, відпустки або з лікувального закладу. Для закінченого складу цього злочину тривалість ухилення військовослужбовця від військової служби значення не має.

Суб`єктивною стороною злочин, передбачений ст.408 КК України характеризується тільки прямим умислом і спеціально зазначеною у диспозиції статті метою ухилення від військової служби.

На переконання суду, дії вчинені обвинуваченим щодо не повернення на військову службу у ВЧ НОМЕР_1 НГУ свідчать про прямий умисел ОСОБА_5 на умисне ухилення від військової служби. Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 , які полягали в нез`явленні з відпустки до військової частини вказує саме на умисний характер дій обвинуваченого та є в причинно-наслідковому зв`язку з настанням відповідних наслідків щодо ухилення від військової служби. Жодних об`єктивних причин неповернення обвинуваченого до військової частини в період з 30.12.2023 року по 05.06.2024 року (момент затримання) судом встановлено не було.

Також, судом встановлено факт незаконного заволодіння коштами потерпілої ОСОБА_6 з подальшими маніпуляціями з карткового рахунку потерпілої НОМЕР_4 (Monobank). Вказані обставини підтверджуються як показаннями потерпілої ОСОБА_6 , матеріалами провадження та визнаються самим обвинуваченим.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, при вирішенні питання про достатність встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення поза розумним сумнівом, визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність, спрямованість та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення повинен пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер або спрямованість умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 8 жовтня 2019 р. у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 р. у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 р. у справі № 760/23459/17 та ін.).

Отже, оцінюючи всі зібрані по справі докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ст.ст.361 ч.1, 200 ч.1, 200 ч.2, 185 ч.4, 408 ч.4 КК України, оскільки він вчинив несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем; підробку документів на переказ електронних грошей; підробку документів на переказ електронних грошей, повторно; таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану; а також дезертирство, тобто самовільне нез`явлення з відпустки до військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, особу винного, а саме те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд також виходить з вимог ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 є повне визнання вини та щире каяття у вчиненому.

Обставин, що обтяжують обвинуваченому ОСОБА_5 покарання судом не встановлено.

За таких обставин, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід обрати покарання в межах санкції ст.ст.361 ч.1, 200 ч.1, 200 ч.2, 185 ч.4, 408 ч.4 КК України, зокрема у виді позбавлення волі, так як вказане покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, що повністю знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 шляхом несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем та підробки документів на переказ електронних грошей таємно викрав грошові кошти з карткового рахунку «Monobank» (АТ УніверсалБанк) в сумі 100000 грн. з комісією банку 392 грн. 15 коп. Відповідно до умов укладеного кредитного договору позивачка має в рахунок сплати 100000 грн. кредиту має сплатити 24 платежі по 6066 грн. 67 коп. на загальну суму 145588 грн. 08 коп. Тобто загальна сума завданих позивачу прямих збитків (матеріальної шкоди) становить саме згадана вище сума. Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи, що вказана вище шкода спричинена потерпілій неправомірними діями обвинуваченого, вказане відшкодування підлягає стягненню саме з ОСОБА_5 . Також з обвинуваченого на користь потерпілої також підлягають стягнення витрати в сумі 3000 грн. на правову допомогу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.368, 370, 374, 375 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.361 ч.1, 200 ч.1, 200 ч.2, 185 ч.4, 408 ч.4 КК України, та призначити покарання:

- ч.1 ст.361 КК України, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.;

- ч.1 ст.200 КК України, у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн.;

- ч.2 ст.200 КК України, у виді штрафу в розмірі п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000 грн.;

- ч.4 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років;

- ч.4 ст.408 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років три місяці.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років три місяці.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 - тримання під вартою - залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з 05 червня 2024 року, з моменту затримання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 - 145588 грн. 08 коп. спричиненої злочином матеріальної шкоди та 3000 грн. витрат на правову допомогу, а всього разом 148588 (сто сорок п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн. 08 коп.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_13