ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1249/26 Справа № 214/4857/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

10 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_3 на ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 05 лютого 2026 р. щодо ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні № 0000168 від 26.05.2022 року, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 05 лютого 2026 р. відмовлено в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу у виді застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою та звернення застави в дохід держави стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

На вказане рішення прокурор ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою звернути в дохід держави заставу в розмірі 908 400 гривень, внесену на підставі ухвали Покровського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.01.2026 р., змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів.

Перевіривши апеляційну скаргу прокурора суддя-доповідач приходить до висновку про те, що слід відмовити у відкритті апеляційного провадження з таких підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали, у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першої цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Аналіз наведеної норми права, а також положень ст. 422-1 КПК України, якою передбачений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, свідчить про те, що ці норми не надають права на оскарження ухвали щодо зміни запобіжного заходу у виді застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою та звернення застави в дохід держави.

Згідно позиції Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2025 року № 51 - 6921 км 23 формулювання в ухвалі суду першої інстанції про залишення в силі дії запобіжного заходу та про можливість апеляційного оскарження цієї ухвали не свідчать про те, що суд ухвалив рішення, не передбачене КПК, та не впливають на правильність прийнятого суддею апеляційного суду рішення.

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що за своєю правовою природою оскаржувана ухвала не є ухвалою суду про обрання або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Оскаржуваною ухвалою було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу у виді застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою та звернення застави в дохід держави.

Це не може вважатися тотожним прийняттю судом на етапі судового розгляду кримінального провадження рішення про обрання або продовження тримання особи під вартою, яке підлягає апеляційному оскарженню згідно ч. 2 ст. 392 КПК України.

Враховуючи викладене, беручи до уваги вищенаведені норми закону, які є імперативними і містять вичерпний перелік рішень, які підлягають апеляційному оскарженню, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_3 подана на рішення, що апеляційному оскарженню не підлягає.

Також приймається до уваги, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, що знайшла відображення зокрема у рішенні у справі «Мельник проти України», право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Згідно положень ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 399, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_3 на ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 05 лютого 2026 р. щодо ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні № 0000168 від 26.05.2022 року, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження, разом з поданою апеляційною скаргою невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а у разі постановлення ухвали без виклику особи, яка її оскаржує, з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя