Справа №561/1278/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000039 від 09 липня 2025 року на підставі угоди про визнання винуватості за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти середньої, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 162 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2025 року приблизно о 23:00 год., ОСОБА_4 перебував поблизу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник умисел на порушення недоторканності житла шляхом незаконного проникнення до будинку, який перебуває у власності потерпілої ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на порушення недоторканності житла, а саме на незаконне проникнення до житлового будинку ОСОБА_6 , всупереч волі власника та без її дозволу, за відсутності визначених законом підстав та в порушення встановленого законом порядку, за відсутності будь-яких причин для порушення недоторканності житла - житлового будинку, діючи умисно, незаконно, протиправно шляхом віджиму вхідних дверей за допомогою металевої монтировки, потрапив до веранди, де ліктем правої руки розбив скло міжкімнатних дверей, що дало змогу ОСОБА_4 відчинити їх за допомогою ключа, який на той час був у замку даних дверей, вслід за чим останній незаконно проник у середину будинку, а саме до приміщення кухонної кімнати чим порушив право ОСОБА_6 на недоторканність її житла, гарантоване статтею 30 Конституції України. Однак злочинні дії ОСОБА_4 були помічені потерпілою, яка прокинулась внаслідок світла від ліхтаря. В цей час, ОСОБА_4 було виявлено те, що потерпіла намагається увімкнути світло у даній кімнаті і у зв`язку з чим, аби уникнути свого викриття, останній вчинив дії спрямовані на застосування фізичного насильства відносно потерпілої, а саме стиснув обидві руки та відтягнув ОСОБА_6 від перемикача світла, чим спричинив для неї тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а саме овальний синець передньо-внутрішньої поверхні нижньої третини правого передпліччя та двох таких же синців внутрішньої поверхні лівого зап`ястя та лівого передпліччя. В подальшому ОСОБА_4 усвідомлюючи, що його дії викрито, покинув житло ОСОБА_6 .

Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 2 статті 162 Кримінального кодексу України, оскільки ОСОБА_4 вчинив незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи із застосуванням насильства.

16 січня 2026 року між прокурором Зарічненського відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_7 , якому на підставі статті 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні №0000039 та ОСОБА_4 у присутності його захисника - адвоката ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому статтями 468, 469 та 472 Кримінального процесуального кодексу України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою, сторони дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за частиною 2 статті 162 Кримінального кодексу України. Обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки зі звільненням від відбування покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України із встановленням іспитового строку.

Розглядаючи в порядку пункту 1 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 468 Кримінального процесуального кодексу України, у кримінальному провадженні можуть бути укладені такі види угод:

1) угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим;

2) угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання та інші, передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні також просили вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджене в ньому покарання та інші передбачені угодою заходи. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 162 Кримінального кодексу України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд кримінального провадження без її участі. Проти затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим не заперечує, жодних претензій до обвинуваченого не має.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із статтею 12 Кримінального кодексу України є нетяжким злочином.

Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена частиною 2 статті 162 Кримінального кодексу України.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені пунктом 1 частини 4 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені частиною 2 статті 473 Кримінального процесуального кодексу України, та наслідки її не виконання, передбачені статтею 476 Кримінального процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин, суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинив незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи із застосуванням насильства, а тому приходить висновку, що кваліфікація його дій за частиною 2 статті 162 Кримінального кодексу України є правильною, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки та звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі статті 75 Кримінального кодексу України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитого строк 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувались.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 314, 373, 374, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду від 16 січня 2026 року про визнання винуватості між прокурором Зарічненського відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 162 Кримінального кодексу України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 16 січня 2026 року покарання - 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік з покладенням відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1