ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника військової частини НОМЕР_1 захисника підозрюваного ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 12 грудня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 грудня 2025 року за №0002908, задоволено клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією в м. Полтава) ТУ ДБР у м. Полтава ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_11 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 07 лютого 2026 року, підозрюваному

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кременчук Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Відмовлено в задоволенні клопотання т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_12 про взяття ОСОБА_9 на особисту поруку.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, яка підтверджується вагомими доказами, його обставини, ризиків, визначених у п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, продовжити протиправну діяльність, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання винуватим, особу підозрюваного та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Водночас слідчий суддя на підставі ч.4 ст.183 КПК України дійшов висновку про необхідність застосування ОСОБА_9 зазначеного вище запобіжного заходу без визначення розміру застави.

Також слідчий суддя вказав, що: безпосередньо т.в.о. командир військової частини ОСОБА_12 , який просив взяти підозрюваного на особисту поруку, в судове засідання не з`явився, а тому слідчий суддя позбавлений можливості роз`яснити йому наслідки взяття особи на особисту поруку, як того вимагає ст.180 КПК України; дане клопотання подано на розгляд слідчого судді т.в.о. командира військової частини, але не зазначено строк, до якого він буде виконувати такі повноваження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 12 грудня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити клопотання т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_12 про взяття ОСОБА_9 на особисту поруку. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, визначених у ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, який не судимий, є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_2 , позитивно характеризується за місцем служби, має: відзнаки, міцні соціальні зв`язки. Водночас апелянт зазначає, що слідчий суддя: безпідставно послався на те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.1 ст.263 та ч.4 ст.408 КК України, тяжкого та особливо тяжкого злочинів у період дії воєнного стану, оскільки ОСОБА_9 було вручено повідомлення про підозру тільки за ч.1 ст.114-1 КК України; в порушення вимог КПК України не визначив підозрюваному заставу й не мотивував, чому її не було визначено; відмовляючи в задоволенні клопотання т.в.о командира військової частини про взяття ОСОБА_9 на поруки, помилково вказав, що командир військової частини не прибув у судове засідання та не зазначив період часу, на який його призначено тимчасово виконувати обов`язки, так як КПК України не визначає такого процесуального обов`язку особи, яка подає слідчому судді відповідне клопотання про взяття на поруки.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку підозрюваного та його захисника про задоволення апеляційної скарги, пояснення представника військової частини на підтримку позиції сторони захисту, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, вивчила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією в м. Полтава) ТУ ДБР у м. Полтава здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 грудня 2025 року за №0002908 (а.п.6-8).

Досудовим розслідуванням установлено, що 09 грудня 2025 року приблизно о 17 годині 50 хвилин ОСОБА_9 , керуючи транспортним засобом «Toyota RAV4», н.з. НОМЕР_3 , рухаючись автодорогою Т1735 сполученням Кобеляки-Нехвороща-Машівка між с. Соколова Балка Полтавської обл. та с. Нехвороща Полтавської обл., у напрямку с. Нехвороща, діючи з умислом, спрямованим на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, умисно заблокував рух автомобіля «Mercedes-Benz 312D», н.з. НОМЕР_4 , під керуванням військовослужбовця Військової частини НОМЕР_5 - ОСОБА_13 .

При цьому, ОСОБА_9 достовірно знав, що вказаний вище автомобіль здійснював перевезення військовослужбовців Збройних Сил України до місця служби - Військової частини НОМЕР_5 , тобто експлуатувався в цілях забезпечення обороноздатності держави.

Зокрема, в автомобілі рухались військовослужбовці Військової частини НОМЕР_5 : ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також мобілізовані відповідно до поіменного списку №9/3913 ІНФОРМАЦІЯ_2 08 грудня 2025 року військовослужбовці Військової частини НОМЕР_5 : ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , які прямували до м. Краматорськ Донецької обл.

Зупинивши й заблокувавши рух у такий спосіб названого вище автомобіля, ОСОБА_9 , перебуваючи на узбіччі дороги Т1735 сполученням Кобеляки-Нехвороща-Машівка, поряд із с. Нехвороща Полтавської обл., діючи з прямим умислом, із метою перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді зниження обороноздатності України в умовах воєнного стану та збройної агресії РФ проти України, вийшов із власного автомобіля «Toyota RAV4», підійшов до задніх правих дверей автомобіля «Mercedes-Benz 312D», де в цей час стояв ОСОБА_14 , та, не маючи на це жодних законних підстав, наказав йому випустити з автомобіля та не перешкоджати залишенню військової команди військовослужбовцем ОСОБА_26 .

При цьому, шляхом підняття правою рукою нижньої частини куртки ОСОБА_9 продемонстував наявність зброї, а саме пістолету "ФОРТ-12Р", який знаходився під поясом без кобури та промовив: «Давай не будемо стріляти», переслідуючи протиправну мету перешкоджання прибуттю військовозобов`язаного ОСОБА_26 до місця розташування Військової частини НОМЕР_5 до АДРЕСА_2 .

У подальшому ОСОБА_9 відчинив задні праві двері автомобіля «Mercedes-Benz 312D» та вивів із автомобілю мобілізованого ІНФОРМАЦІЯ_2 08 грудня 2025 року військовослужбовця Військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_26 і вирушив з ним автомобілем «Toyota RAV4» в сторону м. Кременчук Полтавської обл.

Унаслідок указаних вище дій із перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, а саме військовій команді мобілізованих військовослужбовців, які рушили на військову службу, мав місце зрив виконання завдання з своєчасного комплектування підрозділів Військової частини НОМЕР_5 особовим складом, неможливість вчасного виконання завдань за призначенням за рахунок залучення зазначених військовослужбовців.

10 грудня 2025 року слідчий ОСОБА_10 за погодженням із прокурором ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_9 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України - перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період (а.п.77-81).

12 грудня 2025 року слідчий ОСОБА_10 за погодженням із прокурором ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, мотивуючи подане клопотання наявністю: обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, ризиків, визначених у п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливістю інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам, посилаючись і на приписи ч.6 ст.176 та ч.4 ст.183 КПК України (а.п.1-85).

Слідчий суддя, задовольнивши клопотання слідчого, застосував ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів (а.п.100-101).

Слідчий суддя вказав, що зазначені в клопотанні обставини необхідності затосування ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мають місце, підтверджуються достатніми на цьому етапі розслідування доказами, й у висновках, які зробила сторона обвинувачення, чогось необґрунтованого чи довільного не встановлено. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

За практикою Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

Розглядаючи клопотання про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, яка підтверджується вагомими доказами, його обставини, ризиків, визначених у п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, продовжити протиправну діяльність, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання винуватим від 5 до 8 років позбавлення волі, особу підозрюваного, зокрема, його вік і стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, і неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 зазначеного вище злочину, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні вагомими доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 09 грудня 2025 року з фототаблицею (а.п.11-21); показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_25 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 від 10 грудня 2025 року (а.п.22-28, 33-46); протоколом пред`явлення для впізнання, проведеного зі свідком ОСОБА_14 , від 10 грудня 2025 року (а.п.29-32); протоколом обшуку автомобіля «Toyota Rav 4», н.з. НОМЕР_3 , від 10 грудня 2025 року (а.п.47-52); протоколом затримання ОСОБА_9 від 10 грудня 2025 року (а.п.53-60); матеріалами щодо маршруту руху транспортних засобів «Toyota Rav 4», н.з. НОМЕР_3 , та «Mercedes-Benz 312D, н.з. НОМЕР_4 (а.п.67); даними поіменного списку військовозобов`язаних, які були призвані ІНФОРМАЦІЯ_2 і відправлені в складі команди НОМЕР_5 (а.п.69-71), та іншими доказами в кримінальному провадженні.

При цьому, колегія суддів зауважує, що на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. На підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів убачається, що причетність ОСОБА_9 до вчинення злочину, підозра в якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Ураховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, колегія суддів погоджується з висновком про її наявність. За практикою Європейського суду з прав людини, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»).

У свою чергу, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині доведеності встановлених ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, наявні у справі факти та обставини, на які посилається орган досудового розслідування в клопотанні та доведені прокурором у судовому засіданні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_9 може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, що, в свою чергу, дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу з метою забезпечення кримінального провадження.

Що стосується ймовірності вчинення ОСОБА_9 дій щодо продовження протиправної діяльності, то про існування вказаного ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, не порушувалось питання в клопотанні слідчого, через це слідчий суддя зайве послався на наявність цього ризику. Однак зазначене вище порушення не є істотним з огляду на те, що само по собі не спростовує висновки слідчого судді щодо виду застосованого ОСОБА_9 запобіжного заходу.

Відповідно до ст.178 КПК України колегія суддів, ураховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому тяжкого злочину проти основ національної безпеки України щодо перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в умовах воєнного стану, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу підозрюваного та його поведінку в їх сукупності, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 .

З викладеного вище вбачається, що обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування ОСОБА_9 виняткового запобіжного заходу, підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею.

На цьому етапі розслідування виключно такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним стороною обвинувачення під час розгляду клопотання, що, при цьому, вбачається і з положень ч.6 ст.176 КПК України, в силу яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються, зокрема, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, за наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, застосовується саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тому наведені вище обставини в їх сукупності виключають можливість обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, в тому числі у вигляді особистої поруки.

Колегія суддів, окрім врахованого слідчим суддею, враховує те, що ОСОБА_9 є військовослужбовцем, має: позитивну характеристику за місцем служби, відзнаки, певні соціальні зв`язки, не судимий, однак ці дані з урахуванням викладених вище обставин у їх сукупності не спростовують висновки слідчого судді про наявність ряду ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість їм запобігти в разі незастосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не є достатньою і належною підставою для його зміни.

Абз. 8 ч.4 ст.183 КПК України унормовано, що слідчий суддя під час дії воєнного стану при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

ОСОБА_9 обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

З огляду на викладене вище та враховуючи ряд установлених ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, обставини інкримінованої ОСОБА_9 злочинної діяльності, дані про особу й поведінку підозрюваного, викладені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, то невизначення слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали під час дії воєнного стану розміру застави ОСОБА_9 , як наслідок, є правильним.

Тому зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Разом з цим, слідчий суддя в деяких частинах оскаржуваної ухвали помилково, серед іншого, послався на те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.408 КК України, оскільки за змістом повідомлення про підозру ОСОБА_9 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України (а.п.77-81), а тому наведені твердження слідчого судді підлягають виключенню з оскаржуваного судового рішення шляхом його зміни. Але таке виключення, з урахуванням викладених вище обставин, не свідчить про необхідність скасування ухвали ухвали слідчого судді та не спростовує необхідність застосування ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Отже, зважаючи на викладене вище, апеляційну скаргу, як наслідок, слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 12 грудня 2025 року щодо ОСОБА_9 змінити та виключити з ухвали слідчого судді посилання на те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.408 КК України.

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4