Номер провадження:1-кс/521/3534/25
УХВАЛА

06 жовтня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000863 від 19.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання слідчого, указом від 15 квітня 2025 року №235/2025, (затвердженим Законом України від 16 квітня 2025 року № 4356-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.09.2025 року приблизно о 21 годині 50 хвилин, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , перебували на вулиці Житкова у м. Одесі, де побачили ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які перебували неподалік від будинку №22 по вказаній вулиці. У цей же час у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, при цьому останні визначили в якості предмета свого злочинного посягання належну ОСОБА_6 сумку, яка у останнього висіла через плече.

Так, реалізуючи свій спільний злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, у вищевказаний час, ОСОБА_4 , діючи у групі зі ОСОБА_5 підійшли до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та, використовуючи уявний привід для початку спілкування, попрохали у останніх цигарки, при цьому, отримавши неодноразову відмову, ОСОБА_5 з метою реалізації спільного з ОСОБА_4 злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, та задля здійснення дезорієнтування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розпилив балончик сльозогінної дії у бік останніх, при цьому ОСОБА_4 наніс один удар ногою ОСОБА_6 в область тулуба, від чого останній втратив рівновагу та впав, після чого ОСОБА_6 встав та разом зі ОСОБА_7 почали втікати від нападників, однак ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, направлених на заволодіння чужим майном, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи прямий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, діючи у групі, із корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, наздогнали потерпілого ОСОБА_6 та почали наносити йому удари в область тулуба, голови та ніг.

У цей час, ОСОБА_6 для здійснення самозахисту, зняв зі свого плеча належну йому сумку, в якій знаходились: мобільний телефон марки «Самсунг», моделі «А50», у корпусі темно-синього кольору із номером телефону « НОМЕР_1 », навушники марки «Хуавей», сірого кольору, футляр для окулярів, грошові кошти у сумі 400 гривень, паспорт громадянина України на його ім`я, водійське посвідчення на його ім`я, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від автомобіля марки «Нісан», моделі «Максіма QX», із держаним номерним знаком « НОМЕР_2 », банківська картка «ПриватБанк», із № НОМЕР_3 , ключі від будинку, від автомобіля, від дачі, та інші ключі, які були на зв`язці, та поклавши сумку на землю позаду себе, продовжив чинити опір нападникам.

Надалі, ОСОБА_4 , діючи умисно, у групі зі ОСОБА_5 , із корисливих спонукань, використавши свою значну фізичну перевагу, подолали супротив потерпілого ОСОБА_6 шляхом нанесення останньому тілесних ушкоджень, та ОСОБА_4 в цей момент, неочікувано для потерпілого, схопив із землі належну ОСОБА_6 сумку та разом зі ОСОБА_5 почали тікати з місця вчинення кримінального правопорушення у бік АЗС «БРСМ», що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1, а потерпілий ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 , у свою чергу, побігли у бік нападників.

У подальшому, ОСОБА_4 діючи спільно зі ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що їх намагаються наздогнати потерпілий ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 , при цьому ігноруючи вимоги ОСОБА_7 щодо повернення майна потерпілого ОСОБА_6 , продовжуючи доводити їх спільний злочинний умисел до кінця та, обравши найбільш сприятливий для вчинення злочину момент, з метою закінчення реалізації їх спільного злочинного умислу та утримання викраденого майна потерпілого, діючи з корисливих мотивів, взяв із землі каміння та вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я осіб, які зазнали нападу, та яке виразилось у киданні вказаного каміння у бік потерпілого ОСОБА_6 , поціливши останньому у скроневу ділянку, тим самим подолавши волю потерпілого до будь-якого подальшого опору.

Після чого, ОСОБА_4 зі ОСОБА_5 місце вчинення кримінального правопорушення покинули, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 9000 гривень та тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку та рублена рана скроневої ділянки голови.

Крім цього, 24.09.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Хаджибейського районного суду міста Одеси було проведено санкціонований обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено:

-чоловічі кросівки сірого кольору, із наявним написом «Тгепо sport», із розміром 41;

-джинсові штани чорного кольору;

-мобільний телефон марки «Айфон», у чохлі та у корпусі сірого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 , та сім картку типу «Нано» оператора «Лайфселл», із наявним номером НОМЕР_6 ;

-темні сонячні окуляри із наявним логотипом збоку у вигляді літери «В».

24.09.2025 року вказані речі та предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Вивчивши клопотання та матеріали надані до нього, вислухавши думку слідчого, слідчий суддя вважає, що клопотання необхідно задовольнити, оскільки слідчим доведена необхідність застосування арешту майна, з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Частина 2 ст. 167 КПК України закріплює, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною 2 статті 170 КПК України, встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, слідчим у клопотанні доведено, що існують підстави ризику, що майно, яке вилучено та виявлено 24.09.2025 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , можуть бути зіпсоване, знищене, перетворено, втрачене особою, яка ним володіє, вказане майно має доказове значення у вказаному кримінальному провадженні та відноситься до речей, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, слідчим суддею з матеріалів клопотання встановлено, що вказане майно є предметом кримінального правопорушення, може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.

При вирішені питання про арешт майна слідчий суддя враховує: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та можливого цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 132, 167, 170, 172, 173, 175, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000863 від 19.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке 24.09.2025 року виявлено в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-чоловічі кросівки сірого кольору, із наявним написом «Тгепо sport», із розміром 41;

-джинсові штани чорного кольору;

-мобільний телефон марки «Айфон», у чохлі та у корпусі сірого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 , та сім картку типу «Нано» оператора «Лайфселл», із наявним номером НОМЕР_6 ;

-темні сонячні окуляри із наявним логотипом збоку у вигляді літери «В».

Заборонити користуватись, розпоряджатись та відчужувати майно, на яке накладено арешт, до прийняття рішення, щодо зняття раніше накладеного арешту у встановленому законом порядку.

Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчому та прокурору, в порядку передбаченому Постановою КМ України №1104 від 19.11.2012 року.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_8