Вирок

Іменем України

28.11.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000408 від 18.09.2025 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Франківського районного суду м. Львова від 10.02.2022 року за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання із урахуванням ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.11.2024 року у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, 15.05.2025 року звільненого з Дрогобицької ВК №40 по відбуттю покарання, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20.08.2025 року у справі 465/7153/25 (провадження №1-в/465/270/25) ОСОБА_4 встановлено адміністративний нагляд терміном на 1 рік із застосуванням наступних заборон:

- виходити із місця постійного проживання ( АДРЕСА_1 ) з 22.00 год. по 06.00 год. щоденно, крім випадків необхідності забезпечення особистої безпеки в умовах воєнного стану;

- виїздити в особистих справах за межі міста Львова без дозволу поліції;

- відвідувати місця, де продають алкогольні напої на розлив (кафе, бари, ресторани, пивні бари та інші місця з продажем алкогольних напоїв на розлив).

Цією ж ухвалою ОСОБА_4 зобов`язано з`являтись на реєстрацію до ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області 4 (чотири) рази на місяць.

Однак, ОСОБА_4 , будучи ознайомленим з ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20.08.2025 року у справі №465/7153/25 (провадження №1-8/465/270/25), якою щодо нього встановлено адміністративний нагляд, реалізовуючи свій умисел, спрямований на ухилення від адміністративного нагляду, розуміючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, порушив вимоги встановлені п.«в» ч.1 ст.9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», самовільно, з метою ухилення від встановленого йому адміністративного нагляду, в період часу з 28.08.2025 року до 17.09.2025 року залишив місце проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , та протягом цього часу проживав за адресою: АДРЕСА_2 , про що не повідомив працівників Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, тобто кримінальний проступок, передбачений ст.395 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, визнав повністю, надав детальні показання про мотиви та обставини вчинення кримінального правопорушення. Вказав, що раніше за вчинену крадіжку він відбував покарання у виді позбавленні волі у Дрогобицькій ВК №40 та був звільнений із даної установи виконання покарань по відбуттю призначеного йому покарання. Після звільнення ухвалою Франківського районного суду м. Львова до нього застосовано адміністративний нагляд. Про встановлення такого йому відомо, із відповідною ухвалою суду був ознайомлений. Адміністративний нагляд застосовано до нього за місцем його постійного проживання: АДРЕСА_1 . Однак, в серпні-вересні 2025 року, точної дати не пригадує, він поїхав на іншу адресу до своєї тітки, де певний час проживав і допомагав останній зібратися для поїздки в Польщу. Про залишення місця свого проживання та тривале перебування поза межами постійного місця мешкання він працівників поліції не повідомляв в жодний із способів, вважаючи, що це недоцільно. У скоєному кається, розуміє, що вчинив неправильно, просив суворо не карати, запевнив, що з того, що відбулось, зробив для себе правильні висновки на майбутнє.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого і дослідженням характеризуючих даних на його особу.

Отже, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_4 самовільного залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, тобто кримінального проступку, передбаченого ст.395 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, яке посягає на встановлений порядок виконання правил адміністративного нагляду, мету вчинення суспільно небезпечних дій, зокрема небажання обвинуваченого, щоб його в межах встановленого судом адміністративного нагляду контролювали працівники поліції, наявність пом`якшуючих обставин, якими суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння ним у розкритті кримінального правопорушення, особу ОСОБА_4 , який раніше судимий, покарання за попереднім вироком відбув, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря-психіатра не перебуває, водночас з квітня 2022 року є підобліковим в лікаря-нарколога з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, мети вчинення, та з огляду на особу обвинуваченого, який раніше судимий, щиро розкаявся, як під час досудового розслідування, так і в суді свою вину у вчиненому визнав повністю, запевнив, що має тверду установку на подальше належно виконувати свої обов`язки як адміннаглядовго, обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу. Таке покарання, на переконання суду, є достатнім та спроможне стимулювати в подальшому належну поведінку обвинуваченого і сприяти запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання немає.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

У справі відсутні процесуальні витрати та речові докази.

Підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374, 394 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1