ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаря прокурора захисника - адвоката підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2025 року,якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шабастівка Уманського (колишнього Монастирищенського) району Черкаської області, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, вдівця, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України,-

в с т а н о в и в:

Старший слідчий в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Черкаській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси із клопотанням, погодженим прокурором відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 , поданим в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000158 від 04 липня 2025 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000158 від 04 липня 2025 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що мешканець с. Нове Місто Монастирищенської міської громади Уманського району Черкаської області громадянин України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи, що з 24 лютого 2022 року по сьогоднішній день в Україні діє воєнний стан і проводиться загальна мобілізація, що діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ТЦК та СП) щодо здійснення мобілізаційних заходів викликала широкий резонанс у суспільстві, в тому числі і серед осіб, які мають намір ухилитися від мобілізації або не виявляють бажання бути призваними на військову службу, перебуваючи на посаді лікаря-офтальмолога КНП «Монастирищенська багатопрофільна лікарня», входячи до складу військово-лікарської комісії, та будучи у зв`язку із займаними посадами обізнаним про порядок отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за станом здоров`я, у серпні 2025 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, за грошову винагороду сприяв мешканцю Уманського району Черкаської області громадянину України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні умисних дій, спрямованих на отримання військовозобов`язаною особою відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за станом здоров`я.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2025 рокуу задоволенні клопотання слідчого відмовлено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 26 грудня 2025 року включно, але в межах строку досудового розслідування, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч.5 ст.194 КПК України, покладено на підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні процесуальні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;

- повідомляти прокурора чи суд про своє місце перебування, зміну місця свого проживання на іншу адресу та зміну контактного номеру телефону;

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- заборонити спілкування із свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В період введення воєнного стану на території України дозволено підозрюваному ОСОБА_8 , після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 15 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись із визначеного місця проживання з метою перебування в укритті.

Роз`яснено ОСОБА_8 , що невиконання покладених на нього слідчим суддею обов`язків може бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш суворий.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді, прокурор подав на неї апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В обгрунтування поданої апеляційної скарги зазначає про те, що слідчим суддею не було взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновок, а також не було враховано всі обставини вчинення кримінального правопорушення.

Вказує на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, та який має високий ступінь суспільної небезпеки, так як скоєно в умовах правового режиму воєнного стану, а тому існують реальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та основні доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримував подану апеляційну скаргу і просив скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги і просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

В силу статей 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.176 КПК України є домашній арешт.

Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 слідчим суддею були дотримані.

Так, слідчий суддя встановила, що надані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні докази доводять обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України .

- наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальнму провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інші злочини чи продовжити злочини, у яких підозрюється.

Як вбачається з матеріалів провадження, 08 жовтня 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя перевірила відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясувала питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя встановила наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих кримінальних правопорушень, однак дійшла висновку про недоведеність обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України, зокрема того, що у даному конкретному випадку є недостатнім застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Також слідчий суддя вказала, що тяжкість покарання не є безумовною підставою для обрання виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання у клопотанні на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, не свідчить про безумовне недотримання підозрюваним процесуальних обов`язків, які на нього можуть бути покладені при обранні іншого, більш м`якого, запобіжного заходу.

Аналогічні твердження неодноразово знаходили своє відображення і у ряді рішень Європейського суду з прав людини.

Зокрема ЄСПЛ у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Згідно з п.88 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2013 року у справі «Мхітарян проти Російської Федерації» на національній владі лежить обов`язок встановити існування конкретних фактів, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою. Перекладання на затриману особу тягаря доведення цих аргументів рівносильно скасуванню правила сталі 5 Конвенції, яка оголошує взяття під варту винятком з права на свободу, яке допустимо тільки в суворо визначених обставинах.

Не може утримання підозрюваного під вартою бути застосовано і з тієї причини, що у справі, на думку обвинувачення, очікується призначення покарання у вигляді позбавлення свободи - рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії», «Ілійков проти Болгарії», «Летіли проти Франції», «Худойоров проти Росії», «Рохліна проти Росії».

Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції (п.85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Вирішуючи питання про запобіжний захід, суд повинен враховувати вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема справи «Харченко проти України», «Комарова проти України», «Калашніков проти Росії», в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання осіб під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації та проживання, має постійне місце роботи (з 1989 року працює у КНП «Монастирищенська багатопрофільна лікарня»), за місцем роботи позитивно характеризується, тобто має міцні соціальні зв`язки, має немолодий вік (на момент розгляду клопотання майже виповнилося 66 років), а також поганий стан здоров`я, що підтверджується наявною в матеріалах клопотання Випискою № 3856, ставлення до вчиненого та своїх обов`язків.

На думку апеляційного суду, враховуючи наведену сукупність обставин, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту зможе належним чином забезпечити дотримання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків та досягнення цілей кримінального провадження.

Доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу, без їх належного обґрунтування, колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останньї ризиків, з числа передбачених ст. 177 КПК України, лише у такий спосіб.

Так, сам по собі факт підозри у вчиненні інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів порушення ним обов`язків як підозрюваним у кримінальному провадженні, у тому числі, з моменту застосування щодо нього запобіжного заходу, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Разом з тим, домашній арешт по встановленій ч. 1 ст. 176 КПК України ієрархії тяжкості запобіжних заходів передує триманню під вартою, а тому є достатньо суворим запобіжним заходом. З урахуванням встановлених слідчим суддею обставин з покладенням на підозрюваного процесуальних обов`язків, цілодобовий домашній арешт цілком забезпечить мету застосування запобіжного заходу та повною мірою може запобігти наявним ризикам у кримінальному провадженні.

При цьому, апеляційний суд враховує відсутність в матеріалах судового провадження даних про недотримання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього оскаржуваною ухвалою обов`язків.

Інші обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі, були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення. Зазначені посилання не можуть бути правовою підставою для скасування ухвали, у зв`язку з чим до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід, який на думку колегії суддів є співмірним зі встановленими ризиками і відповідає даним про особу підозрюваного, тяжкості кримінальних правопорушень та їх наслідкам, у зв`язку з чим підстав вважати його м`яким немає.

У контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Як зазначено у рішенні № 7064/05 від 01.06.2006 «Мамедова проти Росії» - «потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи та підстави, з яких просить скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення, а тому колегія суддів доводи апеляційної скарги прокурора відхиляє.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано відмовила у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосувавши щодо нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду прокурором не наведено таких обставин та не надано таких доказів, які б спростовували висновки слідчого судді, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді немає, а тому ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2025 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 194, 404, 405,419, 422 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 26 грудня 2025 року включно, але в межах строку досудового розслідування, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України залишити без змін.

Ухвала є остаточною, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4