Справа № № 585/3745/25
Номер провадження 1-кп/585/628/25
У Х В А Л А

02 грудня 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни кримінальне провадження відносно кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1, ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 317 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_5 терміном на 60 днів, про що надала письмове клопотання.

В обґрунтування клопотання вказано, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України за наступних обставин. Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків передбачених п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити річ, що має істотне значення для встановлення обставин в справі, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення. Ризики, які були враховані судом при обранні запобіжного заходу залишаються актуальними і на даний час. Прокурор в клопотанні зазначає, що існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду) обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 317 КК України. Санкція вказаних статтей відносить інкримінований злочин до категорії тяжкого та нетяжкого, тому очікування можливого суворого вироку може мати значення. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності. З огляду на наведене, обґрунтовуючи вказане клопотання, враховую тяжкість злочину, у вчиненні якого обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_5 вчинення кримінальних правопорушень в період воєнного стану, у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування пільгових інститутів у відповідній категорії справ. Отже, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду вважає такі дії цілком вірогідними. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його можливого затримання у невизначеному майбутньому, із засудженням до покарання у вигляді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Крім цього, наявність ризику переховування від суду підтверджується тим, що суворість покарання у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років, може бути визнане ОСОБА_5 більш небезпечним, ніж втеча. У зв`язку з чим запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не дасть повної можливості контролювати останнього на стадії досудового розслідування та забезпечити повний та всебічний розгляд кримінального провадження у суді. Наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення) обумовлена тим, що на проведення оперативної закупки особі під зміненими анкетними даним було отримано грошові кошти в національній валюті України в сумі 200 грн., які останній отримав від працівників правоохоронного органу для проведення оперативної закупки, за які ОСОБА_5 збув останньому наркотичну речовину. Враховуючи те, що на даний час місце зберігання грошових коштів не було встановлено, то з великою ймовірність, можемо припустити, що без обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 в результаті звільнення в подальшому може знищити отримані ним злочинним шляхом грошові кошті, які являються безпосередній доказом у вказаному кримінальному правопорушенні. Так, в обґрунтування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні) зазначає, що згідно з оперативною інформацію ОСОБА_5 неодноразово здійснював продаж наркотичної речовини «Метадон». А також враховуючи те, що анкетні дані осіб, яким ОСОБА_5 збував наркотичну речовину на даний час не встановлені, крім того, в силу свого процесуального статусу ОСОБА_5 відомо справжні анкетні данні ОСОБА_6 , (особа під зміненими анкетними даними), то останній може впливати на нього, тому існує ризик того, що останній може незаконно, шляхом підбурювання, вмовлянням, залякуванням впливати на покази свідків, які можуть бути встановлені в ході судового розслідування, або взагалі здійснювати вплив шляхом залякування з метою зміни їх показів та відмови від давання показань. Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (можливість вчинити інше кримінальне правопорушення) обумовлена тим, що ОСОБА_5 вчинив злочини, пов`язані з наркотичними речовинами, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, в умовах свого майнового стану, відсутності офіційного працевлаштування та легального доходу, що істотно підвищує ризик повторного скоєння аналогічних кримінальних правопорушень. Вказане свідчить про те, що без обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення з аналогічних мотивів. Вказане свідчить про те, що без обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 може продовжити свою кримінально карану діяльність. При цьому акцентую увагу на неможливості обрання ОСОБА_5 іншого більш м`якого запобіжного заходу, виходячи з наступного. Неможливість обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання обумовлене тим, що вказаний запобіжний захід є найбільш м`яким, і його обрання є не співрозмірним з характером вчинених кримінальних правопорушень та наслідками, що настали внаслідок його вчинення, що може викликати осуд та негативне ставлення суспільства до правоохоронних органів та суду в силу своєї несправедливості та м`якості. Неможливість обрання запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваний ОСОБА_5 обумовлюється тим, що останній ніде не працює, не має постійного джерела доходу. Неможливість обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_5 обумовлюється тим, що обрання вказаного виду запобіжного заходу не забезпечить запобіганню можливим спробам підозрюваного вчинити дії, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи те, що інкримінований йому злочин підозрюваний може вчиняти саме за місцем свого постійного проживання. Згідно ст. 183 ч. 1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Згідно ст. 183 ч. 2 п. 4 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (санкція статті інкримінованого злочину передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років позбавлення волі). Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_5 злочину. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити останньому дії, передбачені п.п.1, 2, 3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, вважав клопотання не обґрунтованим і безпідставним. Зазначив, що ризики не існують.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання.

Вислухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого суд приходить до переконання, що клопотання підлягає задоволенню.

Таке переконання склалося в зв`язку з тим, що при розгляді клопотання прокурор довів наявність вказаних в обґрунтування клопотання ризиків, передбачених п.1, п.3 ,п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що підтверджено і матеріалами даного кримінального провадження, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні двох тяжких і не тяжкого злочинів, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів яких він підозрюється є достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від суду. Також беручи до уваги, що анкетні дані осіб, яким ОСОБА_5 збував наркотичну речовину на даний час не встановлені та ОСОБА_5 відомо справжні анкетні данні свідка ОСОБА_6 , (особи під зміненими анкетними даними), то останній дійсно може здійснювати вплив на свідка з метою зміни його показів або відмови від давання показань. Також суд звертає увагу й на ту обставину, що ОСОБА_5 вчинив злочин, пов`язаний з наркотичними речовинами з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, в умовах свого майнового стану, відсутності офіційного працевлаштування та легального доходу, що істотно підвищує ризик повторного скоєння ним аналогічних кримінальних правопорушень.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України суд до уваги не бере, вказаний ризик вже був спростований судом в попередній ухвалі, щодо обрання запобіжного заходу.

Разом з тим, констатація недоведеності даного ризику не впливає на остаточне рішення суду щодо необхідності обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність зазначених у клопотанні ризиків, а саме п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

В зв`язку з вказаним, суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, тому, обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У відповідності до п.3, п.4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Розмір застави має відповідати вимогам ч. 5 ст. 182 КПК України та бути достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

В зв`язку з вказаним, обвинуваченому ОСОБА_5 слід визначити розмір застави 20 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що становить 60560 гривень, що достатньою мірою буде гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, і такий розмір застави не суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Задоволити клопотання прокурора.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на шістдесят діб, до 16 години 30 січня 2026 року.

Визначити ОСОБА_5 заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що становить 60560 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії ухвали.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Визначити 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави з дня її внесення.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосування запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому що у разі не виконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, обвинувачений будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини неявки або якщо порушить покладені на нього обов`язки, застава звертається в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошено о 12 годині 45 хвилин 4 грудня 2025 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1