Дата документу 06.11.2025 Справа № 336/1501/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1003/25 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/1501/24Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13 жовтня 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ганно-Требинівка Устинівського району Кіровоградської області, проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 11.12.2025 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 без права внесення застави.

В апеляційній скарзі захисник просила ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави. Свої вимоги мотивувала тим, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою. Захисник посилається на тривале та безпідставне тримання обвинуваченого під вартою, що негативно впливає на стан здоров`я останнього. Вказує, що обставини обґрунтованості підозри судом не досліджено, а продовження існування передбачених ст.177 КПК ризиків відносно ОСОБА_7 не доведено. Крім того, апелянт заперечує проти твердження суду першої інстанції щодо неможливості визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Прокурор у кримінальному провадженні про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином. Клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участі не надходило. Тому колегія суддів, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч.4 ст.286-1 КК кримінального правопорушення.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 цього Кодексу ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання судової колегії, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що спричинило загибель двох осіб, і за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 7 до 10 років.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Колегією суддів з матеріалів провадження встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 на даний час триває та не завершено.

Відтак, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, який поставлено у провину обвинуваченому, на переконання судової колегії, існують достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на потерпілих та у свідків даному кримінальному провадженні.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що обвинувачений є військовослужбовцем. Тому, на переконання колегії суддів, з урахуванням особливого характеру та порядку проходження даного виду державної служби, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, потенційно може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зокрема, існування вказаного ризику може проявлятися у можливості використання пов`язаних із професійною діяльністю ОСОБА_7 можливостей.

Отже, з огляду на конкретні обставини даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі за відсутності підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Відтак, гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , на переконання судової колегії, не вбачається можливим.

Водночас сама по собі тривалість тримання обвинуваченого під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих правових підстав для прийняття такого рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника в обґрунтування необхідності визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляду застави, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями п.2 ч.4 ст.183 КПК регламентовано, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та передбачені ст.ст.177, 178 КПК обставини має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Судова колегія погоджується із твердженнями районного суду, який під час продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 реалізував передбачене положеннями п.2 ч.4 ст.183 КПК право та не визначив останньому розмір застави.

При цьому районним судом було взято до уваги фактичні обставини справи, а також суспільно небезпечні наслідки у виді загибелі двох осіб. А відтак, вказаний альтернативний запобіжний захід відносно обвинуваченого обґрунтовано не визначено. Переконливих аргументів протилежного змісту апеляційна скарга не містить.

Апеляційний суд критично ставиться до аргументів захисника про недослідження районним судом обґрунтованості підозри під час продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .

В контексті наведених обставин судова колегія акцентує увагу на тому, що під час перевірки ухвали про продовження строку тримання особи під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд аналізує лише наявність передбачених ст.177 КПК ризиків та необхідність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.

Відомості про стан здоров`я обвинуваченого не залишились поза увагою суду першої інстанції. Так районний суд, виходячи з наявних матеріалів провадження, дійшов висновку про відсутність доказів про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я. Переконливих аргументів, які би спростовували вказане твердження, апелянтом не наведено.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання обвинуваченого під вартою, матеріали провадження не містять.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру і особливої тяжкості інкримінованого діяння та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, апеляційний суд, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13 жовтня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4