ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

законного представника

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12

представника потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження №0000221 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду ми. Черкаси від 11 серпня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Черкаси, не працюючого, студента Черкаського національного університету ім. Богдана Хмельницького, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

До набрання вироком законної сили залишено раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Початок строку відбування основного покарання у виді позбавлення волі ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 на виконання вироку.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 термін цілодобового домашнього арешту, починаючи з 07.06.2024 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь:

- ОСОБА_10 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 452000 грн.;

- ОСОБА_9 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 452000 грн.;

- Черкаської обласної ради кошти у сумі 2683,05 грн. витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_15 ;

- Національної служби здоров`я України кошти у сумі 65016,96 грн. витрачені на лікування потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_11 ;

- держави процесуальні витрати на залучення експертів в загальній сумі 28019,36 грн.

Скасовано арешт майна автомобіля марки «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.06.2024 року.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.08.2025 ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 07.06.2024 близько 14-50 години, керуючи автомобілем «Ford Focus», р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись в адміністративних межах м. Черкаси по проїзній частині вулиці Набережна у напрямку від вулиці Поліська до вулиці Дахнівська Січ, зі швидкістю, що в порушення вимог 12.4 Правил дорожнього руху, перевищує максимально дозволену (50 км/год) швидкість руху транспортних засобів у населених пунктах, в порушення вимог п. п. 2.3 6), 12.1, 1.10 термін «узбіччя» ПДР, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, та відповідно не реагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху керованого ним транспортного засобу не урахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, знаходячись поблизу будинку номер 179, що по вулиці Набережна, в м. Черкаси на ділянці з заокругленням дороги ліворуч, не впорався з керуванням, виїхав на праве узбіччя, відносно напрямку свого руху, яке не призначене для руху транспортних засобів, після чого допустив занос керованого ним транспортного засобу з подальшим виїздом на зустрічну смугу руху вказаної проїзної частини за межі її лівого краю, на ліве узбіччя, де скоїв наїзд на неповнолітніх пішоходів ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які рухалися поза межами лівого краю зазначеної проїзної частини поблизу її меж (узбіччю) в попутному з автомобілем напрямку, та зіткнення з нерухомою перешкодою у вигляді дерева.

Унаслідок указаної дорожньо-транспортної пригоди: неповнолітній пішохід ОСОБА_11 відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 27.08.2024№02-01/755 отримав тілесні ушкодження у виді перелому лівої малогомілкової кістки та 1, 2 плеснових кісток, що за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; остеоепіфізіоліз лівої великогомілкової кістки та рани лівої гомілки, що за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Неповнолітній пішохід ОСОБА_16 відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 28.08.2024№03-01/725 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми голови: розходження вінцевого, сагітального та лямбоподібного швів черепа із крововиливами над та під оболонки головного мозку, крововиливів в м`які тканини голови з внутрішнього боку, від яких 30.06.2024 настала його смерть. Вказана травма голови утворилася прижиттєво, спричинена тупими предметами, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Між травмою та настанням смерті існує прямий причинний зв`язок. Різноманітний характер та масивність травматичних змін, в сукупності вказують, що мала місце транспортна травма.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , а саме вимог п. п. 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, згідно висновку судової автотехнічної експертизи від 16.08.2024№ 505/24-23, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням її наслідків у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 та спричинення смерті потерпілого ОСОБА_16 .

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу в якій просила його змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого через надмірну суворість, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на залишення судом першої інстанції поза увагою того, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, за формою вини (до настання наслідків) є необережним і закон (ст. 75 КК ) не містить застережень щодо застосування її положень до осіб, які вчинили вказане діяння.

Також судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_7 вперше притягається до кримінальної відповідальності, є молодою особою 2003 року народження, є студентом Черкаського національного університету ім.. Б. Хмельницького, за місцем навчання та проживання характеризується лише позитивно, не перебуває на спеціальних обліках, раніше не судимий, відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_11 .

Солодун визнав провину, щиро розкаявся в судовому засіданні перед потерпілим, дані обставини місцевим судом не були віднесені до пом`якшуючих покарання обставин, незважаючи на те, що перелік пом`якшуючих обставин у відповідності до ст. 66 КК України не є вичерпним.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу, просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_12 , представників потерпілих адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника, просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вона не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, досліджених судом, та ніким не оспорюються.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України є вірною.

Оскільки учасники судового провадження не оспорюють доведеність винуватості, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , тому судом апеляційної інстанції вирок місцевого суду перевіряється лише в частині призначеного покарання ОСОБА_7 .

Доводи захисника ОСОБА_8 про суворість призначеного обвинуваченому покарання та необхідність застосування вимог ст. 75 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно приписів ст. 75 КК України - якщо суд при призначенні покарання, в тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 місцевий суд достатньо виконав вимоги ст. 50, 65, 66, 67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши суспільну небезпечність вчиненого злочину, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який є студентом, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога, лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 після вчинення кримінального правопорушення, відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_11 , намагання відшкодувати заподіяну шкоду потерпілим ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, часткове відшкодування шкоди потерпілим, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, і обґрунтовано призначив ОСОБА_19 покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 та звільнення обвинуваченого від відбування реального покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки скоєний злочин має підвищену суспільну небезпечність, адже порушення правил безпеки дорожнього руху особами, що керують транспортними засобами, які є джерелом підвищеної небезпеки, можуть створювати загрозу життю та здоров`ю всіх учасників дорожнього руху - водіїв, пасажирів транспортних засобів та пішоходів, обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких, при цьому грубо порушив Правила дорожнього руху України, що призвело до тяжких наслідків у виді завдання неповнолітнім ОСОБА_11 , 2010 року народження, середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та смерті ОСОБА_16 , 2010 року народження, потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 наполягали на призначенні покарання у виді реального позбавлення волі, тому виправлення ОСОБА_7 можливе лише при призначенні покарання у виді реального позбавлення волі, яке призначено судом першої інстанції в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Переконливих доводів про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості в поданій апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено, в зв`язку з чим вважати його занадто суворим колегія суддів підстав не вбачає.

На думку колегії суддів дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме відсутність судимостей, вчинення необережного кримінального правопорушення, його молодий вік, те, що є студентом ЧНУ, позитивні характеристики, відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_11 , визнання вини та щире каяття, були враховані судом першої інстанції при призначенні останньому покарання, в тому числі пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, часткове відшкодування шкоди потерпілим, і відсутність обтяжуючих покарання обставин, і у цьому випадку не є такими, що свідчили б про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Призначене ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки є співмірним протиправному діянню, відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам ст. 50, 65 КК України, належним чином мотивоване, і є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та досягнення мети покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження місцевим судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним, вмотивованим і обґрунтованим, а підстави для його зміни та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, як про це просить захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати

у х в а л и л а :

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді