ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Луганськ, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, маючої на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої як внутрішньо-переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, -

підозрюваної у вчиненні кримінальнного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі-КК),-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_12 , погодженого прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 26 січня 2026 року включно, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 (за винятком необхідності отримання екстреної медичної допомоги, а також за виключенням періоду часу переміщення до/з захисних споруд за необхідності забезпечити свою безпеку на період повітряної тривоги у м. Павлограді),

Відповідно до ч.5 ст.194 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) на підозрювану ОСОБА_7 покладено такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, у провадженні якого буде знаходитись справа, прокурора, слідчого судді чи суду, в залежності від стадії кримінального провадження; не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично мешкає, без дозволу слідчого, прокурора або суду, в залежності від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд, в залежності від стадії кримінального провадження, про зміну свого фактичного місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.11.2025 приблизно о 23 годині 44 хвилин, водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавила себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи легковим автомобілем марки «Renault Megane Scenic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 13.05.2025 належний ОСОБА_13 , грубо порушуючи вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, здійснювала рух по правій смузі проїзної частини вулиці Дніпровській у місті Павлоград Дніпропетровської області, яка має по дві смуги для руху у кожному напрямку, з боку міста Донецьк у напрямку міста Дніпро, перевозячи на передньому пасажирському сидінні пасажира ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У зазначений час попереду рухався вантажний автомобіль «Камаз 65117» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_14 . Водій ОСОБА_7 , виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не вжила своєчасних заходів до зниження швидкості, внаслідок чого допустила зіткнення з задньою частиною вантажного автомобіля напроти готельного комплексу «Релакс» по вул. Дніпровській 414 а у м. Павлограді.

Внаслідок ДТП пасажир ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_4 о 21:00 помер у реанімаційному відділенні КН «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова».

Своїми діями ОСОБА_7 порушила п. 2.9 та п. 12.3 Правил дорожнього руху.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК.

08.11.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК.

15.11.2025 постановою начальника відділення РЗУСТ СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 перекваліфіковано дії водія ОСОБА_15 з ч.1 ст.286 КК на ч.2 ст.286 КК.

22.11.2025 постановою начальника відділення РЗУСТ СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 перекваліфіковано дії водія ОСОБА_15 з ч.2 ст.286 КК на ч.3 ст.286-1 КК.

26.11.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку із незаконністю, необґрунтованістю та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування зазначає, що під час розгляду клопотання слідчим суддею не було враховано те, що згідно встановлених досудовим розслідуванням обставин ОСОБА_7 сіла за кермо у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено висновком КП ДБКЛПД» ДОР від 15.11.2025, але в судовому засіданні заперечувала свою провину та разом із захисником стверджувала, що була твереза та буде відстоювати свою невинуватість у вчиненні злочину. Разом з тим, ОСОБА_7 відмовляється надавати покази, що може свідчити про повне заперечення своєї присутності за кермом транспортного засобу та вчинення ДТП, не визнання своєї провини та відсутність щирого каяття у вчиненому злочині.

Також в судовому засіданні слідчому судді надані характеристики та договір оренди квартири, але судом не було озвучено дати складання таких документів, що може свідчити про отримання їх вже після вчиненої ДТП, з метою складення враження на суд.

Крім того, слідчий суддя не врахував тяжкість інкримінованого правопорушення, яке відносить до категорії тяжких злочинів та неможливість застосування за вказаною категорією злочину умовних термінів, обставини вчинення злочину та дані про особу підозрюваної.

Водночас в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею зазначено про обґрунтованість заявлених стороною обвинувачення ризиків, проте не надано належного обґрунтування підстав відмови у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Таким чином, прокурор стверджує, що в матеріалах справи є беззаперечні дані про наявність ризиків, які дають підстави вважати, що застосування до підозрюваної ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, та не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

З огляду на викладене прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року та постанови нову, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

На апеляційну скаргу прокурора захисником ОСОБА_9 подані заперечення, в яких він наводить свої аргументи на спростування довів апеляційної скарги сторони обвинувачення, просить залишити її без задоволення, а рішення слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати підозрюваній ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави, вислухавши думку підозрюваної та її захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили відмовити у її задоволенні, а рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Відповідно до положень ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Згідно позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями ч.4 ст.194 КПК передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За змістом положень частини першої та другої статті 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 та обираючи стосовно неї інший більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК, а також на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Ці висновки не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим, всупереч доводам прокурора, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про недоведеність стороною обвинувачення існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК, тобто можливості підозрюваної ОСОБА_7 вчинити інше кримінальне правопорушення. Такі висновки слідчого судді є правильними, оскільки вони випливають із змісту поданого клопотання та не спростовуються доданими до клопотання письмовими доказами (а.с.1-4).

Отже, всупереч доводам прокурора, сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення та ймовірність призначення їй тяжкого покарання, за відсутності конкретних фактів її переховування від органу досудового розслідування, на що посилається прокурор в апеляційній скарзі, не свідчить про недостатність обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Крім того, прокурор не надав апеляційному суду будь-яких об`єктивних даних про те, що підозрювана ОСОБА_7 після застосування щодо неї запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту у даному кримінальному провадженні, порушувала умови та не дотримувалася покладених на неї обов`язків, або намагалася переховуватися від слідства. Навпаки, під час апеляційного розгляду прокурор зазначив, що у сторони обвинувачення наразі відсутні зауваження щодо процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_7 , який своєчасно з`являється за викликом до слідчого та прокурора.

Разом з тим, всупереч доводам апеляційної скарги, на думку колегії суддів, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваній ОСОБА_7 у разі доведеності її винуватості у скоєному, та даних про особу підозрюваної, віку та стану його здоров`я, репутації, сімейного та майнового стану, яка заміжня, має на утримання малолітню дитинку, не працює, має постійне місце проживання, раніше не судима, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий вид запобіжного заходу, у вигляді цілодобового домашнього арешту, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_7 під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а покладені на неї згідно ч.5 ст.194 КПК обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленим ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК.

У випадку недотримання підозрюваною ОСОБА_7 умов запобіжного заходу визначеного ухвалою слідчого судді, слідчий або прокурор не позбавлені права звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді про зміну запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК.

Не заслуговують на увагу колегії суддів й посилання прокурора під час апеляційного розгляду на небажання підозрюваної у співпраці зі слідством і надати показання щодо обставин подій, оскільки, як з`ясовано судом апеляційної інстанції, до теперішнього часу ані сама ОСОБА_7 , ані її захисники не отримували від слідчого офіційного виклику на допит. Натомість підозрювана згодна надати покази, але обов`язки перебування під цілодобовим домашнім арештом зобов`язують ОСОБА_7 без дозволу слідчого або його офіційного виклику не відлучатися з місця проживання.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_16 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваної ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 рокупро застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваної ОСОБА_7 строком до 26 січня 2026 року включно та покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4