490/638/26 03.02.2026
н/п 1-кс/490/629/2026
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МИКОЛАЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2026 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Показове Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді сержанта матеріального забезпечення у військовому званні «старший сержант», зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

Так, 16.06.2022 громадянина ОСОБА_4 , призваного за мобілізацією згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 Про загальну мобілізацію, ІНФОРМАЦІЯ_2 відправлено до військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу)від 04.04.2025 ОСОБА_4 , який прибув з військової частини НОМЕР_3 , призначено на посаду сержанта із матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 16.06.2022, тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 до військової частини НОМЕР_2 з ІНФОРМАЦІЯ_3 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке, відповідно до Конституції України, покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, старший сержант ОСОБА_4 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, солдат ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту.

Так, 29.01.2026, близько 11:27 години, у світлий час доби, за відсутності опадів, водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Raider», реєстраційний номер НОМЕР_4 , рухався по вологій, чистій, асфальтованій проїжджій частині автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», в напрямку від міста Миколаєва до міста Херсона, наближаючись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних проїжджих частин автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» та дороги до села Шевченкове, в межах Миколаївського району Миколаївської області, яка є другорядною по відношенню до проїжджої частини автодороги М-14.

При русі до міста Херсона проїжджа частина автодороги М-14 має п`ять смуг, призначених для руху в обох напрямках (три смуги в напрямку до міста Херсона та дві в напрямку до міста Миколаєва). Серед смуг, призначених для руху в напрямку до міста Херсона, права смуга призначена для руху прямо або праворуч, середня для руху прямо, ліва смуга для руху виключно ліворуч, про що свідчить нанесена на проїжджій частині автодороги відповідна горизонтальна дорожня розмітка 1.18 Розділу 34 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами та доповненнями (далі ПДР України). При русі до міста Миколаєва, при наближенні до вказаного перехрестя, проїжджа частина автодороги М-14 має п`ять смуги, призначених для руху в обох напрямках, але у дзеркальному відображенні (три смуги в напрямку до міста Миколаєва та дві в напрямку до міста Херсона). Транспортні потоки протилежних напрямків на вказаній ділянці дороги розділені лінією горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 Розділу 34 ПДР України.

В цей час зі сторони села Шевченкове до даного перехрестя, де встановлено дорожній знак 2.1 Розділу 33 ПДР України, наближався ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2115», реєстраційний номер НОМЕР_5 , у якому на передньому пасажирському сидінні перебувала ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . В подальшому водій ОСОБА_7 розпочав перетин нерегульованого перехрестя нерівнозначних проїжджих частин автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» та дороги до села Шевченкове, рухаючись справа наліво відносно напрямку руху водія ОСОБА_4 .

У свою чергу, водій ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 12.3, та вимоги дорожньої розмітки 1.18, 1.3 Розділу 34 ПДР України, а саме: будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, ОСОБА_4 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, рухаючись у межах середньої смуги руху, при виникненні небезпеки для руху у вигляді автомобіля марки «ВАЗ-2115», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_7 , що перетинав вказане перехрестя, рухаючись справа наліво, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним автомобіля шляхом прямолінійного гальмування, а напроти, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху свого транспортного засобу спочатку на ліву смугу (при русі до міста Херсона), призначену для здійснення виключно повороту ліворуч та в подальшому на зустрічну смугу руху, ігноруючи вимоги зазначеної дорожньої розмітки, внаслідок чого допустив зіткнення із даним автомобілем в межах зустрічної (по напрямку свого руху) смуги для руху.

Внаслідок вказаної ДТП водій автомобіля марки «ВАЗ-2115», реєстраційний номер ОСОБА_7 та пасажирка даного транспортного засобу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримали тілесні ушкодження, від яких загинули на місці події.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 12.3, та вимоги дорожньої розмітки 1.18, 1.3 Розділу 34 ПДР України.

Так, старший сержант ОСОБА_4 підозрюється в тому, що будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу на посаді сержанта із матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , 29.01.2026, близько 11:27 години, у ранковий (світлий) час доби, за відсутності опадів, військовослужбовець Збройних Сил України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Raider», реєстраційний номер НОМЕР_4 , рухався по вологій, чистій, асфальтованій проїжджій частині автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», в напрямку від міста Миколаєва до міста Херсона, наближаючись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних проїжджих частин автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» та дороги до села Шевченкове, в межах Миколаївського району Миколаївської області, яка є другорядною по відношенню до проїжджої частини автодороги М-14. При русі до міста Херсона проїжджа частина автодороги М-14 має п`ять смуги, призначених для руху в обох напрямках (три смуги в напрямку до міста Херсона та дві в напрямку до міста Миколаєва).

В цей час зі сторони села Шевченкове до даного перехрестя, де встановлено дорожній знак 2.1 Розділу 33 ПДР України, наближався ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2115», реєстраційний номер НОМЕР_5 , у якому на передньому пасажирському сидінні перебувала ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . В подальшому водій ОСОБА_7 розпочав перетин нерегульованого перехрестя нерівнозначних проїжджих частин автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» та дороги до села Шевченкове, рухаючись справа наліво відносно напрямку руху водія ОСОБА_4 .

У свою чергу, водій ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 12.3, та вимоги дорожньої розмітки 1.18, 1.3 Розділу 34 ПДР України, а саме: будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, ОСОБА_4 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, рухаючись у межах середньої смуги руху, при виникненні небезпеки для руху у вигляді автомобіля марки «ВАЗ-2115», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_7 , що перетинав вказане перехрестя, рухаючись справа наліво, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним автомобіля шляхом прямолінійного гальмування, а напроти, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху свого транспортного засобу спочатку на ліву смугу (при русі до міста Херсона), призначену для здійснення виключно повороту ліворуч та в подальшому на зустрічну смугу руху, ігноруючи вимоги зазначеної дорожньої розмітки, внаслідок чого допустив зіткнення із даним автомобілем в межах зустрічної (по напрямку свого руху) смуги для руху.

Внаслідок вказаної ДТП водій автомобіля марки «ВАЗ-2115», реєстраційний номер ОСОБА_7 та пасажирка даного транспортного засобу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримали тілесні ушкодження, від яких загинули на місці події.

Дії підозрюваного ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель двох осіб.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, крім того може незаконно впливати на свідків, оскільки ОСОБА_4 та свідки проходять військову службу у одній військовій частині, є добре знайомими одне з одним, а ОСОБА_9 є співмешканкою підозрюваного, що свідчить про існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а також посилаючись на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий просить про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав у ньому викладених.

Підозрюваний ОСОБА_4 , який свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнав, та його захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання. Пославшись на необґрунтованість підозри та недоведеність ризиків, зазначених у клопотанні, просили обрати більш м`який запобіжний захід.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку підозрюваного та його захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, 29.01.2026 р. внесено до ЄРДР за №0000099.

29.01.2026 р. ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України та 30.01.2026 р. йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України підтверджується даними: протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.01.2026 та схемою до нього, де зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення та відповідна слідова інформація; протоколу допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_10 .

Досліджені у судовому засіданні дані у своїй сукупності свідчать про ймовірне вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, та обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення на даній стадії досудового розслідування.

При цьому, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри з метою застосування заходу забезпечення кримінального провадження, оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом під час розгляду кримінального провадження, а лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоби виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні в справі Фокс, Кепмбел і Хартлі проти Великої Британії від 30.08.1990 року (п.32), «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів та інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що дана особа могла вчинити злочин.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

Також матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, підозрюваний ОСОБА_4 , який хоча і одружений, має на утриманні малолітню дитину, є діючим військовослужбовцем, до кримінальної відповідальності притягується вперше, проте обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, особисто знайомий зі свідком ОСОБА_10 , та проходить військову службу у одній військовій частині з ним, та є співмешканцем свідка ОСОБА_9 , слідчий суддя приходить до висновку, що на даний час існують ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, ймовірного незаконного впливу на свідків.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке не є умисним, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, є діючим військовослужбовцем, одружений, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем служби, має постійне місце проживання, є учасником бойових дій, тобто має досить міцні соціальні зв`язки та позитивно характеризується, слідчий суддя приходить до висновку, що встановлені ризики є незначними, в тому числі враховуючи і зміст письмових показань свідків щодо обставин ДТП.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Аналізуючи викладене, а також враховуючи положення ч. 4 ст. 194 КПК України, слідчий суддя визнає, що хоча матеріали клопотання і містять дані, які можуть вказувати на обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак прокурором не доведено недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку з чим, обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням викладеного та даних про його особу, є невиправданим.

З урахуванням наведеного, вагомості досліджених у судовому засіданні даних про ймовірне вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, тяжкість покарання, що може бути призначене підозрюваному в разі притягнення до кримінальної відповідальності, особу підозрюваного, вагомість доведених прокурором у судовому засіданні ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, який є необхідним та цілком достатнім для забезпечення завдань кримінального процесуального закону на даному етапі кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.176 - 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на нього обов`язків строком до 30 березня 2026 року включно:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою (залежно від стадії кримінального провадження);

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи (проходження військової служби) (залежно від стадії кримінального провадження);

- утриматись від спілкування за свідками у вказаному кримінальному провадженні, крім випадків участі у проведення слідчих дій;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1