Справа № 456/638/26
Провадження № 1-кп/456/301/2026
УХВАЛА

про продовження строку запобіжного заходу

10 лютого 2026 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілих ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001180 від 22.10.2025 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Стрийськогоміськрайонного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою Стрийського місьрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2026 року призначено підготовче судове засідання.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання підвартою. Клопотання мотивує тим, що з урахуванням викладених ризиків та особи підозрюваного, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , прокурор приходить до висновку про необхідність продовження застосовування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Прокурор, потерпілі та представник потерпілих у судовому засіданні подане клопотання підтримали, просили таке задовольнити, наголошували на тому, що обвинувачений ОСОБА_7 покинув місце вчинення ДТП, намагаючись уникнути подальшої відповідальності, що підтверджує ризик вчинення дії, спрямованих на уникнення такої відповідальності в подальшому.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні проти поданного клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечили, зокрема, захисник ОСОБА_8 пояснив, що обґрунтована підозра перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення кримінального правопорушення відсутня, оскільки огляд на стан сп`яніння проводився через 3 години після настання події. Захисник зазначив, що у клопотанні прокурора відсутнє обґрунтування можливості обрати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід, зокрема, домашній арешт. Ризики, заявлені прокурором у клопотанні, відсутні, доказів, що обвинувачений може вчиняти тиск щодо потерпілих чи свідків немає. Крім того, захисник просить врахувати, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, постійну роботу, та у нього на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей. Таким чином, сторона захисту просить змінити запобіжний захід на домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю або на заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Суд, заслухавши думку прокурора, потерпілих, представника потерпілих, обвинуваченого, захисника обвинуваченого, вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою підлягає до задоволення з наступних підстав.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 , 22 жовтня 2025 року близько 20 години 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «AudiA6», реєстраційний номер НОМЕР_1 рухаючись ним неподалік будинку №37, по вул. Шевченка в с. Лани-Соколівські в напрямку с. Подорожнє Стрийського району Львівської області, всупереч вимогст. 14 Закону України «Про дорожній рух», згідно якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України№ 1306 від 10.10.2001, а саме: Розділу 1 п. 1.5 «дія або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; Розділу 2 п. 2.3 підпункту б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;п. 2.9 підпункту а) «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»; Розділу 12 п. 12.3 «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;Розділу 13 п. 13.1 «водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», які виразилися в тому, що він, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, своїми односторонніми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, за наявності об`єктивної можливості виявлення пішохода ОСОБА_9 , яка рухалась у попутному напрямку біля правого краю проїзної частини дороги, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не вибрав безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , після чого водій ОСОБА_7 , не зупинив транспортний засіб та не залишився на місці пригоди, не вжив заходів для збереження слідів пригоди.

В результаті порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішохід ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння: поєднану тупу травму тіла у складі: травми голови та шиї - ран на волосистій частині голови, крововиливів у м?які тканини голови, крововиливів під оболонки, речовину та шлуночки головного мозку, перелому першого шийного хребця; травми тулуба - переломів ребер праворуч (3-7) та ліворуч (2-7), перелому четвертого грудного хребця з роз?єднанням та зміщенням уламків і розривом спинномозкового каналу, крововиливів у зовнішню оболонку аорти, легені, розривів печінки, розривів селезінки, розриву лівого наднирника, розривів брижі тонкого кишківника; заднього вивиху лівого стегна; ускладнену крововтратою, набряком легень і головного мозку, що призвело до зупинки діяльності центральної нервової системи, дихання та кровообігу. Вказані тілесні ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілої на місці пригоди.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_9 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Крім цього, 22 жовтня 2025 року близько 20 години 30 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «AudiA6» р.н. НОМЕР_2 , та рухаючись ним неподалік будинку №37, по вул. Шевченка в с. Лани-Соколівські, Стрийського району Львівської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , внаслідок чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням її смерті, та, в порушення вимог Розділу 2 п. 2.10 а), б), в), г), д) Правил дорожнього руху, поставивши потерпілу в небезпечний для життя стан, завідомо покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, залишивши останню, яка перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, без допомоги.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, яку він сам поставив в небезпечний для життя стан, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.

Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами та обставинами, встановленими слідчим суддею відповідно до ухвал Галицького районного суду м. Львовавід 24.10.2025, 16.12.2025, а саме:протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.10.2025 зі схемою до нього, згідно якого зафіксована слідова інформація ДТП; протоколом огляду місці події від 23.10.2025,що за адресою: АДРЕСА_1 де був виявлений і описаний автомобіль марки «AudiA6» р.н. НОМЕР_2 ;оглядом на «AlcotestDrager» на стан алкогольного сп`яніння від 23.10.2025;протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 23.10.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 24.10.2025, допитом підозрюваного ОСОБА_7 від 23.10.2025, висновком експерта №3030/2025-т від 30.10.2025, висновком експерта №0100183 від 20.11.2025, висновком експерта №СЕ-19/114-25/26747-ІТ від 27.11.2025, висновком експерта №256/2025-мк від 25.12.2025, висновком експерта №5197-Е від 16.01.2026, висновком експерта №СЕ-19/114-25/30656-ІТ від 20.01.2026, висновком експерта №СЕ-19/114-25/31277-БД від 26.01.2026, висновком експерта №5196-Е від 27.01.2026, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

23.10.2025 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч. 3 ст. 286-1 КК України.

24.10.2025 згідно ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з утриманням в ДУ «Львівська установа виконання покарань №19», без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк 60 днів до 13.02.2026 включно з утриманням в ДУ «Львівська установа виконання покарань №19».

Частиною 3 статті 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд відповідно до ст. 178 КПК України враховує тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, та відповідно наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків: запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобтопередбаченевнутрішнімзаконодавствомтримання особи підвартою з метою допровадженняїї до компетентного судового органу за наявностіобґрунтованоїпідозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особистунедоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою були достатні підстави вважати, що обвинувачений може:

- переховуватися від суду, оскільки поведінка ОСОБА_7 безпосередньо після вчинення ДТП свідчить про його бажання ухилитись від кримінальної відповідальності. Крім того, за скоєне у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину ОСОБА_7 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років, відтак суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину з урахуванням дій обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення - ДТП;

- незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших учасників у даному кримінальному провадженні шляхом їх переконання та залякування, з метою надання ними неправдивих показань, які б виправдовували його у вчиненні інкримінованому злочині;

- вчинити інші кримінальні правопорушення, що підтверджується характером кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 ..

З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, наведені прокурором у судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Суд також враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який спричинив загибель людини, особу обвинуваченого, конкретні обставини кримінального провадження, зокрема те, що ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про намір уникнути відповідальності, мотиви, викладені в клопотанні прокурора, а тому є всі підстави вважати, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни їх показань, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою слід задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Згідно п.2 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленніухвали про застосуваннязапобіжного заходу у виглядітриманняпідвартою, враховуючипідстави та обставини, передбаченістаттями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

За таких обставин, з урахуванням викладених ризиків та особи підозрюваного, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_7 , суд приходить до висновку про необхідність продовження застосовування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Крім того, враховуючи п. 2 ч.4 ст. 183 КПК України, суд приходить до висновку не визначатирозмірузастави.

Згідно зі ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відтак суд вважає за необхідне продовжити тримання обвинуваченого під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 квітня 2026 року включно.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19), на шістдесятднів, тобто до 10.04.2026 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та скерувати начальнику ДУ «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_12