Провадження № 1-кп/204/450/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia), кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004626від 11.12.2023, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Миколаївка Волноваського району Донецької області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до Рішень Конституційного Суду № 6-рп/2005 від 05.10.2005,

№ 6-рп/2008 від 16.04.2008 зазначені норми визначають, що влада народу є первинною, єдиною і не відчуженою та здійснюється народом шляхом вільного волевиявлення через вибори, референдум, інші форми безпосередньої демократії у порядку визначеному Конституцією та законами України, через органи державної влади та органи місцевого самоврядування, сформовані відповідно до Конституції та законів України. Тільки народ має право безпосередньо шляхом всеукраїнського референдуму визначати конституційний лад в Україні, який закріплюється Конституцією України, а також змінювати конституційний лад внесенням змін до Основного Закону України в порядку, встановленому його розділом XIII.

Стаття 6 Конституції України передбачає, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 69, 72 та 73 Конституції України передбачено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Всеукраїнський референдум призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених цією Конституцією. Виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

У березні - квітні 2014 року в м. Донецьку та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Так, 07.04.2014 у м. Донецьку Донецької області видано «Акт о провозглашении государственной самостоятельности Донецкой народной республики», яким публічно закликано місцеве населення до проведення 11.05.2014 так названого «загального обласного референдуму» на території Донецької області з питання визнання державної самостійності «ДНР» та вчинення збройного опору державній владі України, військовим підрозділам Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України. При цьому протягом квітня-травня 2014 року в окремих містах Донецької області організовано та проведено низку мітингів з метою привернення уваги та схилення громадян України з числа місцевих мешканців до визнання державної самостійності «ДНР».

За таких обставин 11.05.2014 в окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України проведено так названий «загальний обласний референдум», за результатами якого 12.05.2014 проголошено про суверенітет «ДНР» на території Донецької області.

Надалі представниками самопроголошеної «ДНР», які контролюються окупаційною адміністрацією Російської Федерації, з числа своїх громадян та місцевого населення області сформовано політично-управлінські (т. зв. «органи державної влади ДНР») та силові органи.

Так, на учасників органів силового блоку покладено обов`язки підтримки збройної агресії російської федерації та вчинення дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, зокрема шляхом:

- систематичної організації та здійсненні актів застосування збройної сили проти держави України в особі Збройних Сил України, інших військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, зокрема шляхом ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню їх службових обов`язків, обстрілів населених пунктів тощо;

- створення не передбачених законом озброєних підрозділів та участь у їх діяльності;

- вербування нових учасників до складу силового блоку «ДНР» та, організація їх у групи, навчання, озброєння та керівництво їхніми діями;

- захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області з метою їх виводу з-під контролю органів державної влади України та їх включення до самопроголошеного псевдодержавного утворення «ДНР»;

- захоплення чи заволодіння у інший спосіб зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами з метою оснащення незаконних збройних формувань, які вчиняють дії, направлені на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- координації та узгодження своїх дій з діями регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, з метою спільного та ефективного протистояння Збройним Силам України, іншим військовим формуванням;

- блокування виконання правоохоронними органами та підрозділами Збройних Сил України передбачених Конституцією та законодавством України функцій на тимчасово окупованій території України;

- силового подолання опору цивільного населення окупаційній адміністрації шляхом фізичної розправи та незаконного позбавлення волі;

- силової підтримки учасників органів політичного та управлінського блоку незаконних утворень «ДНР», захопленні, укріпленні та охороні зайнятих ними будівель та споруд.

Водночас, на учасників органів політичного блоку покладено обов`язки підтримки збройної агресії російської федерації та вчинення дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом:

- створення та участі в діяльності окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях Донецької області;

- видачі нормативно-правових актів від імені окупаційної адміністрації російської федерації та самопроголошених органів влади «ДНР»;

- проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності псевдо державного утворення «ДНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній організації, приховування факту збройної агресії російської федерації проти України, отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України;

- організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу;

- налагодження взаємодії з незаконним псевдо державним утворенням «ДНР» та її лідерами з метою координації дій, спрямованих на насильницьку зміну конституційного ладу України;

- налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам та Збройним Силам України;

- координація та узгодження своїх дій з радниками та інструкторами Російської Федерації, з метою спільного та ефективного протистояння Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, та вчинення умисних дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітації, висвітлення діяльності «ДНР», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції і заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, стримування і відсічі російської збройної агресії в Донецькій та Луганській областях, та формування думки серед населення про законність власних дій;

- надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку «ДНР» для забезпечення їх протиправної діяльності;

- забезпечення учасників «ДНР» транспортом, символікою, агітаційними матеріалами тощо.

При цьому, кожний учасник органів політичного та силового блоків «ДНР» (у т. ч. які долучалися в подальшому до їх складу) усвідомлював, що головним їх завданням є підтримка збройної агресії Російської Федерації та зміна меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій Російської Федерації на території Донецької області, які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями.

Одночасно, з метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, на тимчасово окупованій частині Донецької області з числа представників політичного блоку «ДНР» створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій, та, згідно з Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, є органами окупаційної адміністрації російської федерації.

21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.

У цей же день, президент російської федерації скликав позачергове засідання ради безпеки російської федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.

Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення державної думи РФ та заявили про необхідність визнання президентом РФ незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки», а одним із основних аргументів для прийняття такого рішення членами Ради безпеки РФ було проживання на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей громадян російської федерації, у кількості понад 800 тисяч осіб, а також понад 1,2 мільйонів осіб, котрі подали документи на громадянство РФ.

Цього ж дня президент Російської Федерації підписав указ про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки.

У подальшому, президент Російської Федерації (далі РФ), а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил РФ (далі по тексту ЗС РФ) на територію України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово був продовжений.

Як наслідок, агресія ЗС РФ та інших військових формувань, що діють на їх боці, призвела до тимчасової окупації частини території Донецької області.

19.09.2022 головою так званої «громадської палати ДНР» (стосовно якого досудове розслідування триває в рамках іншого кримінального провадження) з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, направлено звернення до так званого «голови ДНР» (стосовно якого досудове розслідування проводиться в іншому кримінальному провадженні) з ініціативою проведення на тимчасово окупованій території Донецької області так званого «референдуму» з питання приєднання до Російської Федерації на правах адміністративно-територіальної одиниці рф (далі за текстом референдум).

На підставі вказаного звернення, 20.09.2022 так званою «народною радою ДНР» прийнято так званий «Закон «О референдуме Донецкой Народной Республики по вопросу о вхождении в составе Российской Федерации на правах субъекта РФ» (далі «закон»), який підписаний т. зв. «головою ДНР» (стосовно якого досудове розслідування проводиться в іншому кримінальному провадженні).

Відповідно до вищевказаного документу, з метою підготовки та проведення «референдуму», забезпечення реалізації так званого «права» на участь в «референдумі» здійснюють наступні комісії, у зазначеному порядку:

1) «центральна виборча комісія ДНР» (далі «ЦВК ДНР»);

2) «територіальні комісії «референдуму» (далі за текстом «територіальні комісії»);

3) «дільничні комісії «референдуму» (далі за текстом «дільничні комісії»).

При цьому порядок і строки формування, і діяльності територіальних та дільничних комісій, число їх членів визначає «ЦВК ДНР». Повноваження дільничної комісії можуть бути покладені на вищу територіальну комісію відповідно до рішення територіальної комісії. У цьому випадку такі дільничні комісії не формуються.

Згідно із вказаним «законом», голосування проводиться:

1) в приміщенні для голосування, яке безоплатно надається «дільничним комісіям» так званими «органами державної влади», «державними органами», «органами місцевого самоврядування», командиром НЗФ т. зв. «ДНР»;

2) поза приміщенням для голосування, у тому числі на територіях, придатних до обладнання для проведення голосування (на прибудинкових територіях, на територіях загального користування та інших місцях); у населених пунктах, де відсутні приміщення для голосування.

Відповідно до вказаного «закону» на «дільничні комісії» також покладаються наступні обов`язки:

1) члени комісії уповноважені видавати бюлетень для голосування на «референдумі» учасникам такого «референдуму»;

2) у разі виникнення на дільниці «референдуму» у день (дні) голосування ситуації, яка може призвести до заподіяння шкоди життю та здоров`ю членів комісії «референдуму», учасників «референдуму», дільнична комісія може призупинити голосування на цій ділянці «референдуму» до моменту, коли така ситуація буде усунена, про що негайно має бути поінформовано відповідну територіальну комісію;

3) здійснювати підрахунок голосів відразу після закінчення часу голосування у день голосування (якщо голосування проводиться протягом кількох днів в останній день голосування);

4) голова, заступник голови та секретар повинні складати та підписувати протокол дільничної комісії про підсумки голосування (форма якого затверджується «ЦВК ДНР»), у ньому зазначаються дата та час (години та хвилини) його підписання, ставиться печатка дільничної комісії;

5) комісія повинна негайно передати протокол дільничної комісії про підсумки голосування з іншими доданими до нього документами до «територіальної комісії»

Громадянка України ОСОБА_6 , усвідомлюючи вищенаведені обставини, діючи умисно, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України у невстановлений час, але не пізніше 23.09.2022, увійшла до складу так званої «Дільничної виборчої комісії № 11 Територіальної виборчої комісії № 4 (Волноваський район)», котра розташовувалась у колишній будівлі Бугаської сільської ради, за адресою: Донецька область, Волноваський район, с. Бугас, вул. Центральна (колишня назва Леніна), буд. 35, як «член комісії».

Зокрема, у не встановлений період часу, але не пізніше 23.09.2022, ОСОБА_6 діючи умисно, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою у групі з іншими невстановленими особами, перебуваючи на території тимчасово окупованого с. Бугас Волноваського району Донецької області, прийняла участь у проведенні голосування у вказаному населеному пункті поза приміщенням для голосування.

З цією метою ОСОБА_6 разом із іншими невстановленими на даний час членами комісії, 23.09.2022 отримала від невстановлених осіб бланки бюлетенів для голосування, переносну скриню для таємного голосування, списки виборців і здійснила подомовий обхід жителів с. Бугас Волноваського району Донецької області та забезпечила голосування ними на вказаному «референдумі», шляхом видачі бюлетенів для голосування та збору заповнених бюлетенів до переносної скрині для таємного голосування, а у подальшому здійснила підрахунок голосів.

За результатами «референдуму» представники «ЦВК ДНР» оголосили, що референдум пройшов на усіх утворених виборчих дільницях, а за приєднання тимчасово окупованої території Донецької області до РФ проголосувало 99,23 % виборців.

Як наслідок 30.09.2022 президент РФ ініціював зустріч із так званими «головами республік», а фактично тимчасово окупованих території Донецької, Луганської, Запорізької та Херсонської областей, у тому числі з так званим «головою ДНР», у м. Москва РФ (більш точні місце та час не встановлені), у ході якої публічно визнав результати так званих «референдумів», у тому числі на тимчасово окупованій території Донецької області.

Під час вказаної зустрічі 30.09.2022, перебуваючи у м. Москва РФ (більш точні час та місце не встановлено), так званий «голова ДНР» та президент рф підписали так званий «договор между Российской Федерацией и Донецкой народной республикой о принятии в Российскую Федерацию Донецкой народной республики и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов» чим порушили територіальну цілісність України, у кордонах, визначених Конституцією України.

Крім того, за вищевказаних обставин, у не встановлений період часу, але не пізніше 23.09.2022, ОСОБА_6 діючи умисно, з метою організації та проведення незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, за попередньою змовою у групі з іншими невстановленими особами, перебуваючи на території тимчасово окупованого

с. Бугас Волноваського району Донецької області, прийняла участь у проведенні голосування у вказаному населеному пункті поза приміщенням для голосування, як «член ДВК № 11 ТВК № 4 (Волноваський район)».

Для цього ОСОБА_6 діючи умисно з метою організації та проведення незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, за попередньою змовою групою осіб, разом із іншими невстановленими членами комісії, 23.09.2022 отримала від невстановлених осіб бланки бюлетенів для голосування, переносну скриню для таємного голосування та списки виборців. Із вказаними предметами ОСОБА_6 здійснила подомовий обхід жителів с. Бугас Волноваського району Донецької області та забезпечила голосування ними на вказаному «референдумі», шляхом видачі бюлетенів для голосування та збору заповнених бюлетенів до переносної скрині для таємного голосування, а у подальшому здійснила підрахунок голосів.

За результатами «референдуму» представники «ЦВК ДНР» оголосили, що референдум пройшов на усіх утворених виборчих дільницях, а за приєднання тимчасово окупованої території Донецької області до РФ проголосувало 99,23 % виборців.

Як наслідок 30.09.2022 президент РФ ініціював зустріч із так званими «головами республік», а фактично тимчасово окупованих територій Донецької, Луганської, Запорізької та Херсонської областей, у тому числі з так званим «головою ДНР», у м. Москва РФ (більш точні місце та час не встановлені), у ході якої публічно визнав результати так званих «референдумів», у тому числі на тимчасово окупованій території Донецької області.

Під час вказаної зустрічі 30.09.2022, перебуваючи у м. Москва РФ (більш точні час та місце не встановлено), так званий «голова ДНР» та Президент РФ підписали так званий «договор между Российской Федерацией и Донецкой народной республикой о принятии в Российскую Федерацию Донецкой народной республики и образовании в составе Российской Федерации нових субъектов» чим порушили територіальну цілісність України, у кордонах, визначених Конституцією України.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_6 (in absentia), яка показань суду не надавала, та будь-яких клопотань від останньої на адресу суду також не надходило.

ЄСПЛ визнає, що хоча право обвинуваченого бути судимим у його присутності в Конвенції прямо не згадується, воно має «першорядне значення». Під час слухання людина володіє таким процесуальним правом як право фізично постати перед судовим посадовцем («Мулен проти Франції» (3710/406), (2010) §118; «Оджалан проти Туреччини» (46221/99), Велика палата (2005) §103; «Медведєв проти Франції» (3394/03), Велика палата (2010) §118). Право обвинувачених на особисту присутність вимагає, щоб влада досить завчасно інформувала їх самих (а також їх захисників) про дату і місце слухань, викликала їх до суду.

Водночас, обвинувачений може добровільно відмовитися від здійснення свого права бути присутнім на судових слуханнях, […]; супроводжуватися дотриманням гарантій, відповідних важливості такого рішення; і не повинна вступати в протиріччя з громадським інтересом («Колоцца проти Італії» (9024/80), (1985) §28; «Пуатрімоль проти Франції» (14032/88), (1993) §31; «Ермі проти Італії»(18114/02), Велика палата (2006) §73).

До початку судового процесу за відсутності обвинуваченого суд зобов`язаний переконатися, що обвинувачений був […] повідомлений про судовий розгляд, […]. Контрольні механізми в галузі прав людини, які вважають судовий розгляд in absentia допустимим у виняткових обставинах, передбачають, що в цьому випадку суди зобов`язані ще суворіше дотримуватися права обвинуваченого на захист. До таких прав також відноситься право на допомогу адвоката, навіть якщо обвинувачений відмовився особисто бути присутнім на суді […] («Пелладоах проти Нідерландів» (16737/90), (1994) §41; «Пуатрімоль проти Франції» (14032 / 88), (1993) §34).

Таким чином, інститут спеціального кримінального провадження повністю узгоджується з нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини.

Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи № (75)11 від 19.01.1973 встановлено, що процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність i при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.

Ураховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом на виконання вимог ч. 5 ст. 374 КПК України окремо досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_6 як підозрюваної та обвинуваченої, на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження, у результаті чого судом встановлено таке.

Так, відповідно до повідомлення про підозру від 28.11.2023 ОСОБА_6 , яка перебуває на тимчасово окупованій території України, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 278, ч. 8 ст. 135 КПК України було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України. Повідомлення про підозру опубліковане 28.11.2023 у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження газеті «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

28.11.2023 року ОСОБА_6 було призначено захисника.

У зв`язку з перебуванням ОСОБА_6 на тимчасово окупованій території, а також тим, що місцезнаходження підозрюваної не встановлено і вона не з`являється на виклики слідчого, постановою слідчого від 11.12.2023 ОСОБА_6 було оголошено у розшук.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2023 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0004626 від 11.12.2023, відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.12.2023 року за № 0004626 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України, постановлено здійснювати за відсутності обвинуваченої в порядку спеціального судового провадження (in absentia).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Суд вважає, що стороною обвинувачення вжито усіх передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваної та обвинуваченої на захист з урахуванням встановлених законом особливостей спеціального досудового розслідування.

Під час здійснення судового провадження судом також здійснені усі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Так, з метою дотримання прав обвинуваченої на захист та доступу до правосуддя, обвинувачена ОСОБА_6 про дату, час та місце судових засідань повідомлялася належним чином відповідно до вимог ч. 3 ст. 323 КПК України, зокрема, шляхом публікації змісту повісток про виклик та рішень суду в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, на офіційному веб-сайті суду та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа вважається належним чином ознайомленою зі змістом судових повісток, а отже, обізнаною про здійснюване судом щодо неї кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 323 КПК (in absentia), якщо місцевий суд повідомляв їй про судові засідання шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України» та в газеті «Урядовий кур`єр».

До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 01.04.2021 у справі № 759/2992/17 (провадження № 51-3360км20); від 10.03.2020 у справі № 242/3982/16-к (провадження № 51-7218км18); від 27.10.2021 у справі № 759/7443/17 (провадження № 51-1578км20); від 25.01.2021 у справі № 461/4987/16-к (провадження № 51-1955км20).

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_6 , яка в свою чергу повинна була знати про розпочате кримінальне провадження, у судові засідання не з`явилася, незважаючи на судові повістки (оголошення), опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр» та оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті суду та офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Отже, для забезпечення доступу до правосуддя судом вживалися заходи для виклику обвинуваченої ОСОБА_6 у судові засідання - повістки про виклик обвинуваченої ОСОБА_6 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Відтак, зважаючи на специфіку судового провадження (in absentia), судом були вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити явку обвинуваченої до суду вжитими заходами не вдалося. При цьому, з моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачена ОСОБА_6 вважається належним чином ознайомленою з її змістом.

Вказана позиція висловлена в Постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 25.04.2024 у справі № 296/8416/21 (провадження № 51-7860км23).

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_6 , яка в свою чергу повинна була знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про її наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

У той же час, ухилення обвинуваченої ОСОБА_6 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченою і з`ясувати її правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. На думку захисника, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України не доведена, у зв`язку з чим захисник просив суд виправдати ОСОБА_6 за пред`явленим обвинуваченням.

Суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України, у межах висунутого обвинувачення, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що до повномасштабного вторгнення він працював оперуповноваженим Волноваського РВ ГУНП в Донецькій області. ОСОБА_8 входило до території обслуговування вказаного відділу поліції, у зв`язку з чим він знайомий з ОСОБА_6 , як з місцевою мешканкою. Після початку повномасштабного вторгнення відділ поліції у якому він працював передислокувався в м. Покровськ. У 2022 році на каналі «Оплот» та в телеграм каналах він бачив відеоролики, на яких ОСОБА_6 ходила по домівках та агітувала за референдум. Свідку відомо, що зараз ОСОБА_6 мешкає на тимчасово окупованій території, займалася підготовкою референдуму, входила до складу комісії. Згідно тих відеозаписів, які він бачив, дії ОСОБА_6 виглядали добровільними. За його участю проводили слідчі дії, а саме: впізнання, огляд відео, під час якиї він впізнав ОСОБА_6 .

Крім показів свідка, вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується дослідженими судом письмовими доказами.

Протоколом огляду мережі Інтернет від 16.03.2023, відповідно до якого об`єктом огляду є сайт так званої «народної ради днр» за посиланням - https://dnrsovet.su/ru/.

За зовнішніми ознаками сайт схожий на офіційний сайт законодавчого органу, а насправді псевдо-органу так званої «донецької народної республіки» - «народної ради», про що свідчить опис сайту внизу сторінки.

У подальшому при перегляді сайту виявлено список документів, прийнятих т.зв. «народною радою». Так виявлено документ під номером «410-ІІНС», із назвою «Закон Донецкой Народной Республики «О референдуме Донецкой Народной Республики по вопросу о вхождении в состав Российской Федерации на правах субъекта Российской Федерации».

На сторінці міститься реєстраційна інформація про зазначений документ, зазначено, він у редакції від 20.09.2022, тобто у редакції на момент його прийняття. На сторінці не відображено текст самого документа, проте наявна кнопка «Скачать», внаслідок натискання на яку на ноутбук завантажено текст даного псевдо-закону та роздруковано як додаток № 1 до протоколу на 17 аркушах (а.с.21-41).

Протоколом огляду мережі Інтернет від 17.03.2023 та додатком до нього, відповідно до якого здійснено огляд відеозапису, який розміщено на відео-хостингу Youtube компанії Google LLC, у мережі інтернет за посиланням: https://www.youtube.com/watch?v=tOsSusw4SMA&ab_channel=%D0%9E%D0%9F%D0%9B% D0%9E%D0%A2%D0%A2%D0%A1% D0%A2% D0%A0%Do%98%D0%9C.

З метою огляду даний відеозапис відкрито у повноекранному режимі перегляду.

Зазначений відеозапис, являє собою уривок сюжету новин, де розповідається про процес голосування на незаконному референдумі, який проводиться у тимчасово окупованому с. Бугас Волноваського району Донецької області, на прибудинкових територіях.

На початку відеозапису у кадрі дві особи жіночої статі проходять по вулиці у сільській місцевості із предметами, зовні схожими на скриню для виїзного голосування та з друкованою продукцією, зміст якої не видно достатньо, позаду їде автомобіль марки Lada чорного кольору із реєстраційним номером рф.

На 2 секунді від початку у кадрі з`являється логотип каналу «Оплот ТВ» та заголовки до сюжету «РЕФЕРЕНДУМ» та «РЕФЕРЕНДУМ В ОСВОБОЖДЁННОМ СЕЛЕ БУГАС», як вказано на знімку екрана.

Далі на відеозаписі зображується процес голосування, а на 19 секунді у кадрі зображується дві вищевказані особи, які є членами виборчої комісії у с. Бугас.

Одна з зображених осіб схожа на громадянку України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Обидві особи на одязі мають бедж, написи, на яких не видно, у другої особи в лівій руці скриня для виїзного голосування.

Далі у кадрі зображується процес поміщення бюлетеню до вищевказаної скрині, а на скрині видно паперову наклейку із відтиском печатки та підписами невстановлених осіб.

Після цього друга особа роз`яснює громадянці, як голосувати.

На наступному кадрі зображується верхня частина бюлетеню для голосування (а.с.42-47,48).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 22.03.2023, фототаблицею до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 у присутності понятих, серед представлених чотирьох фотознімків, вказав на фото № 4 з зображенням ОСОБА_6 , пояснивши, що впізнав її за зовнішніми рисами обличчя, а саме: овалом обличчя, формою носа, вух, підборіддя (а.с.53-55, 56).

Протоколом огляду мережі Інтернет зі свідком від 22.03.2023, відповідно до якого у присутності понятих, за участю свідка ОСОБА_9 здійснено огляд світлин, що розміщені у месенджері «Telegram». У рядку пошуку введено посилання https://t.me/oplottv/33551. Далі здійснено перехід у групу Telegram канал під назвою «Оплот ТВ [Z]».

У Telegram каналі під назвою «Оплот ТВ [Z]», розміщено пост, який підтверджує

причетність ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до участі у організації та проведенні референдуму про входження тимчасово окупованих територій Донецької області до складу російської федерації.

Вказана публікація має назву «Референдум в освобожденном селе Бугас. Отдать

свои голоса на референдуме за будущее вместе с Россией могут и жители освобождённых территорий. По всем правилам процедура прошла в селе Бугас Волновахского района. Сейчас там проживает почти полторы тысячи человек», та містить відео репортажу

телеканалу «Оплот», що підконтрольний так зв. «ДНР». У вищезазначеному репортажі

демонструються кадри проведення виїзного референдуму про входження тимчасово

окупованих територій Донецької області до складу російської федерації у с. Бугас

Волноваського району Донецької області.

На 00 хв. 19 сек. зазначеного відео зображено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що приймає участь у проведенні, організації референдуму та проводить подомовий обхід мешканців с. Бугас Волноваського району Донецької області з виборчою скринькою (а.с. 57-59).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 22.03.2023, відповідно до якого у присутності понятих, свідок ОСОБА_7 вказав на фото № 4 з зображенням ОСОБА_6 , та пояснив, що впізнає її за загальними рисами обличчя, а саме овалом обличчя, формою носа, вух, підборіддя (а.с.60-62, 63).

Висновком експерта № 294 від 04.08.2023, відповідно до якого на відеозаписі з процесом голосування на незаконному референдумі, який проводиться у тимчасово окупованому с. Бугас Волноваського району Донецької області, на прибудинкових територіях, у проміжок часу з: 19с. до 21 с. (у кадрі крупним планом зліва) та на особовій картці ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чиє зображення надано, як зразок, зображена одна й та ж сама особа (а.с.67-69).

Відповідно до довідки Державної міграційної служби України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 09.09.1998 року, є громадянкою України (а.с.79).

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Надаючи оцінку допустимості доказів, суд виходить з того, що стороною захисту допустимість досліджених судом доказів не оспорюється і всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_6 , визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Надаючи оцінку сукупності досліджених в судовому засіданні письмових доказів, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та одночасно оцінюючи достовірність таких доказів, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 поза розумним сумнівом у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28, ч.5 ст.111-1 КК України, за обставин, встановлених судом.

Отже, поза всяким розумним сумнівом доведено, що ОСОБА_6 після окупації військовослужбовцями зс рф Волноваського району Донецької області, усвідомлюючи, що дана територія окупована державою-агресором, з мотивів непогодження з політикою чинної влади в Україні та підтримки входження тимчасово окупованих територій України до складу РФ, будучи обізнаною про факт ведення вказаною державою війни проти України, з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, увійшла до складу так званої «Дільничної виборчої комісії № 11 Територіальної виборчої комісії № 4 (Волноваський район), як «член комісії», а саме прийняла участь у проведенні голосування на території тимчасового окупованого с. Бугас Волноваського району Донецької області, поза приміщення для голосування, у подальшому здійснивши підрахунок голосів.

Такі дії ОСОБА_6 поза всяким розумним сумнівом були умисними, оскільки остання усвідомлювала (не могла не усвідомлювати) суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачала їх суспільно-небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Судом в умовах змагальності сторін не встановлено обставин, які б викликали сумніви у добровільності дій ОСОБА_6 , направлених на зміну меж території та державного кордону України, а також участі в організації незаконного референдуму на тимчасово окупованій території України.

Доводи захисника обвинуваченої щодо недоведеності винуватості ОСОБА_6 зводяться до власної оцінки наведених та досліджених судом доказів, будь-якими доказами, не підтверджені, а тому судом не приймаються.

Оцінивши в сукупності зібрані та перевірені в судовому засіданні докази, суд уважає доведеною вину обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні умисних дій, що виразились:

- у вчиненні умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, та її дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 110 КК України;

- в участі у організації незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, за попередньою змовою групою осіб, та її дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначаючи покарання ОСОБА_6 суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, обставини вчинення ОСОБА_6 злочинів у тяжкий для країни час, в умовах воєнного стану та повномасштабного вторгнення держави агресора, а також відомості про особу обвинуваченої, яка до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які б, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшували покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення в період воєнного стану.

Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у межах санкцій статей, за якими кваліфіковані її діяння та з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України призначити обвинуваченій покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань. Цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченої, нейтралізує негативні наслідки та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини. Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нею нових злочинів, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного взяття її під варту.

Відповідно до вимог ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченої на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення портретної експертизи № 294 від 04.08.2023 у розмірі 6213, 48 грн.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази у кримінальному провадженню відсутні.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2023 року (справа № 201/15458/23) на майно ОСОБА_6 , а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0322 площею 0, 1914 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 15; житловий будинок, загальною площею 55,60 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21555024; автомобіль марки ВАЗ 21061, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , слід залишити незмінним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначити їй покарання:

- за ч. 2 ст. 110 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 10 (десять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 10 (десять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного взяття її під варту.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення портретної експертизи № 294 від 04.08.2023 у розмірі 6213, 48 грн.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Чечелівський районний суд міста Дніпра.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Інформацію про ухвалення вироку опублікувати у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1