02.02.2026 Провадження №1-в/389/61/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 лютого 2026 року Знам`янський міськрайонний суд в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування вимог ст. 81 КК України та ст. 537 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

До Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування вимог ст. 80 КК України та про звільнення від відбування покарання на підставі ст.537 КПК України.

Засуджений та його захисник підтримали клопотання у повному обсязі.

Прокурор просила відмовити в задоволенні даного клопотання.

Заслухавши позиції учасників процесу та дослідивши клопотання, суд вважає, що останнє не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.11.2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі.

Крім того, в провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000572 від 19.08.2022 року стосовно ОСОБА_4 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

Як наслідок, ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.12.2022 року, ОСОБА_4 , тимчасово, до розгляду кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000572 від 19.08.2022, стосовно останнього по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, залишено в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», для можливості подальшого етапування до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.05.2025 року ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.185 КК України та з урахуванням вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.11.2022 року (ч.4 ст. 70 КК України) остаточно призначено покрання у виді позбавлення волі строкм 5 років 2 місяці.

Вирок набрав законної сили, однак ОСОБА_4 не вибув з ДУ "Кропивницький слідчий ізолятор" до установи виконання покарань для відбуття покарання, оскільки не в повному обсязі ознайомлений з матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати в тому числі питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, в даному випадку про умовно-дострокове звільнення, за ст. 81-1 КК України, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 11 КВК України, установами виконання покарань є: арештні доми, кримінально-виконавчі установи, спеціальні виховні установи (далі - виховні колонії) слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом. Кримінально-виконавчі установи поділяються на кримінально-виконавчі установи відкритого типу (далі - виправні центри) і кримінально-виконавчі установи закритого типу (далі - виправні колонії).

Відповідно до ст. 18 КВК України, слідчі ізолятори виконують функції виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки стосовно засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування.

Відповідно до ст. 90 КВК України, у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, засуджений у разі необхідності провадження слідчих дій у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, вчинене іншою особою або цією ж особою, за яке вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді може бути тимчасово залишений у слідчому ізоляторі або переведений з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria" та у рішенні від 20.07.2006 р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий не маючи юрисдикції, в тому числі стосовно територіальної підсудності, приймає будь-які рішення за заявою, клопотанням засудженого, або клопотанням, поданням установи виконання покарань, що не відноситься до його, в тому числі територіальної юрисдикції.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у 2017 р. в своєму «Узагальнені судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків», роз`яснював, що «результати аналізу надісланих для узагальнення матеріалів дають підстави для висновку про те, що у переважній кількості випадків суди правильно застосовували кримінальне процесуальне законодавство в частині правових наслідків порушення положень КПК про територіальну підсудність розгляду подань (клопотань) про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Так, в матеріалах справи відсутні жодні відомості, які б підтверджували, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в установах виконання покарань в межах територіальної юрисдикції Знам"янського міськрайонного суду.

Отже, на підставі викладеного та з урахуванням вимог КПК і КВК України, та практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що дане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки подане з порушенням правил підсудності.

При цьому також вважає за доцільне роз"яснити право на звернення з даним питанням до належного суду, яким є місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого повинен буде в подальшому виконуватися вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.05.2025 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування вимог ст. 81 КК України та ст. 537 КПК України, відмовити

Роз`яснити ОСОБА_4 , що з даним клопотанням, він має право звернутися до місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого повинен буде в подальшому виконуватися вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.05.2025 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду, через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області, протягом семи днів з дня її постановлення, а засудженим з дня отримання її копії

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1