ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/8557/25 Номер провадження 11-кп/814/1845/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю секретаря судового засідання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 17 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 жовтня 2024 року за №0000678, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 15 грудня 2025 року, обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Вірменії, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст. 89 КК України не судимому.

Одночасно визначено ОСОБА_7 заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, і постановлено покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, в разі її внесення.

Вирішено питання про продовження запобіжних заходів і строку дії обов`язків обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , судове рішення щодо яких не оскаржується.

Приймаючи таке рішення щодо ОСОБА_7 , місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити кримінально протиправну діяльність, тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Водночас суд першої інстанції визначив ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 17 жовтня 2025 року в частині продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу та застосувати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який має: міцні соціальні зв`язки, матір похилого віку, малолітню дитину, яка втратила матір, пропозицію щодо працевлаштування.

Прокурор, обвинувачений ОСОБА_7 і його захисник ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленими про місце, дату, час апеляційного розгляду, заявили клопотання про здійснення розгляду апеляційної скарги за їх відсутності.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Тому в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд зазначеної вище апеляційної скарги здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, за змістом пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 інкримінується вчинення ним під час перебування в установі виконання покарань у співучасті з ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та своєю дружиною ОСОБА_11 (щодо якої закрито кримінальне провадження на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України як особи, щодо якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, але не повідомлено у зв`язку з її смертю) трьох епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України незаконного з метою збуту придбання, перевезення, зберігання, пересилання та збуту психотропної речовини, передачі (пересилання) її в місця позбавлення волі за попередньою змовою групою осіб; незаконного з метою збуту придбання, перевезення, зберігання, пересилання наркотичного засобу, передачі (пересилання) його в місця позбавлення волі, вчинених повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_7 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, при розгляді питання щодо запобіжного заходу місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити кримінально протиправну діяльність (вчинити інше кримінальне правопорушення, продовдити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується), врахувавши тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, особу обвинуваченого.

При цьому, ОСОБА_7 хоча в силу ст.89 КК України є не судимим, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Також ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.3 ст.307, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.2 ст.310, ч.2 ст.306 КК України, в іншому кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 жовтня 2023 року за №0000748.

Водночас установлені під час розгляду клопотання й апеляційної скарги обставини в їх сукупності не дають підстав стверджувати про наявність сукупності тих характеристик особи ОСОБА_7 та його характерних рис у аспекті потенційної суспільної небезпеки, а також наявності в нього достатньо міцних соціальних зв`язків, які би разом із іншими доречними факторами цього конкретного кримінального провадження свідчили би про можливість і достатність досягти мети заходу забезпечення кримінального провадження в умовах лише певного контролю за його поведінкою без продовження раніше застосованого запобіжного заходу.

Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_7 має: певні соціальні зв`язки із сім`єю, матір, малолітню дитину, опікуном якої на підставі рішення Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області №99 від 09 квітня 2025 року є ОСОБА_12 (баба), з якою проживає дитина, пропозицію щодо працевлаштування, однак ці дані не спростовують наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, і неможливість їм запобігти в разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на всі обставини справи, що мають правове значення при вирішенні питання про запобіжний захід, у їх сукупності.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення епізодів інкримінованого ОСОБА_7 тяжкого злочину під час перебування в установі виконання покарань, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений створенням загрози заподіяння тяжких наслідків та їх заподіянням здоров`ю всього населення (невизначеного кола осіб), економіки й суспільства, підривом заснованого на законі порядку обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів в Україні, дані про особу обвинуваченого та його поведінку в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , запобігти вказаним вище ризикам і це виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й цілодобового домашнього арешту, як просить захисник.

Водночас, продовживши ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції на підставі ч.3 ст.183 КПК України визначив обвинуваченому в межах п.2 ч.5 ст.182 КПК України як альтернативний запобіжний захід заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму. Визначений розмір застави з урахуванням обставин інкримінованих ОСОБА_7 трьох епізодів корисливого тяжкого злочину, сукупності даних про особу обвинуваченого, доведеності таких, що не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, відповідає критеріям, визначеним у ч.4 ст.182 КПК України, є справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, здатен забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків і підстави для зменшення зазначеного вище розміру застави обвинуваченому є відсутніми.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законне й обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 17 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4