Провадження № 1-кп/554/985/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«25» грудня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відео конференції кримінальне провадження №0000360 за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки, с. Запоріжжя, Олександрійського району, Кропивницької області, громадянки України, з середньо - спеціальною освітою, незаміжньої, непрацюючої, інваліда ІІІ групи, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

особи, відносно якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 ,

законного представника особи, відносно якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

31.05.2024, приблизно о 08 годині, ОСОБА_3 , будучи особою, яка страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, параноїдної форми, що не дозволяло їй усвідомлювати свої дії та керувати ними, перебуваючи на кухні квартири АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_5 , з якою попередньо виник словесний конфлікт, схопила із газової плити металеву каструлю із киплячою гречаною кашею всередині, піднесла її до голови потерпілої ОСОБА_9 та вилила її вміст на обличчя та тіло останньої з лівого боку.

Внаслідок вищезазначених протиправних дій, ОСОБА_10 спричинила ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків шкіри обличчя, шиї, тулубу, верхніх кінцівок І-IІ ступеню, з площею опіку 10-15%, які кваліфікуються як ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров?я (п.2.2.І., 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995).

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання та просила суд застосувати до ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру, що не пов`язані з госпіталізацією з надання психіатричної допомоги, зазначивши, що обвинувачена вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст. 122 КК України. Дослідженими в судовому засіданні доказами повністю це підтверджується.

Потерпіла в судовому засіданні просила задовольнити клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру, не пов`язані з госпіталізацією з надання психіатричної допомоги. Також просила повністю задовольнити цивільний позов та стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в рівних частках матеріальну шкоду в сумі 707,30 грн. та моральну шкоду в сумі 30 000 грн.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 підтримала позицію ОСОБА_5 , просила задовольнити клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_3 примусові заходи медичного характер, не пов?язані з госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги та задовольнити, раніше поданий потерпілою, цивільний позов.

Особа, відносно якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердила, що дійсно вчинила дії, які викладені в обвинувальному акті, а саме 31.05.2024 року, приблизно о 08.00 годині, в неї з потерпілою сталася сварка, в результаті якої вона вилила на потерпілої киплячу гречану кашу, яка саме готувалася на газовій плиті. Повідомила, що визнає цивільний позов потерпілої лише в частині відшкодування матеріальної шкоди, в частині відшкодування моральної шкоди не визнає. Не заперечує проти застосування відносно неї примусових заходів медичного характеру. Дуже шкодує, що так сталось.

Законний представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.Згодна з цивільним позовом лише в частині відшкодування матеріальної шкоди, моральну шкоду не визнає, оскільки потерпіла бачила, в якому стані знаходиться ОСОБА_3 , бачила, що вона хвора, однак все рівно забрала її до себе, щоб ОСОБА_11 робила їй ремонт в квартирі. Потерпіла заплатила ОСОБА_11 лише 400 грн. за роботу.

Захисник особи, відносно якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_8 не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.Проти цивільного позову не заперечує лише в частині відшкодування матеріальної шкоди, моральну шкоду не визнає в повному обсязі.

Суд, вислухавши доводи прокурора щодо поданого клопотання, думку потерпілої та її представника, думку ОСОБА_3 та її законного представника, думку захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків:

Так, обставини вчинення суспільно небезпечного діяння, які викладені у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , окрім показань самої ОСОБА_3 , підтверджуються показами потерпілої та свідка, а також письмовими доказами, зібраними у кримінальному провадження та дослідженими під час судового розгляду, а саме:

Показами потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні пояснила, що в травні 2024 року проживала в м. Миргороді, але також мала квартиру в м. Полтаві, яка потребувала ремонту. Від знайомих дізналася, що ОСОБА_3 займається ремонтами в м. Миргороді, в знайомих взяла її телефон та домовилася з нею, що остання буде робити ремонт в її квартирі в м. Полтаві. Також домовилися про оплату, а саме 400 грн. за тиждень плюс харчування. Вона привезла ОСОБА_3 з Миргорода до Полтави до своєї квартири і в перший тиждень все було нормально, остання робила ремонт, як і домовлялися, нічого підозрілого не було. На другий тиждень, вона три дні лежала та не працювала, говорила, що погано себе почуває. 31 травня 2024 вона приїхала до своєї квартири, ОСОБА_3 була цим незадоволена, вона сказала їй, щоб вона або працювала, або їхала назад до Миргорода, бо така робота її не влаштовувала. Вона запитала, що ОСОБА_3 буде їсти та стала варити гречану кашу, в цей момент остання саме робила стелю, стоячи на столі, та раптово спустилася, взяла з плити каструлю та вилила на неї її вміст. Трохи згодом, коли вона оговталася, то вибігла з кухні та зачинилася в своїй кімнаті, боячись, що ОСОБА_3 може накинутися на неї. Потім вибігла з квартири та викликала ШМД. Зазначає, що про хворобу ОСОБА_3 нічого не знала, дізналася про це лише після всіх подій від співробітників поліції. Повідомила, що отримала опіки по всьому тілу, досі відчуває страшний біль, потребує подальшого лікування, від опіків в неї залишилося безліч шрамів, вона відвідала пластичного хірурга, потребує пластичної операції. Просить стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 707,30 грн., які були витрачені нею на лікування в КП «2-га міська клінічна лікарня», на спостереження у сімейного лікаря та лікаря-хірурга, на перев?язки. Також просить стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 30 00 грн., оскільки внаслідок вчинення ОСОБА_3 незаконних дій стосовно неї стались негативні зміни в її житті. В момент потрапляння кип?ятку на тіло вона відчувала сильний біль, страх, була деморалізована, злякана. В цей момент виникла суттєва загроза для життя і здоров?я, оскільки вона мала ще ряд супутніх захворювань, які могли загостритись. В даний час у неї виникають тривога, маються порушення сну, емоційна напруга. Порушено нормальний, звичний, усталений спосіб її життя. Тепер в неї маються шрами по тілу, які знаходяться у видних для оточуючих місцях, що призводить для дискомфорт при спілкуванні з людьми, що також призводить до моральних страждань. В даний час вона продовжує пережити негативні відчуття. Цим інцидентом пригнічена не тільки вона, але й всі члени її родини, через що вона стала більш замкнутою, роздратованою, знервованою, потребую адаптації після пережитого. Тому, виходячи із глибини, характеру, тривалості душевних страждань та нервових переживань, розмір спричиненої моральної шкоди внаслідок фізичних та моральних страждань оцінюється нею в 30 000 грн.

Показами свідка ОСОБА_12 співробітника УПП в Полтавській області ДПП, який 31.05.2024 року прибув за викликом потерпілої на місце події за адресою: АДРЕСА_4 , де в кареті швидкої допомоги побачив потерпілу з опіками, остання повідомила, що жінка, яка робила в її квартирі ремонт облила її кип`ятком. Далі потерпіла разом з поліцейськими пішла до квартири за документами. В квартирі вони виявили напівоголену ОСОБА_3 в неадекватному стані, яка не могла нормально спілкуватися. Вони викликали для неї швидку, але до приїзду швидкої ОСОБА_3 кілька разів сходила в туалет в клумбу, яка була на подвір`ї будинку.

Показами законного представника особи, відносно якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру її матері ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні повідомила, що наразі вона проживає в м. Миргороді разом з донькою, в травні 2024 року вони також проживали разом. Їй було відомо, що донька надавали послуги з ремонту. Однак, вона не знала, що донька поїхала до Полтави, бо саме в той момент її не було вдома. Додала, що в той час донька ліки не приймала, бо не хотіла, а змусити її вона не могла. Про те, що сталося 25.05.2024 року, вона дізналася в той же день, але змогла забрати доньку лише за кілька днів. Також повідомила, що з боки доньки була агресивна поведінка і в її сторону, бували випадки, коли вона її навіть била. Доьнка дуже переживає з приводу того, що сталося.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 18.06.2025 року з фототаблицею та відеозаписом, який проведений за адресою: АДРЕСА_5 , за участі ОСОБА_5 в присутності двох понятих. Відповідно до вказаного протоколу, проведеним слідчим експериментом було встановлено, що 31 травня 2024 року потерпіла, зайшла до своєї квартири за адресою: АДРЕСА_4 , там перебувала ОСОБА_3 , яка за попередньою домовленістю виконувала в квартирі ремонтні роботи за окрему плату та харчування за рахунок потерпілої. Ірина перебувала на кухні та робила ремонтні роботи, щось із стелею. Потерпіла прийшла на кухню з метою, щоб приготувати сніданок. Потерпіла запитала у ОСОБА_11 , що їй приготувати. ОСОБА_13 відповіла, що вона не буде нічого їсти, а буде їсти банани, на що потерпіла відповіла, що в неї буде пенсія 5 числа, ще 5 днів, в неї немає грошових коштів, тому бананів не буде. Потерпіла ще раз запитала, що буде їсти ОСОБА_11 . Остання нічого не відповіла, тому потерпіла вирішила приготувати кашу з м?ясом. Потерпіла набрала воду в каструлю та поставила її на газову плиту, у подальшому почала готувати сніданок та насипала туди кашу. ОСОБА_11 злізла зі столу, на якому стояла та проводила ремонтні роботи, на підлогу, взяла своєю правою рукою за вушко каструлю та вилила окроп з кашею на потерпілу, а саме на обличчя та тіло потерпілої з лівого боку, після чого почала бити ногами потерпілу по ногам. Потерпіла була розгублена, вона втекла до спальної кімнати, закрила за собою двері та тримала їх, ОСОБА_11 вимкнула газ на плиті, в цей момент потерпіла скориставшись моментом покинула спальну кімнату та вийшла на сходи в під?їзд, спустилася до низу та викликала поліцію. Потерпілій було запропоновано продемонструвати на слідчому експерименті механізм спричинення їй тілесних ушкоджень, на що вона погодилася. Потерпіла повідомила, що обличчям стояла до газової плити, на якій перебувала каструля з гарячою кашею та окропом. ОСОБА_3 стояла з правого боку від нею та аналогічним чином розмістила статиста. Надалі потерпіла продемонструвала, як ОСОБА_3 взяла за одне вушко каструлю та вилила кашу з окропом н обличчя та тіло з лівого боку. Окріп з каші обпік обличчя потерпілої з лівого боку та стікав по всьому тілу. Каструля впала на підлогу, потерпіла була у розгубленому стані. ОСОБА_11 почала наносити їй удари ногами по ногам, але як це було, продемонструвати не може, оскільки перебувала в розгубленому стані.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 18.06.2025 року з фототаблицею та відеозаписом, який проведений за адресою: АДРЕСА_5 , за участі ОСОБА_3 в присутності двох понятих. Відповідно до вказаного протоколу, проведеним слідчим експериментом було встановлено, що підозрювана ОСОБА_3 неофіційно підробляє та займається ремонтними роботами. У травні 2024 року до неї звернулася ОСОБА_5 з прохання зробити ремонт у її квартирі за адресою: АДРЕСА_4 . За домовленістю вона мала працювати за їжу та проживати у квартирі під час ремонту, бо підозрювана сама із ОСОБА_14 і їздити грошей немає у Полтаву. Так підозрювана жила у цій квартирі разом із ОСОБА_5 та потихеньку робила ремонт. Одного дня, точної дати вказати не може, підозрювана шпаклювала стелю у залі вказаної квартири. ОСОБА_15 у цей момент перебувала на кухні та готувала гречану кашу. Підозрювана спустилася та пішла на кухню, з якою метою, вона не пам?ятає. Підійшла до неї мовчки, взяла з газової плити каструлю з гарячою кашею та вилила на ліве плече ОСОБА_15 вміст каструлі, тобто гарячу кашу. ОСОБА_15 почала кричати та пішла до себе в кімнату, там викликала собі ШМД та поліцію. Підозрюваній ОСОБА_3 запропоновано продемонструвати на слідчому експерименті механізм спричинення тілесних ушкоджень громадянці ОСОБА_5 , на що вона погодилася. ОСОБА_3 повідомила, що вона зайшла до кухні, встала перед ОСОБА_15 , яка стояла біля газової плити, таким чином, що газова плита була позаду підозрюваної та правою рукою взялася за вушко каструлі, яка стояла на газовій плиті, в якій варилася гречана каша та вилила на ліве плече ОСОБА_15 . Остання закричала та побігла до себе в кімнату. У ході проведення слідчого експерименту підозрюваній було надано статиста, якого вона розмістила так, як стояла ОСОБА_5 , а саме обличчя до обличчя. Потім підозрювана продемонструвала, як вона правою рукою взяла із газової плити каструлю із гарячою кашею та піднесла до лівого плеча статиста. Підозрювана повідомила, що вона перехилила каструлю на плече потерпілої, гаряча каша потрапила на тіло потерпілої та обпекла. Каструля впала на підлогу, а потерпіла побігла до себе в кімнату та викликала ШМД. На цьому слідчий експеримент було завершено.

Протоколом огляду від 28.02.2025 року, відповідно до якого, об`єктом огляду була медична картка стаціонарного хворого №4229 КП «2 МКЛ ПМР» на ім`я ОСОБА_5 . Медична карта прошита та пронумерована на 23 арк. В супровідному листку №182 зазначено, що «обличчя облито окропом, змотана»; огляд, записи лікаря приймального відділення, щоденник, результати оглядів та обстежень, виписано з діагнозом - термічний опік обличчя, шиї, тулуба, верхніх кінцівок І-ІІ ступеню. Площа опіку до 10%.

Висновком судово-психіатричної експертизи №491 від 25.07.2025 року, відповідно до якого, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу, до якого відноситься інкриміноване протиправне діяння, страждала хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, параноїдної форми і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 в теперішній час страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, параноїдної форми, стан медикаментозної ремісії з вираженим апато-абулічним дефектом і за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 потребує застосування примусових заходів медичного характеру, що не пов?язані з госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги. ОСОБА_3 за своїм психічним станом не здатна самостійно реалізувати своє право на захист. ОСОБА_3 за своїм психічним станом не здатна брати участь в проведенні з нею процесуальних дій.

Висновком експерта (додатковий) №1203 від 20.12.2024 року, відповідно до якого, проведенням додаткової судово-медичної експертизи ОСОБА_5 з урахуванням даних наданої медичної документації на її ім`я, виявлені тілесні ушкодження у вигляді: термічних опіків шкіри обличчя, шиї, тулубу, верхніх кінцівок І-ІІ ступеню, з площею опіку 10-15%, які могли утворитись не менш ніж від однократної дії термічного фактору, якими міг бути і окріп, який діяв переважно в напрямку підекспертної, фактично одномоментно, можливо в строк та при вказаних обставинах, кваліфікуються, як ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров?я (п.2.2.1, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95 р.). Підекспертна могла бути обернена переважно передньою, передньо-лівою поверхнею тіла до травмуючого фактору (нападника). Вищевказані тілесні ушкодження не характерні для їх утворення при падінні, як з раніше наданим прискоренням так і без такого. Після отримання вище вказаних тілесних ушкоджень підекспертна могла виконувати активні дії, рухатися, кликати на допомогу, певний проміжок, що залежить від індивідуальних особливостей організму. Враховуючи кількість, анатомічну та морфологічну характеристику тілесних ушкоджень, їх наслідки, експерт вважає, що самоспричинення молоймовірне.

Висновками експерта (додатковий) №829 від 04.07.2025 року та (додатковий) №901 від 17.07.2025 року, відповідно до яких, проведенням додаткових судово-медичних експертиз ОСОБА_5 з урахуванням даних наданої медичної документації на її ім`я, виявлені тілесні ушкодження у вигляді: термічних опіків шкіри обличчя, шиї, тулубу, верхніх кінцівок І-ІІ ступеню, з площею опіку 10-15%, які могли утворитись не менш ніж від однократної дії термічного фактору, якими міг бути і окріп, який діяв переважно в напрямку підекспертної, фактично одномоментно, можливо в строк та при вказаних обставинах, кваліфікуються, як ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров?я (п.2.2.1, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95 р.). Покази дані потерпілою ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту, загалом не протирічать давності, механізму утворення, локалізації виявлених тілесних ушкоджень у останньої.

Копією медичної картки стаціонарного хворого №4229 КП «2 МКЛ ПМР» на ім`я ОСОБА_5 , відповідно до якого остання була госпіталізована 31.05.2024 року з діагнозом - термічний опік обличчя, шиї, тулуба, верхніх кінцівок І-ІІ ступеню. Площа 10%.

Довідкою з КП «МИРГОРОДСЬКА ЛІКАРНЯ ІНТЕНСИВНОГО ЛІКУВАННЯ» ММР від 24.06.2025 року, відповідно до якої, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом ІІІ групи з діагнозом: шизофренія, параноїдальна форма, параноїдний синдром F 20.01 з 2018 року.

Довідкою з КП «ОБЛАСНИЙ ЗАКЛАД З НАДАННЯ ПСИХІАТРИЧНОЇ ДОПОМОГИ ПМР» від 27.06.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на стаціонарному лікуванні в даному закладі в період з 31.05.2024 року по 28.06.2024 року з діагнозом: параноїдальна шизофренія.

Довідкою МОЗ серії 12 ААГ від 26.06.2024 року, відповідно до якої, ОСОБА_3 має ІІІ групу інвалідності, загальне захворювання.

Довідкою з Пенсійного фонду від 15.10.2025 року, відповідно до якої, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 15.10.2025 року, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію по інвалідності, згідно Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування". Згідно електронної пенсійної справи, ОСОБА_3 є особою з інвалідністю III групи, загального захворювання. Розмір пенсії ОСОБА_3 , станом на 15.10.2025 року, становить 3323,00 грн.

Дослідивши у судовому засіданні зібрані у кримінальному провадженні докази, суд вважає, що вони повністю узгоджуються між собою і доводять вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми діями, які виразились в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров?я, вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст. 122 КК України.

Окрім цього, судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше не судима, має постійне місце проживання.

Відповідно до довідки з КП «МИРГОРОДСЬКА ЛІКАРНЯ ІНТЕНСИВНОГО ЛІКУВАННЯ» ММР від 24.06.2025 року, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом ІІІ групи з діагнозом: шизофренія, параноїдальна форма, параноїдний синдром F 20.01 з 2018 року.

Відповідно до довідки з КП «ОБЛАСНИЙ ЗАКЛАД З НАДАННЯ ПСИХІАТРИЧНОЇ ДОПОМОГИ ПМР» від 27.06.2025 року, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на стаціонарному лікуванні в даному закладі в період з 31.05.2024 року по 28.06.2024 року з діагнозом: параноїдальна шизофренія.

Відповідно до довідки МОЗ серії 12 ААГ від 26.06.2024 року, ОСОБА_3 має ІІІ групу інвалідності, загальне захворювання.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №491 від 25.07.2025 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу, до якого відноситься інкриміноване протиправне діяння, страждала хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, параноїдної форми і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 в теперішній час страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, параноїдної форми, стан медикаментозної ремісії з вираженим апато-абулічним дефектом і за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 потребує застосування примусових заходів медичного характеру, що не пов?язані з госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги. ОСОБА_3 за своїм психічним станом не здатна самостійно реалізувати своє право на захист. ОСОБА_3 за своїм психічним станом не здатна брати участь в проведенні з нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 18 КК України су?єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа.

Згідно з ч.1 ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

З вимог ч. 2 ст. 19 КК України вбачається, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов?язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України).

Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Згідно зі ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги (ч.2 ст. 94 КПК України).

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку (ч.3 ст. 94 КК України).

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду (ч.4 ст. 94 КК України).

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду (ч.5 ст. 94 КК України).

Відповідно до ч.1 ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру. Встановивши, що суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження. Якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру. Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути закрито судом, якщо неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена, а так само в разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу. У такому разі після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку (ч.ч. 2-5 ст. 513 КПК України).

Таким чином, судом встановлено, що мало місце суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, вказане суспільно-небезпечне діяння вчинене саме ОСОБА_3 , яка страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, параноїдної форми, стан медикаментозної ремісії з вираженим апато-абулічним дефектом, і за своїм психічним станом на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення не була здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними і позбавлена такої здатності по теперішній час.

Визначаючи вид примусових заходів медичного характеру, у відповідності до вимог ч.1 ст. 94 КК України, суд враховує характер та тяжкість захворювання ОСОБА_3 , тяжкість вчиненого діяння, яке є кримінальним правопорушенням, її психічний стан, ступінь небезпечності для себе та інших осіб, висновок судово-психіатричного експерти № 491 від 25.07.2025 року, а також вимоги ч.2 ст. 94 КПК України.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 підлягає задоволенню, оскільки остання за своїм психічним станом та характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, у стані неосудності, а отже потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру не пов?язаних з госпіталізацією.

Також, в рамках кримінального провадження потерпілою ОСОБА_5 заявлений цивільний позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 707,30 грн. в рівних частках.

Позов обґрунтований тим, що діями ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 була завдана матеріальну шкода, оскільки потерпіла лікувалась в КП «2-га міська клінічна лікарня ПМР`Ю, потім перебувала на амбулаторному лікуванні, спостерігалась у сімейного лікаря та лікаря-хірурга. Кошти в розмір 707,30 грн. були витрачені на лікування. Також, потерпілій спричинена моральна шкода, оскільки ОСОБА_3 напала на ОСОБА_5 безпричинно, раптово, фактично затиснувши в маленькому приміщенні кухні та не надавши змоги втекти з квартири або оборонятися. В момент потрапляння кип?ятку на тіло потерпіла відчувала сильний біль, страх, була деморалізована. В цей момент виникла суттєва загроза для життя і здоров?я, оскільки потерпіла має ще ряд супутніх захворювань. Після отриманих опіків потерпіла зуміла втекти до сусідньої кімнати, закритися там та викликати поліцію. Саме це завадило ОСОБА_3 продовжувати вчиняти незаконні дії стосовно життя та здоров?я потерпілої. Зважаючи на агресивний та неадекватний стан, ОСОБА_3 могла завдати потерпілій ще більших тілесних ушкоджень, адже остання молодша за віком, сильніша, в момент нападу та побиття була в неадекватному та дуже агресивному стані, діяла цілеспрямовано. В момент нападу потерпіла переживала надзвичайно тяжкі моральні страждання. В даний час у ОСОБА_5 виникла тривога, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, хвилювання, порушився нормальний, звичний, усталений спосіб її життя. Потерпіла має значні опіки. В даний час ці опіки зарубцювалися та утворили на тілі потерпілої шрами, які знаходяться у видних для оточуючих місцях, що призводить для ОСОБА_5 дискомфорт при спілкуванні з людьми, що також приводить до моральних страждань через це. Все це є негативними, небажаними, емоційно дуже тяжкими змінами звичного способу життя потерпілої. Цим інцидентом пригнічені всі члени родини потерпілої, остання помічає, що теж стала більш замкнутою, роздратованою, знервованою, потребує адаптації після пережитого, її стан передається її рідним.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_5 суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 3 Конституції України особа, її життя та здоров`я, честь та гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З вимог ч.2 ст. 127 КПК України вбачається, що шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно вимог ч.1 статті 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Таким чином, у ході вирішення цивільного позову суд зобов?язаний об?єктивно дослідити обставини кримінального провадження, встановити учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, з?ясувати розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

З вимог ч.1 ст. 129 КПК України вбачається, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З вимог ч.1 ст. 1168 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Також суд враховує, що випадки відшкодування шкоди завданої фізичною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (стаття 1186 ЦК України), треба відрізняти від випадків відшкодування шкоди, завданою недієздатною чи обмежено дієздатною особою (статті 1184, 1185 ЦК України).

Порядок відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, встановлено статтею 1186 ЦК України.

Відповідно до ст.. 1186 ЦК України, шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі. Якщо фізична особа, яка завдала шкоди, сама довела себе до стану, в якому вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними в результаті вживання нею спиртних напоїв, наркотичних засобів, токсичних речовин тощо, шкода, завдана нею, відшкодовується на загальних підставах. Якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Використане у першому реченні абзацу 1 частини першої статті 1186 ЦК України формулювання: "Шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується", є загальним правилом, яке поширюється на всіх осіб, які завдали шкоди у відповідному стані, незалежно від виду та тривалості такого стану.

Далі у частині першій статті 1186 ЦК України наводиться два виключення із загального правила, коли обов?язок відшкодування шкоди завданої особою вказаною у першому реченні абзацу 1 частини першої цієї статті, може (або має) бути покладено на таку особу (завдавача шкоди):

1) коли суд, врахувавши матеріальне становище потерпілого та особи, яка завдала шкоди, дійде висновку про можливість її відшкодування завдавачем повністю або частково;

2) коли ця особа (завдавач шкоди) сама довела себе до стану, в якому вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними в результаті вживання нею спиртних напоїв, наркотичних засобів, токсичних речовин, шкода відшкодовується на загальних підставах, визначених ЦК України.

У частині другій статті 1186 ЦК України визначено випадки, коли окрім завдавача шкоди, суд може покласти обов?язок з її відшкодування на інших конкретно визначених осіб та за певних умов - чоловіка (дружину), батьків, повнолітніх дітей, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Водночас правила частини другої статті 1186 ЦК України не скасовують правил викладених у частині першій цієї статті і не суперечать ним.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 недієздатною чи обмежено дієздатною особою не визнавалась, ОСОБА_7 мати ОСОБА_3 її опікуном не призначалась.

ОСОБА_7 мати ОСОБА_3 хоча і проживала разом із нею на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, проте ОСОБА_3 є повнолітньою, дієздатною особою, доказів того, що ОСОБА_7 не вжила заходів щодо запобігання шкоди, матеріали кримінального провадження не містять, а тому у задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7 слід відмовити.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_3 страждала хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, параноїдної форми і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що має ознаки злочину, передбаченого частиною першою статті 122 КК України, враховуючи обставини вчинення нею вказаного суспільно-небезпечного діяння, суд вважає, що діями ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 дійсно були спричинені моральні та душевні страждання, яких вона зазнала внаслідок спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості, вказані страждання спричинили негативні зміни у її житті: негативні переживання, насторогу, тривогу, фізичний та емоційний біль, внаслідок чого порушився звичний уклад її життя. В даний час опіки на тілі потерпілої зарубцювалися та утворили на тілі шрами, які знаходяться у видних для оточуючих місцях, що завдає ОСОБА_5 дискомфорт при спілкуванні з людьми та також приводить до моральних страждань, остання, у зв?язку з цим, потребує проведення пластичної операції. Все це є негативними, небажаними, емоційно дуже тяжкими змінами звичного способу життя потерпілої. Її емоційний стан та перенесені страждання значно вплинули на відносини в родині, оскільки потерпіла стала більш замкнутою, роздратованою, знервованою, потребує адаптації після пережитого.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала особа, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках потерпілої, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також матеріального становища потерпілої та самої ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про повне задоволення заявленого цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_3 і стягнення з ОСОБА_3 на користь потерпілої спричинену моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Також, вирішуючи цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, суд, з урахуванням вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України, яка передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, враховуючи повне визнання заявленого розміру матеріальної шкоди, відсутності сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, вважає можливим задовольнити позов в цій частині та стягнути з ОСОБА_3 спричинену потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 707,30 грн.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався, підстав для його обрання немає.

Речові докази та витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 18, 19, 92-94 КК України, ст. ст. 369-372, 512-513, 516 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000360 відносно ОСОБА_3 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.122 КК України - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру, що не пов?язані з госпіталізацією до закладу надання психіатричної допомоги, у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням суспільно-небезпечного діяння - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , матеріальну шкоду, завдану вчиненням суспільно-небезпечного діяння в сумі 707 (сімсот сім) гривень 30 копійок та моральну шкоду, завдану вчиненням суспільно-небезпечного діяння в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок, а всього 30 707 (тридцять тисяч сімсот сім) гривень 30 копійок.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням суспільно-небезпечного діяння відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Полтави протягом 30 /тридцяти/ днів з моменту її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Шевченківського районного суду

міста Полтави: ОСОБА_16