Справа № 716/2119/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2025 місто Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000119 від 02.09.2025 відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обвинувачених за ч.2 ст.28 ч.2 ст.113 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

01.02.2025 року до Заставнівського районного суду Чернівецької області надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обвинувачених за ч.2 ст.28 ч.2 ст.113 КК України.

Ухвалою від 03.12.2025 року у кримінальному провадженні призначене підготовче судове засідання.

08.12.2025 року до суду надійшло клопотання прокурора про продовження застосованого на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.11.2025 року, запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Клопотання мотивоване тим, що ризики переховування ОСОБА_5 , вчинення іншого кримінального правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, які слугували для обрання запобіжного заходу, не зменшилися та не зникли, а завершити кримінальне провадження до спливу строку дії запобіжного заходу до 12.12.2025 не можливо.

Обвинувачений ОСОБА_5 а його захисник адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечували проти клопотання прокурора, зазначивши, з завершенням досудового розслідування ризики, наведені у клопотанні прокурора зменшилися, зокрема, ризики перешкоджати кримінальному провадженню, а ризики переховування обвинуваченого від суду не доведені і ґрунтуються на припущеннях. Просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді застави.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, думку представника потерпілого, який покладався у вирішенні клопотання на розсуд суду, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.11.2025 відносно ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді триманні під вартою у строк до 12.12.2025.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, зокрема, переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі репутацію обвинуваченого, його майновий стан, міцність соціальних зв`язків, наявність місця роботи, навчання, ризик повторення поведінки, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою тощо.

В рішеннях Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, зазначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом до свободи особистості; в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Підстави для тримання особи під вартою мають оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для тримання особи під вартою, проте таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Тримання під вартою, відповідно до ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином, є злочином проти основ національної безпеки, вчинений в умовах воєнного стану і карається позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

З відомих даних про особу ОСОБА_5 вбачається, що до затримання він не навчався, не працював, одружений, але фактично шлюбні відносини з дружиною припинені, неповнолітніх дітей та інших осіб на утриманні не має.

Вказані обставин свідчать про відсутність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків.

Крім того, ОСОБА_5 засуджений у 2023 році за тяжкий злочин до позбавлення волі, що свідчить про наявність у нього непогашеної судимості, схильності до вчинення злочинів.

За таких обставин, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, а також виходячи з сукупності обставин, що характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до переконання, що інший більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, наведеним прокурором у клопотанні. Саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні. А тому клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Крім того, особлива тяжкість деяких злочинів виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (справа «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року).

Отже, таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи сторони захисту, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, судом під час розгляду клопотання не встановлені.

Наведені прокурором ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, є обґрунтованими, об`єктивно існують та можуть бути реалізовані обвинуваченим без застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

А тому, подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою є виправданим.

Згідно з абз. 8 ч.4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Беручи до уваги з`ясовані судом обставини, суд вважає за необхідне на підставі абз. 8 ч.4 ст.183 КПК України не визначити ОСОБА_5 розмір застави.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.177, 178, 183, 193,194, 196, 197, 199, 206, 314 -315 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 05.02.2026 року включно.

Копію ухвали після проголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченому захиснику та направити для виконання начальнику ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор», де утримуються обвинувачені.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Чернівецького апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено о 14:00 годині 10.12.2025.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3