Номер провадження: 11-сс/813/1946/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника особи, щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника особи, щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту, ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000490, внесеного до ЄРДР 13 липня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110-2, ч. 2 ст. 321 КК України,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт із забороною користування та розпорядження на майно, вилучене 19 червня 2025 року у ході проведення обшуку за місцем діяльності ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-електричний генератор SDMO LX 3000;

-саморобну помпу (приладдя для перекачування рідини) з шлангом;

-дві каністри по 20 л кожна з рідиною;

-мобільний телефон марки «XIOMI» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ; з сім картою НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон марки «POCO» ІМЕІ 1: НОМЕР_4 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_5 ; з сім картою НОМЕР_6 та НОМЕР_7 ;

-мобільний телефон марки «iPhone» ІМЕІ 1: НОМЕР_8 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_9 ; з сім картою НОМЕР_10 та НОМЕР_11 ;

-мобільний телефон марки «iPhone» ІМЕІ 1: НОМЕР_12 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_13 ; з сім картою НОМЕР_14 ;

-мобільний телефон марки «iPhone» ІМЕІ 1: НОМЕР_15 з сім картою НОМЕР_16 .

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вилучене у ході обшуку майно може містити у собі інформацію щодо вчинення кримінальних правопорушень в рамках кримінального провадження, а тому відповідає критеріям речових доказів та потребує збереження з метою його огляду та дослідження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням, представника особи, щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту, ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , звернулася з апеляційною скаргою, в якій вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, безпідставною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав:

- слідчий суддя залишив поза уваго, що клопотання про арешт майна надійшло з пропуском строку, який був встановлений ухвалою слідчого суді від 15 липня 2025 року щодо усунення недоліків. Так, строк для усунення недоліків становив до 28 липня 2025 року, оскільки повний текст оприлюднено у ЄРСР 23 липня 2025 року, а клопотання надійшло до суду 01 серпня 2025 року. Відтак системний аналіз положень КПК України щодо арешту майна, свідчить про те, що клопотання прокурора, яке подане з пропуском строку - не підлягає розгляду, а вилучене майно - негайному поверненню власнику майна;

- клопотання прокурора не містять жодного мотивування, відсутні посилання на докази, які б свідчили про причетність вказаних осіб до кримінального правопорушення, не додано жодних висновків проведених екпертиз зі спливом більше ніж місяця проведення досудового розслідування, непред`явлено жодної підозри жодній особі в рамках даного кримінального провадження.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2025 року.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду представник особи, щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту, ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

За вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У судовому засіданні встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000490, внесеному до ЄРДР 13 липня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110-2 КК України, за кваліфікуючими ознаками - фінансування дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади; ч. 2 ст. 321КК України, за кваліфікуючими ознаками - незаконне виробництво, виготовлення, придбання, перевезення, пересилання, зберігання з метою збуту, збут отруйних або сильнодіючих речовин, що не є наркотичними або психотропними чи їх аналогами, або отруйних чи сильнодіючих лікарських засобів, а також здійснення таких дій щодо обладнання, призначеного для виробництва чи виготовлення отруйних або сильнодіючих речовин, або отруйних чи сильнодіючих лікарських засобів, вчинені без спеціального на те дозволу.

Згідно клопотання про арешт майна, на території Придністровського регіону Республіки Молдова (так звана невизнана «придністровська молдавська республіка», фактичне управління якою здійснюється російською федерацією, функціонують окремі угрупування, які за завданням спеціальних служб рф здійснюють дестабілізаційні та деструктивні дії, як на території Республіки Молдова так і на території України.

Діяльність вказаних угруповань фінансується безпосередньо за рахунок грошових коштів, отриманих від рф, спрямованих на забезпечення діяльності так званих органів влади вказаного квазіутворення, а також за рахунок підприємств тіньового сектору економіки Республіки Молдова.

Одним з таких підприємств за матеріалами УСБУ в Одеській області є суб`єкт ЗЕД, зареєстрований на території Республіки Молдова - «Eurodivin» S.R.L. , який окрім основного виду господарської діяльності - вантажоперевезення, за вказівкою та завданням представників «пмр» здійснює контрабандне перевезення підакцизних товарів - спирту етилового, який в подальшому реалізується на території України, а отримані у зазначений спосіб грошові кошти спрямовуються та використовуються вищевказаними угрупуваннями у підривній діяльності на шкоду державній безпеці України.

Так, за завданням невстановлених на даний час представників «пмр», діяльність який координується спецслужбами рф - фсб, рф, громадянин Республіки Молдова: ОСОБА_10 власник підприємства перевізника - суб`єкта ЗЕД, зареєстрованого на території Республіки Молдова «Eurodivin» S.R.L., який, залучивши місцевих жителів м. Білгород-Дністровський Одеської області: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та за сприяння невстановлених осіб з метою отримання прибутку, здійснюють контрабандне перевезення, виготовлення та випуск у вільний обіг контрафактних підакцизних товарів горілчаних виробів, які можуть містити у своєму складі отруйні речовини.

Для доставляння етилового спирту контрабандним шляхом до України Eurodivin» S.R.L. використовує транспортні засоби, з реєстраційними номерами республіки Молдова, якими на постійній основі здійснюється поставка спирту до коньячного заводу виробника AZNAURI, шляхом перетину держаного кордону у зоні діяльності ВМО № 3 «Старокозаче-Тудора» МП Білгород-Дністровський Одеської митниці в митному режимі IM 40 ЕЕ (попередня декларація) та в подальшому в зоні діяльності ВМО № 4 МП Білгород-Дністровський здійснюється оформлення вантажу у режимі IM 40 DE, (декларантом та вантажоодержувачем виступає ТОВ «Винокурня Аккермана» (), після чого вантаж, знаходячись у вільному обігу, доставляють до заводу AZNAURI, де здійснюють вивантаження спирту коньячного.

Після вивантаження вищевказані автомобілі по черзі прямують на територію колишнього агро-промислового підприємства, з метою вивантаження спирту етилового, який ймовірно розташований у спеціально обладнаних схованках, зроблених у причепі (бочці).

В подальшому ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та іншими, на даний час невстановленими особами, з метою збільшення прибутку від збуту контрафактних горілчаних виробів, збільшують об`єм етилового спирту, який завезено вищевказаним контрабандним способом, шляхом додавання спирту метилового (т.з.в. «технічний спитр», ортуйна речовина), що в свою чергу може призвести до тяжких наслідків - масового отруєння та смерті споживачів.

Доставляння етилового спирту по території Одеської області, з території колишнього агро-промислового підприємства до місць виготовлення та акумулювання горілчаних виробів, здійснюється транспортними засобами.

Отримані у зазначений спосіб грошові кошти розподіляються між всіма учасниками схеми, в свою чергу ОСОБА_8 скеровує відповідну частку для фінансування та забезпечення вищевказаних угрупувань на території «пмр», що здійснюють підривну діяльність проти України.

Таким чином, можна зробити висновок, що ОСОБА_8 та ОСОБА_11 своїми діями сприяють країни агресору, отримуючи при цьому за незаконні операції значні суми грошових коштів.

В рамках вказаного кримінального провадження 19 червня 2025 року слідчим на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси проведено обшук за місцем діяльності ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого було виявлено та вилучено: електричний генератор SDMO LX 3000; саморобну помпу (приладдя для перекачування рідини) з шлангом; дві каністри по 20 л кожна з рідиною; мобільний телефон марки «XIOMI» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ; з сім картою НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «POCO» ІМЕІ 1: НОМЕР_4 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_5 ; з сім картою НОМЕР_6 та НОМЕР_7 ; мобільний телефон марки «iPhone» ІМЕІ 1: НОМЕР_8 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_9 ; з сім картою НОМЕР_10 та НОМЕР_11 ; мобільний телефон марки «iPhone» ІМЕІ 1: НОМЕР_12 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_13 ; з сім картою НОМЕР_14 ; мобільний телефон марки «iPhone» ІМЕІ 1: НОМЕР_15 з сім картою НОМЕР_16 (а.с.28-34)

Постановою слідчого від 20 червня 2025 року вищевказане майно було визнано речовими доказами в рамках даного кримінального провадження (а.с.35-37).

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

З огляду на положення частини 3 статті 170 КПК арешт майна на підставі пункту 1 частини 2 статті 170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Як вбачається з матеріалів провадження та надано відповідну оцінку слідчим суддею, що слідством перевіряється причетність ОСОБА_8 до вказаного кримінального правопорушення, тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що мобільні телефони можуть мати доказове значення, оскільки ймовірно використовувалось для комунікації з іншими ймовірно причетними особами з приводу подій, які є предметом досудового розслідування, можуть містити відповідне листування, фото, файли документів, аудіо-, відеодзвінки, які мають істотне значення для встановлення обставин, що розслідуються у цьому кримінальному провадженні, зокрема, можуть підтвердити зв`язок між ймовірно причетними особами і з його допомогою можуть бути встановлені додаткові важливі обставини для цього кримінального провадження, зокрема, детальний механізм злочину, коло причетних осіб, ступінь їх залучення до реалізації злочинного плану, зв`язки та схему контактів між ними, номери їхніх телефонів, встановлення місця розташування у конкретні проміжки часу тощо.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що наразі у контексті потреб досудового розслідування існує необхідність проведення детального огляду вилучених мобільних телефонів, в т.ч. із залученням спеціаліста та використанням спеціальної техніки, яка дозволить у повному обсязі скопіювати як вже наявні на таких пристроях файлів так і ймовірно видалені.

Крім того, враховуючи обставини розслідуваних злочинів, механізм їх вчинення та діяльність ймовірно причетних осіб інше майно, а саме: електричний генератор SDMO LX 3000; саморобну помпу (приладдя для перекачування рідини) з шлангом; дві каністри по 20 л кожна з рідиною) могло використовуватися у якості знаряддя вчинення кримінальних правопорушень.

З огляду на зазначене, посилання апелянта на те, що власнику майна не повідомлено про підозру в рамках вказаного кримінального провадження, не має ніякого правового значення при вирішенні питання щодо арешту майна з метою збереження речового доказу, оскільки уданому випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а обставини кримінального провадження вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

На думку колегія суддів, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження. У цьому контексті слідчий суддя врахував, серед іншого, суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, їх специфіку і тяжкість, ймовірну причетність до їх вчинення особи, який є користувачем та володільцем вилученого майна, а також можливість виявлення на відповідному майні відомостей, що мають істотне значення для розслідування відповідних злочинів. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження не є невиправданими.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна апелянтом не надано та апеляційним судом не встановлено.

Доводи апелянта про пропуск прокурором 72 годин строку на усунення недоліків, які були визначені ухвалою про повернення матеріалів прокурору від 15 липня 2025 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки згідно мотивувальної частини вказаної ухвали, строк для усунення недоліків починає своє обчислювання з моменту отримання копії ухвали, а як вбачається з наданих прокурором документів, копію ухвали від 15 липня 2025 року отримано 30 липня 2025року, а повторне звернення до суду із вищевказаним клопотанням відбулось 01 серпня 2025 року, тобто у межах визначених ухвалою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 170 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини кримінального провадження, є правові підстави для арешту майна, тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

З огляду на наведене, зважаючи на положення ст. 405, ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу, - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника особи, щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту, ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000490, внесеного до ЄРДР 13 липня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110-2, ч. 2 ст. 321 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3