Провадження № 11-сс/4808/397/25
Категорія ст. 170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю:

секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника власників майна ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 02.10.2025

в с т а н о в и в :

1.Зміст ухвали слідчого судді.

1.1. Клопотання слідчого задоволено.

Накладено арешт на грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, 25 000 євро, ноутбук марки НР серійний номер 5CG9165N 9Q, які вилучені 23.09.2025 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 .

1.2. Рішення мотивовано тим, що стороною обвинувачення доведено наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_10 , та може бути конфісковано у випадку призначення судом відповідного покарання.

2. Обставини встановлені судом першої інстанції.

23.09.2025 року за місцем проживання ОСОБА_10 , проведено обшук, в ході якого на першому поверсі будинку в металевому сейфі, який перебуває в користуванні ОСОБА_10 виявлено та вилучено 20000 доларів США, які упаковано в спецпакет Національної поліції CRI 1239385, 25 000 євро, які упаковано в спецпакет Національної поліції WAR 1905819. В спальній кімнаті, де проживає ОСОБА_10 виявлено ноутбук марки НР серійний номер 5CG9165N 9Q, який упаковано в спец пакет HYQ 0007646 та вилучено. В ході обшуку ОСОБА_11 вказала, що виявлені та вилучені вказані грошові кошти та ноутбук належать її чоловікові ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає спільно з нею за даною адресою, заяв та зауважень до проведення обшуку не надходило.

26.09.2025 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України.

3. Доводи апеляційної скарги.

3.1. Суд дав дозвіл на обшук за адресою АДРЕСА_1 , фактично обшук провели за іншою адресою АДРЕСА_2 . Адвокат вважає це суттєвим порушенням, яке робить вилучення доказів незаконним.

3.2. Вилучені кошти та ноутбук є власністю ОСОБА_9 (матері підозрюваного), вона не є підозрюваною у цій справі.

3.3. Власниця має підтверджені легальні джерела доходу, оскільки тривалий час працює за кордоном та була зареєстрована як ФОП.

3.4. Слідство не надало жодних доказів того, що вилучене майно здобуте злочинним шляхом. Рішення про арешт базується на припущеннях, що заборонено (ст. 62 Конституції України)

3.5. Протокол обшуку не підписаний володільцями, а його копію не було вручено стороні захисту.

3.6. Арешт майна, яке належить третій особі (яка не є підозрюваною) та не має доведеного злочинного походження, є неспівмірним обмеженням права власності.

Враховуючи наведені обставини, просить оскаржену ухвалу слідчого судді скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у клопотанні слідчого про арешт цього майна. Зобов`язати орган досудового розслідування повернути вилучені грошові кошти (20 000 доларів США, 25 000 Євро) та ноутбук НР їх законному власнику ОСОБА_9 .

4. Позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

4.1. Представник власника майна доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

4.2. Прокурор заперечив проти апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без зміни.

5. Мотиви апеляційного суду.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно підлягає можливій конфіскації.

Метою арешту майна у даному провадженні, як вірно встановлено слідчим суддею, є забезпечення можливої конфіскації майна, яка передбачена санкцією ч. 3 ст. 332 КК України.

Щодо доводів апелянта про незаконність обшуку через невідповідність адреси.

Апелянт вказує на розбіжність між адресою в ухвалі на обшук ( АДРЕСА_1 ) та фактичною адресою (вул. Стасюка, 5).

Слідчий суддя у судовому засіданні досліджував дані доводи сторони захисту. Як вірно зазначено в оскарженій ухвалі, стороною захисту не було надано належних доказів присвоєння будинку номеру АДРЕСА_2 та правовстановлюючих документів на цей будинок. Наявний в матеріалах витяг з реєстру від 2019 року підтверджує лише право власності ОСОБА_9 на земельну ділянку по вул. Стасюка без зазначення номеру будинку.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано взяв до уваги твердження слідчого про те, що під час оголошення ухвали та проведення обшуку жодних зауважень щодо невідповідності адреси від присутніх осіб, в тому числі від ОСОБА_11 , не надходило.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що доводи захисту про проведення обшуку за невірною адресою не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання.

Щодо доводів апелянта про належність майна третій особі.

Апелянт стверджує, що майно належить ОСОБА_9 , яка має легальні джерела доходу.

Проте, слідчий суддя вірно зазначив, що надані докази (дані про реєстрацію ФОП) самі по собі, без даних про реальні доходи, не є беззаперечним доказом наявності відповідних збережень.

Водночас, стороною обвинувачення були надані докази, які дають підстави для обґрунтованої підозри вважати майно власністю підозрюваного ОСОБА_10 . Зокрема, у протоколі обшуку зафіксовано пояснення дружини підозрюваного ОСОБА_11 про те, що вилучені кошти та ноутбук належать її чоловікові, ОСОБА_10 .. Також слідчий суддя взяв до уваги дані з протоколу НСРД, де ОСОБА_10 повідомляє про свої значні заробітки.

Слідчий суддя дійшов правильного висновку, що на даному етапі розслідування існують достатні підстави вважати, що вказане майно належить підозрюваному. Доводи сторони захисту про належність майна третій особі не спростовують цих висновків.

ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає конфіскацію майна. Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, застосованим з метою забезпечення дієвості провадження та унеможливлення приховування чи відчуження майна, яке може підлягати конфіскації.

Слідчий суддя, врахувавши обґрунтованість підозри, правову підставу для арешту (можлива конфіскація), та докази, що вказують на належність майна підозрюваному, діяв у відповідності до вимог ст.ст. 170-173 КПК України. Обмеження права власності в даному випадку є розумним і співмірним завданням кримінального провадження.

Апелянт також звернув увагу на те, що майно вилучене 23.09.2025, а клопотання про накладення арешту 29.09.2025 - поза 48-годинним строком для звернення до слідчого судді ( ч. 5 ст. 171 КПК). Це упущення слідчого не може слугувати підставою для скасування рішення суду, оскільки щодо цього випадку не є істотним.

6. Висновок.

Ухвала слідчого судді законна та обгрунтована. Підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката та скасування ухвали слідчого судді апеляційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 170, 376, 404, 405, 419, 422 КПК України апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 02.10.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №000549 від 02.09.2024 - залишити без зміни.

Ухвала не оскаржується.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5