провадження №1-кп/947/1255/25
У Х В А Л А

21 жовтня 2025 року м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у кримінальному провадженні №0000587 від 14.08.2024 року,

за участю: прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , їх захисника ОСОБА_10 , обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисника ОСОБА_11 , потерпілих: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , представника потерпілих ОСОБА_30 , ОСОБА_31 ОСОБА_32 ,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Київського районного суду міста Одеси знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 22.11.2018 року); ч.5 ст.190, ч.3 ст.209 КК України; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 22.11.2018 року); ч.5 ст.190 КК України.

Під час дітготовчого судового провадження, прокурором подано до суду клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

1. Зміст клопотання.

В обґрунтування поданих клопотань, прокурор зокрема зазначив:

-) щодо ОСОБА_3 , що останній обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 22.11.2018 року); ч.5 ст.190, ч.3 ст.209 КК України.

Вказувала, що суддею Хаджибейського районного суду м.Одеси 25.08.2025 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 строком на 60 діб та визначено заставу у розмірі 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 6056000 гривень.

Стверджувала, що на теперішній час, ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, тобто ОСОБА_3 може:

1) переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що ОСОБА_3 , знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб переховуватися від суду;

2) незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки дані особи викривають злочинні дії ОСОБА_3 , це свідчить про наявність ризику, що за відсутності менш суворого запобіжного заходу останній матиме можливість самостійно або через інших осіб незаконно впливати на потерпілу та свідків, схиляючи до викривлення показань, тим самим перешкоджаючи у встановленні істини у кримінальній справі та повному і всебічному дослідженні всіх доказів;

3) чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Вважала, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та встановленим під час досудового розслідування ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Особиста порука не може бути застосована, крім того, в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу вимогу.

Заявляла, що бирати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище.

Посилаючись на викладене, просила суд: 1) продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням застави у розмірі 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - що складає 6056000 гривень; 2) визначити у разі внесення застави необхідність виконання обвинуваченим ОСОБА_3 наступних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою суду, не відлучатися з м.Одеса без дозволу суду, здати на зберігання до сторони обвинувачення свій паспорт для виїзду за кордон; повідомляти про зміну свого місця проживання.

-) щодо ОСОБА_6 , що остання обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 22.11.2018 року); ч.5 ст.190 КК України.

Вказувала, що суддею Хаджибейського районного суду м.Одеси 26.08.2025 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 строком на 60 діб та визначено заставу у розмірі 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 6056000 гривень.

Стверджувала, що на теперішній час, ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, тобто ОСОБА_6 може:

1) переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що ОСОБА_6 , знаючи про тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винуватою у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб переховуватися від суду;

2) незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки дані особи викривають злочинні дії ОСОБА_6 , це свідчить про наявність ризику, що за відсутності менш суворого запобіжного заходу останній матиме можливість самостійно або через інших осіб незаконно впливати на потерпілу та свідків, схиляючи до викривлення показань, тим самим перешкоджаючи у встановленні істини у кримінальній справі та повному і всебічному дослідженні всіх доказів;

3) чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Вважала, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та встановленим під час досудового розслідування ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Особиста порука не може бути застосована, крім того, в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу вимогу.

Заявляла, що бирати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище.

Посилаючись на викладене, просила суд: 1) продовжити стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням застави у розмірі 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - що складає 6056000 гривень; 2) визначити у разі внесення застави необхідність виконання обвинуваченою ОСОБА_6 наступних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою суду, не відлучатися з м.Одеса без дозволу суду, здати на зберігання до сторони обвинувачення свій паспорт для виїзду за кордон; повідомляти про зміну свого місця проживання.

-) щодо ОСОБА_5 , що остання обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 22.11.2018 року); ч.5 ст.190 КК України.

Вказувала, що суддею Хаджибейського районного суду м.Одеси 26.08.2025 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 строком на 60 діб та визначено заставу у розмірі 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 3028000 гривень.

Стверджувала, що на теперішній час, ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, тобто ОСОБА_5 може:

1) переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що ОСОБА_5 , знаючи про тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винуватою у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб переховуватися від суду;

2) незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки дані особи викривають злочинні дії ОСОБА_5 , це свідчить про наявність ризику, що за відсутності менш суворого запобіжного заходу останній матиме можливість самостійно або через інших осіб незаконно впливати на потерпілу та свідків, схиляючи до викривлення показань, тим самим перешкоджаючи у встановленні істини у кримінальній справі та повному і всебічному дослідженні всіх доказів;

3) чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Вважала, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та встановленим під час досудового розслідування ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Особиста порука не може бути застосована, крім того, в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу вимогу.

Заявляла, що бирати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище.

Посилаючись на викладене, просила суд: 1) продовжити стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням застави у розмірі 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - що складає 3028000 гривень; 2) визначити у разі внесення застави необхідність виконання обвинуваченою ОСОБА_5 наступних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою суду, не відлучатися з м.Одеса без дозволу суду, здати на зберігання до сторони обвинувачення свій паспорт для виїзду за кордон; повідомляти про зміну свого місця проживання.

-) щодо ОСОБА_4 , що остання обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 22.11.2018 року); ч.5 ст.190 КК України.

Вказувала, що суддею Хаджибейського районного суду м.Одеси 25.08.2025 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 строком на 60 діб та визначено заставу у розмірі 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 3028000 гривень.

Стверджувала, що на теперішній час, ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, тобто ОСОБА_4 може:

1) переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що ОСОБА_4 , знаючи про тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винуватою у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб переховуватися від суду;

2) незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки дані особи викривають злочинні дії ОСОБА_4 , це свідчить про наявність ризику, що за відсутності менш суворого запобіжного заходу останній матиме можливість самостійно або через інших осіб незаконно впливати на потерпілу та свідків, схиляючи до викривлення показань, тим самим перешкоджаючи у встановленні істини у кримінальній справі та повному і всебічному дослідженні всіх доказів;

3) чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Вважала, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та встановленим під час досудового розслідування ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Особиста порука не може бути застосована, крім того, в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу вимогу.

Заявляла, що бирати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище.

Посилаючись на викладене, просила суд: 1) продовжити стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням застави у розмірі 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - що складає 3028000 гривень; 2) визначити у разі внесення застави необхідність виконання обвинуваченою ОСОБА_4 наступних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою суду, не відлучатися з м.Одеса без дозволу суду, здати на зберігання до сторони обвинувачення свій паспорт для виїзду за кордон; повідомляти про зміну свого місця проживання.

2. Позиції учасників судового провадження.

2.1. Під час судового розгляду, прокурор підтримав подані клопотання та просив їх задовольнити. Вказувала, що розмір застави для обвинувачених було визначено з урахуванням їх майнового становища на стадіїї досудового розслідування. При цьому також уточнила, що відносно ОСОБА_6 апеляційним судом було зменшено розмір застави, а тому просила визначити для останньої заставу у розмірі 1500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

2.2. Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисники, під час судового засідання проти клопотання прокурора заперечували. Захисник ОСОБА_9 зокрема зазначив, що сторона захисту кожного разу завертає увагу суддів, що розмір застави 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не передбачений чинним кримінально-процесуальним законодавством за вчинення тяжкого злочину та є абсолютно неспіврозмірним із тими обставинами, на які посилається сторона обвинувачення у своєму клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу.

Кожного разу незрозуміло, чим сторона обвинуваченням обґрунтовує зазначену суму застави у розмірі 2000 прожиткових мінімумів і яким чином визначалася дана сума, адже жодного документу на підтвердження вказаних сум до клопотань сторона обвинувачення не надає.

Вказував, що стороною обвинувачення, як і судами в попередніх ухвалах не вірно визначено розмір застави, а саме 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки відповідно до п.З ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави згідно даної кваліфікації визначається від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення ч.5 ст.190, покарання за яке передбачене у виді позбавлення волі на строк понад 10 років або довічного позбавлення волі, дане правопорушення є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, а відтак застава повинна визначатись у розмірі від 80 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, то розмір застави у розмірі 2000 прожиткових мінімумів є не вірним та незаконним.

Вважав, що наразі тримання ОСОБА_3 з 14.08.2025 року по сьогоднішній не є виправданим, а розмір застави не є обгрунтованим з огляду на рівень його доходів. Проте, жодним судом не було постановлено достатньо обґрунтованої ухвали щодо визначення розміру застави для дотримання вимог п.3 ст.5 Конвенції.

Звертав увагу, що законодавство України дозволяє суду у «виключних випадках» встановлювати більші розміри застави, - таке рішення має передбачати ретельний аналіз обставин справи для обґрунтування її «виключного» характеру. Проте, навіть у клопотанні прокурора від 06.10.2025 немає жодної «виключеної обставини», як і у всіх попередніх.

Заявлялв, що у попередніх увалах про обрання та продовження дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 , суди не здійснюють ретельної оцінки всіх відповідних факторів, у тому числі спроможність ОСОБА_33 сплатити визначений розмір застави, більше того, відсутнє задовільне пояснення чому застава була визначена у такому надзвичайно великому розмірі. Як органом прокуратури в черговому клопотанні, так і судами в попередніх увалах, задовольняючи клопотання сторони обвинувачення в повному обсязі, не дотримано зобов`язання навести відповідне та достатнє обгрунтування для своїх рішень про визначення розміру застави, як вимагає п.3 ст.5 Конвенції, порушуючи це положення.

Посилаючись на викладене, происив визначити розмір застави ОСОБА_3 у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що буде відповідати вимогам п.З ч.5 ст.182 КПК України.

В той же час, захисник ОСОБА_8 зокрема зазначила про відсутність доказів на обґрунтування обвинувачення, яке докорінно змінилося. Крім того, невідповідність клопотання формі та змісту, та його неналежне вручення, а саме: обвинуваченому ОСОБА_3 клопотання, без додатків, направлено в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» 19.08.2025 року. Відповідно обвинувачений не мав змоги з ними ознайомитися та підготуватися до судового розгляду. Прокурором не виконані вимоги КПК України. Зазначене підтверджується копією листа прокурора до ДУ «ОСІ» та поданого прокурором клопотання, які не містять підтвердження про вручення обвинуваченому ОСОБА_3 додатків. А з врахуванням того, що обвинувачення в клопотанні відмінне від попередніх, то не надані й матеріали на підтвердження обгрунтованності обвинувачення. Те ж саме стосується й сторони захисту, яка отримала клопотання шляхом направлення на електронну пошту.

Вказувала про абстрактність обґрунтування існування ризиків та не доведеність наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, зокрема відсутні докази.

Звертала увагу суду на його обов`язок встановлення обставин існування ризиків саме на підставі перевірки наданих доказів.

Стверджувала, що прокурор перерахував заявлені ризики, але не надав на їх підтвердження жодних обґрунтованих доказів, не вказав про зменшення заявлених ризиків зі спливом часу, що є об`єктивним процесом та не залежить від волі прокурора або суду.

Заявляла, що посилання прокурора в обґрунтування існування ризику переховування на документи, що підтверджують зняття ОСОБА_3 з військового обліку й надання можливості останньому перетнути кордон є неспроможними. Оскільки, оригіналих всіх документів, що посвідчують особу ОСОБА_3 та тих, що підтверджують зняття його з обліку військовозобов`язаних, - знаходяться в матеріалах справи. Закордонний паспорт, в тому числі.

Також просила врахувати, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися обвинувачений, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Наголошувала, що стоною обвинувачення не додано жодного доказу намірів впливу, чи здійснення підозрюваним такого впливу. Відсутні заяви потерпілих щодо впливу на них з боку обвинуваченого, його захисту чи рідних. Більше того, злочини, які інкримінуються ОСОБА_3 маюсь суто економічний характер. Внести зміни до офіційних баз державних органів, банків він не в змозі. Оскільки досудове розслідування вже закінчене, це означчає, що органом досудового розслідування вже зібрані всі докази (окрім іншого, досліджені всі гаджети обвинувачених, потерпілих, свідків; знята необхідна інформація з усіх мереж та ресурсів; проведені експертизи) та лише сторона обвинувачення, наразі, володіє всім об`ємом інформації та матеріалами.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне праворушення, у якому обвинувачується, то прокурором лише зазначений вказаний ризик, але відсутнє будь-яке обґрунтування його існування.

Акцентувала, що застосування розміру застави, який вимагає прокурор, з його боку нічим не обґрунтована та не доведена. А обов`язок доведення, чинним законодавством покладається саме не прокурора. Сума збитків в клопотанні зазначена досить абстрактно, та така, яка утворена шляхом складання з багаторазовим повторюванням. А саме, це сума 28267035,00 грн, яку, відповідно до змісту клопотання, обвинувачені звернули на свою користь та витратили на свої потреби, яка обчислена шляхом додавання сум зазначених заявниками, щодо інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4, 5 ст.190 ККУ, та не підкріплена доказами.

Більше того, клопотання не містить жодного додатку на доказ доведення, що самого збитку, що зазначення того, що даний розмір застави є помірним для ОСОБА_3 та його родини.

Також вважала за можливе змінити розмір застави в рамках, визначених п.З ч.5 ст.182 КПК України, а саме у розмірі 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Виснувала, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню, з огляду на наступне: 1) невідповідність клопотання формі та змісту, та його неналежне вручення, тобто прокурором не було дотримано положення п.З ч.З ст.184 КПК України; 2) необгрунтованність та недоведеність обставин на які посилається прокурор; 3) недоведеність існування ризиків та розміру збитку; 4) недоведеність прокурорм щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, відмінного від тримання під вартою.

Посилаючись на викладене, просила суд: 1) у задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити; 2) змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, а в разі неможливості, змінити розмір застави в рамках, визначених п.З ч.5 ст.182 КПК України, а саме у розмірі 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб (908000,00 грн), який буде дієвим, достатнім для дотримання ОСОБА_3 належної процесуальної поведінки.

2.3. Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник, під час судового засідання проти клопотання прокурора заперечували. Захисник зокрема зазначила, що ОСОБА_34 має міцні соціальні зв`язки та позитивно характеризується за місцем проживання.

2.4. Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник, під час судового засідання проти клопотання прокурора заперечували. Обвинувачена зокрема зазначила, що паспорти забрали, а розмір застави не підтверджений документами.

2.5. Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник, під час судового засідання проти клопотання прокурора заперечували. Обвинувачена зокрема зазначила, що не може впливати на потерпілих, оскільки не всіх їх знає.

2.6. Потерпілі та представник потерпілих підтримали клопотання прокурора. Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 заявили, що обвинувачена ОСОБА_4 їм погрожувала, потерпіла ОСОБА_17 заявила, що ОСОБА_4 на неї впливала.

3. Передумови та висновки суду.

Суд, заслухавши клопотання, дослідивши додані до нього документи та вислухавши думки учасників кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно ухвал слідчого судді Хаджибейського районного суду міста Одеси від 25.08.2025 року до обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23.10.2025 року включно, а відповідно до ухвал слідчого судді Хаджибейського районного суду міста Одеси від 26.08.2024 року до обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25.10.2025 року включно.

Крім того, під час досудового розслідування, до обвинувачених було застосовано альтернативний запобіжного заходу у вигляді застави, а саме: відносно ОСОБА_3 - у розмірі 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 6056000 грн., відносно ОСОБА_6 у розмірі 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 6056000 грн., який в подальшому судом апеляційної інстанції було зменшено до 1500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 4542000 грн.; відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у розмірі 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 3028000 грн. для кожної.

При цьому, під час останнього продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом відносно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були враховані ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України; відносно обвинуваченої ОСОБА_5 були враховані ризики, передбачені п.п.1 - 4 ч.1 ст.177 КПК України, ОСОБА_6 були враховані ризики, передбачені п.п.1 - 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд погоджується з прокурором, що на сьогоднішній день, ризики передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від суду та незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, не зменшилися та продовжують існувати, а саме:

-) щодо ОСОБА_3 , оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна. Отже, на думку суду продовжує існувати ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Крім того, суд вважажє, що на сьогоднішній день, судовий розгляд не розпочато, свідки та потерпілі не допитані. Тож, на думку суду існує ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою зміни показань під час судового розгляду (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст.615 цього Кодексу;

-) щодо ОСОБА_6 , оскільки остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна. Отже, на думку суду продовжує існувати ризик того, що обвинувачена може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Крім того, суд вважажє, що на сьогоднішній день, судовий розгляд не розпочато, свідки та потерпілі не допитані. Тож, на думку суду існує ризик того, що обвинувачена може незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою зміни показань під час судового розгляду (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст.615 цього Кодексу;

-) щодо ОСОБА_5 , оскільки остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна. Отже, на думку суду продовжує існувати ризик того, що обвинувачена може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Крім того, суд вважажє, що на сьогоднішній день, судовий розгляд не розпочато, свідки та потерпілі не допитані. Тож, на думку суду існує ризик того, що обвинувачена може незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою зміни показань під час судового розгляду (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст.615 цього Кодексу;

-) щодо ОСОБА_4 , оскільки остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна. Отже, на думку суду продовжує існувати ризик того, що обвинувачена може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Крім того, суд вважажє, що на сьогоднішній день, судовий розгляд не розпочато, свідки та потерпілі не допитані. Тож, на думку суду існує ризик того, що обвинувачена може незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою зміни показань під час судового розгляду (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст.615 цього Кодексу.

Водночас, наведені захисниками аргументи, на думку суду, не підтверджують зменшення або зникнення ризику переховування від суду, оскільки кожний ризик завжди пов`язаний з певною невизначеністю, тобто відсутністю точної та повної інформації, яка б давала можливість встановити його настатння.

Суд вважає, що вказані захисниками доводи, жодним чином не виключають йомірність реальності цих ризиків та не відображають потенційну неможливість їх виникнення.

На думку суду, зі спливом певного часу, вищевказані ризики відносно кожного з обвинувачених не зменшилися, оскільки обставини, які їх обумовлювали також не змінилися та не відпали, а виникненню ризиків переховування від суду та незоканного впливу свідків і потерпілих й перешкоджає своєчасне застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На переконання суду, тривалість застосованого відносно обвинувачених запобіжного заходу у співвідношенні із пред`явленим обвинуваченням та можливою мірою покарання, на даний час не виходить за межі розумного строку тримання обвинувачених під вартою, а кореспондується з характером суспільного інтересу, який існує у випадку протидії вчиненню кримінальних правопорушень проти власності в умовах воєнного стану.

Таким чином, суд робить висновок, що існування обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 22.11.2018 року); ч.5 ст.190, ч.3 ст.209 КК України; ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 22.11.2018 року); ч.5 ст.190 КК України, у сукупності з існуючими ризиками, передбаченими п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України відносно кожного обвинуваченого, не дозоляють суду змінити запобіжний захід відносно обвинувачених та є достатньою підставою для продовження їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а менш суворі запобіжні заходи, на думку суду, не достатні для запобігання зазначеному ризику.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Згідно з п.3 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, ч.5 ст.182 КПК України також передбачає, що у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Таким чином, враховуючи загальний розмір заявленої майнової шкоди у сумі 28267035,00 грн. внаслідок вченення інкременуємих криміналньних правопорушень, загальну кількість відомих потерпілих (94 особи) та відсутності належних та допустимих доказів щодо непомірності для обвинувачених визначеного розмірму застави, суд переконаний, що це і є виключним випадком, а тому не знаходить підстав для зменшення застави, та вважає за необхідне залишити її у розмірі, що був визначений для ОСОБА_3 у розмірі 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 6056000 грн.; для ОСОБА_6 у розмірі 1500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 4542000 грн.; для ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у розмірі 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 3028000 грн. для кожної.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 199, 331, 369 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 19 грудня 2025 року включно.

Залишити без змін обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в сумі 2000 (дві тисячі) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 6056000 (шість мільйонів п`ятдесят шість тисяч) гривень.

У разі внесення застави на рахунок Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, звільнити з-під варти негайно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати останнього: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися з с.Чернове Березівського району Одеської області без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

2. Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 19 грудня 2025 року включно.

Залишити без змін обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заставу в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 4542000 (чотири мільйона п`ятсот сорок дві тисячі) гривень.

У разі внесення застави на рахунок Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, звільнити з-під варти негайно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та зобов`язати останню: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися з с.Чернове Березівського району Одеської області без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

3. Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 19 грудня 2025 року включно.

Залишити без змін обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заставу в сумі 1000 (одна тисяча) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 3028000 (три мільйона двадцять вісім тисяч) гривень.

У разі внесення застави на рахунок Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, звільнити з-під варти негайно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зобов`язати останнью: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися із м.Одеса без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

4. Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 19 грудня 2025 року включно.

Залишити без змін обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу в сумі 1000 (одна тисяча) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 3028000 (три мільйона двадцять вісім тисяч) гривень.

У разі внесення застави на рахунок Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, звільнити з-під варти негайно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язати останню: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися із м.Одеса без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

5. Роз`яснити, що у разі неявки обвинуваченого/обвинуваченої, яких було звільненно з під варти у зв`язку із внесенням застави, за викликом до суду без поважних причин, або неповідомлення про причини своєї неявки, чи порушення покладених на них обов`язків застава звертається у дохід держави.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого/обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України.

6. Ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі на неї апеляційної скарги.

7. Ця ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ця ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на цю ухвалу, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1