Номер провадження: 11-кп/813/2025/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000210 від 18.04.2025 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м.Одеси від 20.05.2025 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Темиртау Карагандинської області Республіки Казахстан, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України вважається особою, яка не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком, який ухвалений в порядку спрощеного провадження, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Київського районного суду м.Одеси від 07.05.2025 року у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно за сукупністю кримінальних правопорушень, ОСОБА_8 призначено покарання у виді обмеження волі на строк один (1) рік.

Строк відбування покарання відраховується з дня прибуття і постановки ОСОБА_8 на облік у виправному центрі.

Вирішено питання щодо долі речових доказів та з процесуальними витратами в кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що він, 18.04.2025 року, приблизно об 12:20 годині, знаходячись за адресою: м.Одеса, пр.Небесної Сотні, 10, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, який знаходився у паперовому згортку.

Після чого, ОСОБА_8 зазначений наркотичний засіб почав незаконно зберігати при собі для особистого вживання, без мети збуту.

18.04.2025 року, приблизно о 13:20 год., ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: м.Одеса, пр.Небесної Сотні, 8, був зупинений співробітниками поліції, які в нього виявили та в подальшому в ході огляду місця події вилучили паперовий згорток з наркотичним засобом, обіг якого обмежено - метадон, загальним кількісним вмістом 0,044 г., який ОСОБА_8 незаконно зберігав при собі для особистого вживання, без мети збуту.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить змінити вирок в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., а вирок Київського районного суду м.Одеси від 07.05.2025 року виконувати самостійно.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, який в повному обсязі визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому. Захисник вважає, що вказані пом`якшуючи покарання обставини не були повною мірою враховані судом під час призначення покарання, а отже призначене покарання є занадто суворим та явно несправедливим.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі - КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст. 394 КПК передбачено, що вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Згідно ч.2 ст.381 КПК визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Судом першої інстанції кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто відповідно до вимог ст.382 КПК.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження та мотивувальної частини вироку, ОСОБА_8 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, був ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК, надав свою згоду у присутності захисника на розгляд обвинувального акту без його участі у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні (а.к.п.12-13).

Таким чином, дії ОСОБА_8 інкриміновані органом досудового розслідування за ч.1 ст.309 КК України та в подальшому, за якими він був визнаний винуватим, є безспірним фактом, з яким погодився сам обвинувачений та відповідно до ч.2 ст.302 КК України не можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.1 ст.309 КК України.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості вироку суду в частині призначеного покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст.414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та його щире каяття в якості обставини, що пом`якшує покарання.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_8 , під час судового розгляду не встановлено.

При призначенні покарання місцевий суд також врахував дані про особу ОСОБА_8 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності, зокрема був засуджений вироком Київського районного суду м.Одеси від 07.05.2025 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

Викладені обставини негативно характеризують ОСОБА_8 , як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень в сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Апеляційний суд звертає увагу на суспільну небезпеку злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорі, якав визначається, насамперед, поширенням та згубним впливом наркоманії і токсикоманії на свідомість психічно нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду, деградації особистості. Наркоманія та незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів належать до глобальних проблем сучасності. Цим явищам притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому.

Санкція ч.1 ст.309 КК України за якою ОСОБА_8 притягається до кримінальної відповідальності передбачає до винних осіб покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного кримінального проступку, апеляційний суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

На переконання колегії суддів призначене місцевим судом покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального проступку та особі обвинуваченого, а отже є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

У судовому засіданні захисник посилалась на те, що попередній вирок Київського районного суду м.Одеси від 07.05.2025 року, на день ухвалення оскаржуваного вироку, не набрав законної сили, а отже місцевий суд неправильно призначив обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України.

Колегія судів визнає вказані доводи захисника необґрунтованими з огляду на те, що за змістом ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, визначеними частинами 1-3 цієї статті (сукупність кримінальних правопорушень).

Отже, законодавець чітко визначив момент у часі щодо необхідності застосування правил, передбачених приписами ч.4 ст.70 КК постановлення обвинувального вироку, а не набрання ним законної сили.

Вказана позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 19.02.2025 року (справа №759/22685/23, провадження №51-4732км24).

За наслідками апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржений вирок суду першої інстанції є належно вмотивованим та обґрунтованими, за змістом відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК, у ньому наведено мотиви, з яких виходив суд та положення закону, якими він керувався ухвалюючи вирок.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м.Одеси від 20.05.2025 року в кримінальному провадженні №0000210 від 18.04.2025 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст.309 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4