ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 Володимирський міський суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за засобами відеофіксаціїї в залі судових засідань Володимирського міського суду Волинської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000559 від 15.07.2025 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Києві, громадянина України, українця, з професійною технічною освітою, не судимого, військовозобов,язаного, працюючого спеціалістом зі складання меблів ПП ОСОБА_7 , одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 с.121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 03 липня 2025 року, близько 22-00 години, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у дворі багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , в ході конфлікту зі своєю дружиною з якою перебуває в шлюбі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив дії, що згідно ч.17 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 являються фізичним насильством - формою домашнього насильства, а саме діючи умисно, керуючись метою заподіяння шкоди здоров`ю останньої, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер власних дій та передбачаючи їх наслідки, наніс їй численні удари кулаками обох рук по тулубу, внаслідок чого ОСОБА_4 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: численні синці тулуба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; закритий перелом 7-го ребра зліва, які відносяться до середніх тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу; лівобічний посттравматичний пневмоторакс, посттравматичний розрив лівої долі печінки, множинні десерозації брижі і стінок тонкого кишківника , які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та були небезпечними для життя в момент спричинення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечив, пояснив, що з потерпілою перебуває у шлюбі, зловживали спиртними напоями, внаслідок чого виникали конфлікти, які іноді закінчувались бійками. Вони з дружиною позбавлені батьківських прав відносно трьох неповнолітніх дітей. Разом тим, після подій вчиненого кримінального правопорушення, вони з дружиною живуть окремо, підтримують дружні стосунки, зробили для себе відповідні висновки. Він офіційно працевлаштувався, перестав зовсім вживати спиртні напої, вибачився перед потерпілою, у повній мірі сплатив витрати щодо її лікування, претензій матеріального та морального характеру вона до нього не має, вони примирились. Щиро кається у скоєному, просить суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила обставини викладені обвинуваченим, внаслідок яких їй було спричинено тілесні ушкодження, однак зазначила, що вони примирись, далі підтримують дружні відносини, вона також відмовилась від вживання спиртних напоїв, претензій матеріального та морального характеру до винного не має, оскільки він повністю сплатив її лікування, просить суворо не карати та не обирати йому покарання пов`язане позбавленням волі, посилаючись на те, що у тому що сталось є і її велика провина.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються та вважає можливим обмежити обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

При цьому суд з`ясував правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, з`ясував, чи не має сумнівів в добровільності його позиції, а також роз`яснив обвинуваченому, що він буде позбавлений права оспорювати ці обставини справи, а також кваліфікацію інкримінованого правопорушення в апеляційному порядку.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, доказана повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.121КК України.

При обранні міри покарання, суд враховує думку потерпілої, яка зауважила, що причиною вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального порушення є і її неправомірна поведінка та провина, а тому просила обрати покарання не пов`язане з позбавленням волі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, все відшкодовано в добровільному порядку в ході досудового слідства у повному обсязі, характер та ступінь тяжкості скоєних злочинів, особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, одружений, офіційно працевлаштований складальником меблів ПП «Тарасюк», де характеризується позитивно, як сумлінний працівник, в роботі є старанним, агресії не виявляє, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким надходили звернення громадян, щодо його протиправної поведінки, однак на профілактичних обліках відділу превенції не перебуває, протягом року до адміністративної відповідальності не притягався, в спеціалізованих установах на обліку не перебуває, приніс свої вибачення за скоєне, примирився з потерпілою, в добровільному порядку в ході досудового слідства повністю відшкодував спричинену шкоду, засуджує свою поведінку та щиро кається у вчиненому.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставинами, що обтяжують покарання суд визнає вчинення злочину щодо подружжя та вчинення злочину у стані алкогольного сп,яніння.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, його поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим.

Отже, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення, перевиховання та попередження вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосуванняст.75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах.

Враховуючи викладене, думку сторони публічного обвинувачення, потерпілої, яка не наполягала на призначенні покарання, не пов`язаному з позбавленням волі, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого та їх наслідків, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання, за яким визнав його винуватим, в межах санкцій інкримінованих статей, у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення, що на думку суду відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Судом не встановлено обставин, які свідчили б про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі.

Судові витрати та цивільний позов по справі відсутні.

Заходи забезпечення по даному кримінальному провадженні не продовжувались.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді підлягає скасуванню.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді п,яти років позбавлення волі.

На підставіст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_5 по вказаному кримінальному не продовжувався.

Арешт накладений ухвалами слідчого судді від 17.07.2025 скасувати

Речові докази:

- сорочку в клітинку сіро - білого кольору з довгим рукавом, майку помаранчевого кольору з малюнком у вигляді дерева, труси рожевого кольору, кросівки чорно білого кольору, сумка чорного кольору всередині якої знаходились гаманець коричневого кольору з різними візитними картками та паспорт громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_4 , - 0712 від 06.08.2019 № 003720659, передані на зберігання у Володимирський РВП ГУНП у Волинській області повернути потерпілій ОСОБА_4 ;

- спортивний костюм зеленого кольору (хакі) з надписом «Слава Україні» з малюнком у вигляді воїна та кросівки сірого кольору з надписом «keep doing exercise», передані на зберігання у Володимирський РВП ГУНП у Волинській області повернути потерпілій ОСОБА_5 .

На вирок суду може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду через Володимирський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_8