Провадження № 1-кс/643/7142/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2025 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора - заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000534 від 18.04.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 321-1 КК України, -

установив:

З поданого клопотання вбачається, що слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000534 від 18.04.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 321-1 КК України, яким установлено коло осіб, які на території м. Харкова займаються виготовленням, придбанням, пересиланням, зберіганням з метою збуту та збутом фальсифікованих лікарських засобів в загальнодоступній мережі Інтернет, використовуючи електронно-обчислювальну техніку в умовах воєнного стану.

Фальсифіковані лікарські засоби, які у своєму складі не містять жодних перелічених у заявленому складі речовин та жодним чином не впливають на обмін речовин процеси у функціонуванні організму людини та інші очікувані у споживачів. При цьому, вказані фальсифіковані лікарські засоби представлені у широкому асортименті, як аналоги лікарських засобів, що регулюють життєво важливі процеси у організмі людини або здатні за своїми властивостями впливати на ті чи інші патології та захворювання і як наслідок за своїм вмістом можуть призвести до тяжких наслідків в силу невиправданих очікувань клієнтів, яких вдалося переконати придбати вказані фальсифіковані лікарські засоби шляхом обману, в тому числі і летальних.

Фальсифіковані лікарські препарати реалізуються на території України в загальнодоступній мережі Інтернет за допомогою інтернет магазинів та за допомогою послуг поштових операторів.

16.12.2025 в період часу з 06:57 до 10:38 на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова про дозвіл на обшук від 09.12.2025 проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рапорту слідчого, під час проведення слідчої (розшукової) дії були присутні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, ОСОБА_5 під час проведення обшуку на балконі вказаної квартири з вікна викинула мобільний пристрій ОСОБА_4 , а саме в бік багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, 16.12.2025 в період часу з 09:37 до 10:10 проведено огляд місцевості, а саме території біля багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , за результатами якого за географічними координатами: 50.0237204,36.2950616 виявлено та вилучено: мобільний телефон марки ІPhone Pro Max, чорного кольору в чохлі чорного кольору; предмети, схожі на грошові кошти у розмірі 700 гривень, купюрами 200 та 500 гривень.

Прокурор посилається, що вилучені речі відповідають ст. 98 КПК України, а саме речовим доказам, які мають істотні відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Просить суд накласти арешт на майно, вилучене під час огляду з метою збереження речових доказів та проведення відповідних експертиз.

Прокурор подав заяву, відповідно до якої підтримав клопотання та просив його розглянути у свою відсутність.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_6 подала письмові заперечення, у яких проти арешту майна заперечувала, посилалась на те, що матеріали клопотання не містять належного обґрунтування підстави і мети накладення арешту майна відповідно до положень ст. 170 КПК України, подані разом із клопотанням матеріали жодним чином не дають можливості слідчому судді упевнитись, що власник майна ОСОБА_4 будь-яким чином причетний до злочину, який розслідується у кримінальному проваджені, як і те, що існують підстави чи розумні підозри вважати, що вилучене майно є речовим доказом злочину. Жодного доказу, який дав би можливість встановити сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вилучене майно є речовим доказом злочину, як того вимагає ч. 1 ст. 170 КПК України, клопотання не містить. Прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України. На момент розгляду даного клопотання сторона обвинувачення мала майже тиждень часу, щоб провести огляд вилучених електронних засобів, і належним чином зафіксувати будь-які відомості і докази, які можуть мати значення для кримінального провадження. ОСОБА_4 не має наміру приховувати, пошкоджувати, псувати, знищити, перетворити або відчужити вилучене в нього майно, і отже, відповідні ризики відсутні.

Клопотання про арешт суперечить ч. 3 ст. 170 КПК України, застосування арешту майна не пропорційне меті, яку прагне досягнути сторона обвинувачення. У ОСОБА_4 вилучено його особисті речі мобільний телефон і грошові кошти. На думку власника майна, мета кримінального провадження може бути досягнута в повному обсязі без застосування такого суворого заходу, як арешт майна на невизначений час із визначенням місця зберігання майна Управління СБ України в Харківській області. Потреба досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, не виправдовує на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт вказаного майна, порушує справедливий баланс між інтересами ОСОБА_4 і публічним інтересом у здійсненні розслідування і складає індивідуальний та надмірний тягар для власника майна.

Просила відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту у зв`язку з не доведенням необхідності такого арешту та ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК Кодексу. У випадку задоволення клопотання встановити Управлінню СБ України в Харківській області строк 7 днів з дня прийняття ухвали для вчинення необхідних слідчих дій з вилученим майном, після спливу якого зобов`язати слідчого Управління СБ України в Харківській області передати вилучене майно на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 .

Дослідивши доводи клопотання, додані до нього документи, доводи, викладені у запереченнях та додатки до нього, слідчий суддя встановив таке: слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000534 від 18.04.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 321-1 КК України.

16.12.2025 в період часу з 06:57 до 10:38 на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова про дозвіл на обшук від 09.12.2025 проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рапорту слідчого, під час проведення слідчої (розшукової) дії були присутні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_5 під час проведення обшуку на балконі вказаної квартири з вікна викинула мобільний пристрій ОСОБА_4 , а саме в бік багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з копією протоколу огляду місцевості, 16.12.2025 в період часу з 09:37 до 10:10 проведено огляд місцевості, а саме території біля багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , за результатами якого за географічними координатами: 50.0237204,36.2950616 виявлено та вилучено: мобільний телефон марки ІPhone Pro Max, чорного кольору в чохлі чорного кольору; предмети, схожі на грошові кошти у розмірі 700 гривень, купюрами 200 та 500 гривень.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження, а метою, крім іншого, забезпечення збереження речових доказів (абз. 2 ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження тощо.

Частина 11 ст. 170 КПК України передбачає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя вважає доведеним, що виявлені та вилучені під час проведення огляду речі можуть бути доказами факту та обставин, що встановлюються, зокрема містити інформацію щодо кримінального правопорушення. Мобільний телефон може містити відомості про способи здійснення протиправної діяльності, а також інформацію про інших осіб, які можуть бути причетні до вчинення кримінальних правопорушень, а вилучені предмети, які схожі на грошові кошти, могли бути отримані в ході здійснення протиправної діяльності. Для встановлення цього факту необхідно проведення комплексу слідчих та процесуальних дій, що потребує певного часу.

Доводи представника власника майна, викладені у запереченнях, не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора, оскільки під час розгляду клопотання встановлені правові підстави для арешту майна. Отже підтвердити чи спростувати те, що вилучене майно містить в собі необхідну органу досудового розслідування інформацію без експертного дослідження телефона на даному етапі досудового розслідування неможливо.

Слідчий суддя вважає, що незастосування цього заходу забезпечення кримінального провадження буде перешкоджати встановленню істини по справі, внаслідок того, що вилучене майно може бути відчужене, спотворене, чи взагалі знищене його володільцем. Прокурором доведена необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою його збереження та недопущення відчуження його на час досудового розслідування та з`ясування обставин вчинення злочину. Вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя зазначає, що майно підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не буде досягнута мета застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні, тому посилання на те, що вилучені речі мають відношення до кримінального провадження та власник майна не є підозрюваним не є перешкодою для арешту майна.

Слідчий суддя також враховує, що обраний захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою, в тому числі, огляду мобільного телефону спеціалістами, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України, тому підстав для встановлення строків для вчинення необхідних слідчих дій з вилученим майном немає.

Отже, виявлені та вилучені під час огляду речі, на які прокурор просить накласти арешт, відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України та є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Таким чином, ураховуючи кваліфікацію кримінального правопорушення та обставини його вчинення, слідчий суддя вважає, що потреба в накладенні арешту на вилучене майно є очевидною та доцільною.

Кожен з ризиків, перелічених в ч. 1 ст. 170 КПК України, а саме приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження, доведений, отже клопотання має бути задоволено.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 369-372, 376, 395 КПК України, -

постановив:

Клопотання про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0000534 від 18.04.2023 на тимчасово вилучене в ході проведення огляду місцевості, а саме: території біля багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , за результатами якого за географічними координатами: 50.0237204,36.2950616, майно належне ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- мобільний телефон марки ІPhone Pro Max, чорного кольору в чохлі чорного кольору,

- предмети, схожі на грошові кошти у розмірі 700 гривень, купюрами 200 та 500 гривень, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Питання щодо зберігання вилученого майна вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1