ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/1535/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

прокурора - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 18 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 191 КК України , -

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, а саме до 16.01.2026, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали встановлено до 16.01.2026.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчим суддею зазначено, що враховуючи наявність підстав, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає клопотання сторони обвинувачення цілком обґрунтованим, а надані докази такими, що доводять обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України.

Крім того, слідчий суддя зазначив, що стан здоров`я ОСОБА_7 , безсумнівно, потребує постійного медичного контролю, проте це питання має вирішуватись у передбачений законом спосіб шляхом комунікації з адміністрацією Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» та медичними установами Державної кримінально-виконавчої служби України.

Крім того, наявні у ОСОБА_7 захворювання не входять до переліку, хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я від 15.08.2014 № 1348/5/572.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді застави або інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказує, що дійсно приймав участь у судовому засіданні в суді першої інстанції, проте повний текст ухвали отримав лише 03.12.2025 року.

В обгрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що ризики не доведені.

Фактичні обставини повністю спростовують наявність ризиків.

Також вважає, що оскаржувана ухвала є необгрунтованою в частині неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Окрім вказаного, слідчий суддя недостатньо врахував стан здоров`я підозрюваного, який хворіє на астму 4 ступеня і у поєднанні з іншими хронічними захворюваннями, такий стан здоров`я свідчить про високий ризик легеневої декомпенсації і фактичну несумісність тримання в умовах СІЗО.

Також на утриманні ОСОБА_7 перебувають двоє неповнолітніх дітей та хвора мати, яка потребує постійного догляду й допомоги.

Дружина є підприємцем, проте у зв`язку з вилученням усієї техніки, вона позбавлена можливості працювати та отримувати дохід.

Стан здоров`я дружини погіршився.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, оскільки захисник ОСОБА_9 довів поважність пропуску строку, а тому з метою забезпечення права сторони захисту на апеляційне оскарження, належить поновити строк.

Заслухавши доповідь судді, думку підозрюваного та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги сторони захисту, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам ст. 196 КПК України.

21.08.2025 ОСОБА_7 затриманий в порядку ст. 208 КПК України, а 22.08.2025 останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

23.08.2025 ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.10.2025, без визначення розміру застави.

04.09.2025 ОСОБА_7 повідомлено про нову та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 191 КК України.

13.10.2025 заступником керівника Харківської обласної прокуратури продовжено строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 22.11.2025.

17.10.2025 ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22.11.2025, без визначення розміру застави.

Так з матеріалів провадження вбачається, що досудовим розслідуванням установлено, що посадові особи комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів», зокрема колишній директор ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заступник директора з експлуатації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , організували схему фіктивного працевлаштування осіб призовного віку на вказане підприємство з метою подальшого «бронювання», оскільки підприємство входить до переліку об`єктів критичної інфраструктури, залучивши до вказаної протиправної діяльності начальника відділу матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим створили перешкоди законній діяльності ЗСУ шляхом ухилення від призову осіб призовного віку до лав ЗСУ.

Крім того, в результаті вищезазначених протиправних дій Комунальному підприємству «Комплекс з вивозу побутових відходів» спричинені збитки безпідставним нарахуванням та виплатою заробітної плати особам, фіктивно працевлаштованим, якою в свою чергу заволодівали службові особи КП «КВПВ».

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст.114-1, ч. 5 ст. 191 КК України , одне з яких відноситься до особливо тяжких злочинів та за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути,не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Також, як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановлених ризиків.

Так, при розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду безсумнівно існує з огляду на суворість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , у разі доведення його вини у вчиненні інкримінованих злочинів.

Усвідомлюючи невідворотність покарання ОСОБА_7 може застосувати спроби до переховування, чому може сприяти інший підозрюваний, який наразі перебуває за межами України.

Незаконний вплив на свідків, з огляду на матеріали справи та суть підозри також не можна виключити.

При цьому, наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, на цьому етапі досудового розслідування не здатні запобігти реалізації доведених ризиків.

Даних які б вказували на неможливість підозрюваного за станом здоров`я перебувати в умовах СІЗО станом як на час розгляду клопотання так і під час апеляційного розгляду не надано.

При цьому, стан здоров`я ОСОБА_7 потребує постійного медичного контролю, проте це питання має вирішуватись у передбачений законом спосіб шляхом.

Колегії суддів не надано належних відомостей, які б підтверджували те, що ОСОБА_7 за станом здоров`я не може перебувати в умовах слідчого ізолятора, проте з метою забезпечення прав підозрюваного, колегія суддів в цій ухвалі звертає увагу адміністрації Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на можливість проведення медичного огляду і за необхідності надання ОСОБА_7 необхідної медичної допомоги.

Правильними є і висновки суду щодо наявності обґрунтованої підозри, оскільки у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Матеріали кримінального провадження, на які посилалися прокурор, слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність його вини, як на те посилається сторона обвинувачення, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14.03.1984 Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Колегія суддів також погоджується з рішення слідчого судді щодо рішення в порядку ч.4 ст. 183 КПК України та не визначення розміру застави.

За таких обставин, ухвала слідчого судді винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 406, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника ОСОБА_9 про поновлення строку задовольнити, поновивши строк на апеляційне оскарження на ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 18 листопада 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 18 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 191 КК України - залишити без змін.

Звернути увагу адміністрації Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на можливість проведення медичного огляду і за необхідності надання ОСОБА_7 необхідної медичної допомоги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді