Справа №576/115/26 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/190/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2026 за № 0000042, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 січня 2026 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ),

УСТАНОВИЛА:

У провадженні СВ ВП № 1 (м. Глухів) Шосткинського РУП ГУНП у Сумській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 січня 2026 за № 0000042, у якому ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

У рамках досудового розслідування даного кримінального провадження, слідчий СВ ВП № 1 (м. Глухів) Шосткинського РУП ГУНП у Сумській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Вказане клопотання слідчого вмотивовано обґрунтованістю пред`явленої ОСОБА_6 підозри, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою слідчого судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 січня 2026 року обрано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 16 березня 2026 року, який обчислювати, починаючи з 16 год 00 хв 17 січня 2026 року.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу слідчого судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 січня 2026 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 1 (м. Глухів) Шосткинського РУП ГУНП у Сумській області ОСОБА_9 , застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що заявлені слідчим ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими та не доведені жодним доказом.

Так, матеріали провадження не містять показань свідків, які б свідчили про наявність у підозрюваного наміру переховуватися від органів досудового розслідування.

Також, апелянт звертає увагу апеляційного суду на особу підозрюваного, котрий зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до вчинення кримінального правопорушення проживав за місцем тимчасової дислокації ВЧ, має міцні соціальні зв`язки, перебуває у цивільному шлюбі, матеріально утримує малолітнього сина ОСОБА_10 та матір похилого віку, добровільно став до лав ЗС України, є учасником бойових дій, має повагу серед побратимів та командирів, нагороджений за заслуги перед Батьківщиною, характеризується лише з позитивної сторони.

Щодо наявності ризику незаконного впливу підозрюваного на потерпілого та свідків, апелянт зазначає про те, що жодний заявлений органом досудового розслідування свідок не був безпосереднім очевидцем вчиненого злочину. Тому, вказане свідчить про відсутність та не доведеність існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, апелянт вважає, що застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

До початку апеляційного розгляду захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав до суду ряд клопотань: від ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про особисту поруку за підозрюваного ОСОБА_6 та додаткові докази, які характеризують особу підозрюваного, його стан здоров`я, склад сім`ї, просування по військовій службі, його участь у бойових діях на захисті України.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали вимоги поданої захисником апеляційної скарги, просили ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати відносно підозрюваного інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. Крім того, захисник зазначив, що судом першої інстанції, при розгляді клопотання прокурора не було враховано, що підозрюваний був фактично затриманий 16 січня 2026 року, а протокол затримання було складено лише 17 січня 2026 року, у якому зазначено час фактичного затримання 15 год 55 хв 17.01.2026, що не відповідає дійсності.

У судовому засіданні народний депутат України VIII скликання ОСОБА_15 та командир 4 стрілецької роти НОМЕР_1 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 старший сержант ОСОБА_16 підтримали подані ними клопотання про передачу на поруки підозрюваного ОСОБА_6 та просили їх задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , вважає ухвалу слідчого судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області законною та обґрунтованою. Крім того, заперечував проти задоволення клопотань ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про особисту поруку за підозрюваного ОСОБА_6 .

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті оскаржуваного рішення та поданої апеляційної скарги, захисника ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_6 , позицію прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до такого висновку.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, при вирішення питання щодо застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, слідчий суддя дотримався вищезазначених вимог Закону у повному обсязі.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час перевірки вмотивованості поданого клопотання, слідчим суддею було встановлено, що у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 січня 2026 року за № 0000042, 17 січня 2026 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обґрунтованість вказаної підозри була встановлена слідчим суддею з врахуванням наданих органом досудового розслідування доказів, а саме: протоколу огляду місця події від 16 січня 2026 року, протоколів допиту свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 від 16 січня 2026 року, 17 січня 2026 року, протоколу огляду трупа від 16 січня 2026 року, лікарським свідоцтвом про смерть № 2 від 16 січня 2026 року, протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 16 січня 2026 року, протоколу огляду місця події (додатковий) від 17 січня 2026 року, які об`єктивно зв`язують підозрюваного із вчиненням кримінального правопорушення та є достатніми на даній стадії провадження.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вирішує питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. На підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, слідчий суддя повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, що і зроблено під час розгляду клопотання слідчого.

При цьому, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на спростування доводів апелянта, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Так, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать ті обставини, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 07 до 10 років, тому існує ймовірність того, що підозрюваний, перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що ускладнить своєчасному виконанню процесуальних рішень.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду є підтвердженим, оскільки тяжкість ймовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25 квітня 2000 року, суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Окрім цього, колегія суддів зауважує про те, підозрюваний ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, місцем реєстрації підозрюваного ОСОБА_6 (м. Суми вул. Підпільників ОУН, 14) є Центр реінтеграції бездомних осіб Сумської міської ради, що не може гарантувати виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, у разі обрання відносно нього запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Також наявний ризик впливу на свідків, адже підозрюваний ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, користуючись своїм службовим становищем, шляхом вмовлянь, погроз та підкупу може впливати на свідків.

При встановленні наявності ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Враховуючи вищезазначене, а також характер злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та застосування відносно останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, з чим погоджується і колегія суддів.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, рішення «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року).

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах кримінального провадження свідчать про протилежне.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до ст.178 КПК України колегія суддів, ураховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому тяжкого злочину, дані про особу підозрюваного та його поведінку в їх сукупності, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатне забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

З огляду на викладене вище, слідчий суддя, у ході прийняття рішення про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, перевірив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, й зазначені обставини підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею доказами.

На цьому етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним стороною обвинувачення під час розгляду клопотання.

Доводи сторони захисту про те, що слідчим суддею при розгляді клопотання не було враховано, що підозрюваного з 16 січня 2026 року фактично утримували у відділенні поліції, а протокол затримання, на підставі статті 208 КПК України, було складено лише наступного дня о 15 годині 55 хвилин, з якого слідчий суддя і почав відраховуватися строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є недовединими з таких підстав.

Відповідно до статті 209 КПК України особа вважається затриманою з моменту, коли вона з огляду на застосування до неї примусу або через підкорення наказу уповноваженої службової особи позбавлена можливості вільно пересуватися. Разом з тим, сам по собі факт перебування особи у приміщенні відділення поліції не завжди свідчить про її затримання у розумінні кримінального процесуального закону. Як убачається з матеріалів провадження, підозрюваний перебував у відділенні поліції з метою проведення невідкладних слідчих дій, при цьому доказів застосування до нього заходів фізичного чи психологічного примусу, які б унеможливлювали вільне залишення приміщення поліції до моменту складання протоколу затримання, стороною захисту суду не надано.

Колегія суддів звертає увагу, що визначальною ознакою затримання є фактичне позбавлення особи свободи, а не формальний момент складання протоколу затримання. Водночас, саме по собі посилання сторони захисту на більш ранній час фактичного затримання без наведення належних доказів не може свідчити про істотне порушення вимог КПК України.

Розглядаючи можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_6 будь-якого альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання підозрюваного під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує утримання обвинуваченого під вартою.

Доводи захисту щодо наявності соціально-стримуючих факторів, місця реєстрації та проживання, утриманців, не слугують самі по собі підставою зміни запобіжного заходу, оскільки вказані обставини існували і на час вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, проте не слугували стримуючим фактором у запобіганні протиправної діяльності.

Щодо передачі підозрюваного ОСОБА_6 на поруки народному депутату України VIII скликання ОСОБА_23 , командиру військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_24 , командиру НОМЕР_1 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 підполковнику ОСОБА_25 , командиру 4 стрілецької роти НОМЕР_1 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 старшому сержанту ОСОБА_26 , про, що останні подали до апеляційного суду відповідні клопотання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до положень ст.180 КПК, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Поручителю роз`яснюється у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

Особиста порука, як і особисте зобов`язання, належить до тієї категорії запобіжних заходів, при яких використовується моральний метод впливу на поведінку підозрюваного.

На думку колегії суддів, застосування особистої поруки є ефективним, коли для підозрюваного розрив соціальних зв`язків з поручителем або підрив його авторитету є гіршим, ніж застосування більш суворого запобіжного заходу.

Стороною захисту не надано доказів на підтвердження того, що вищевказані особи мають на підозрюваного вагомий позитивний вплив, що в свою чергу давало б обґрунтовані підстави вважати, що останні дійсно зможуть забезпечити виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_6 у разі застосування до нього запобіжного заходу у виді особистої поруки.

Зважаючи на ступінь тяжкості та суспільну небезпеку злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , його фактичні обставини тощо, колегія суддів вважає, що на цей час запобіжний захід у виді особистої поруки є неспівмірним із установленими ризиками, передбаченими ч. 1 ст.177 КПК, вказаними вище.

На думку суду апеляційної інстанції, саме запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення підозрюваному ОСОБА_6 розміру застави забезпечить виконання останнім процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника та клопотання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про особисту поруку за підозрюваного ОСОБА_6 без задоволення.

Керуючись статтями 404,405,407,422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотань ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про передачу на поруки підозрюваного ОСОБА_6 відмовити.

Ухвалу слідчого судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 січня 2026 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4