УХВАЛА

30.10.2025 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002684 від 15.07.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -

в с т а н о в и в:

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, яке підтримав захисник, про звільнення його від кримінальної відповідальності, оскільки він має намір повернутися до військової служби та було отримано відповідну письмову згоду командира військової частини. Обвинувачений підтвердив добровільність своєї позиції та усвідомлення наслідків закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Прокурор проти задоволення клопотання обвинуваченого не заперечував, враховуючи отриману письмову згоду командира військової частини НОМЕР_1 про можливість продовження проходження військової служби ОСОБА_5 , який вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 407, 408 КК України.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, що полягає в дезертирстві, тобто самовільному залишенні місця служби, з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, та проходячи її на посаді стрільця 3 штурмового відділення 1 штурмового взводу штурмової спеціалізованої роти (Шквал) військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби гойних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 29 травня 2025 року близько 17:00 годин самовільно залишив місце служби у АДРЕСА_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, до моменту затримання останнього в порядку ст. 208 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 15.01.2025 року було звільнено засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.05.2024 року за ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 304 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, для проходження військової служби за контрактом на підставі ст. 81-1 КК України на невідбуту частину покарання 08 років 06 місяців 18 днів. Також, відносно ОСОБА_5 був встановлений адміністративний нагляд з відповідними обмеженнями, у тому числі забороною перебування за межами місця дислокації військової частини, з якою укладено контракт, та місця перебування, визначеного безпосереднім командиром, та забороною виїзду в особистих справах за межі дислокації військової частини та місця перебування, визначеного безпосереднім командиром, без дозволу командира військової частини, з якою укладено контракт.

Згідно з Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 №21 від 29.01.2025 року ОСОБА_5 було зараховано до списків особового складу частини, як такого, що з 29.01.2025 року прийняв посаду стрільця 3 штурмового відділення 1 штурмового взводу штурмової спеціалізованої роти (Шквал) вказаної військової частини.

11.08.2025 року ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України на підставі п.2. ч.1 ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинуваченим надано згоду командира військової частини НОМЕР_3 про можливість продовження проходження ним військової служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

З аналізу вказаної норми закону вбачається, що звільнення від кримінальної відповідальності є дискреційним повноваженням суду. При звільненні від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України слід враховувати особу обвинуваченого, чи дійсно він добровільно та усвідомлено бажає повернутись на військову службу, чи такий намір є лише формальним з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Враховуючи, що ОСОБА_5 вже була надана можливість захищати державу від повномасштабної агресії рф, у зв`язку з чим він був звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі на тривалий невідбутий строк, проте обвинувачений такою можливістю знехтував, порушив покладені на нього обмеження встановленого адміністративного нагляду та обвинувачується в самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби.

При цьому, судом також враховано, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відсутність належного реагування держави, зокрема суду, під час притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби під час дій військового стану (збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України) нівелює визначену статтями 50, 65 КК України мету призначення покарання та може призвести до збільшення рівня злочинності у військах, зниження рівня дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності та територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства в цілому та держави.

Зі змісту ухвали Петрівського районного суду Кіровоградської області від 15.01.2025 року вбачається, що ОСОБА_5 було умовно-достроково звільнено від відбування покарання саме для проходження військової служби за контрактом.

Відтак, до осіб, звільнених від відбування покарання під умовою безпосередньої їх участі в обороні країни, захисті її незалежності та територіальної цілісності, яка була ними порушена внаслідок вчинення нового кримінального правопорушення протягом невідбутої частини покарання за попередній злочин, повинні наставати правові наслідки, визначені ч. 3 ст. 81-1 КК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст.401 КК України слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 5 ст. 401 КК України, ст.ст. 284, 286, 288, 369, 372 КПК України, -

постановив:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України - відмовити.

Час та дата оголошення повного тексту ухвали 12:40 год. 31.10.2025 року.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1