Справа № 521/1813/25
Номер провадження:1-в/521/640/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Одеса

Хажибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника колонії ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Хаджибейського районного суду м. Одеси, в режимі відеоконференції /дистанційного судового засідання/ клопотання засудженого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, на теперішній час засуджений:

-07.08.2020 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.3 ст.185, ч.2 ст.286 ч.1 ст.70 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 /сім/ років з конфіскацією майна;

-31.10.2024 року Малиновським районним судом м.Одеси вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 07.08.2020 року приведено у відповідність до Кримінального кодексу України та вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за епізодами від 21.03.2020 року, 24.03.2020 року, 25.03.2020 року, 26.03.2020 року, та ч.2 ст.289 КК України до покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, із конфіскацією належного йому на праві власності майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вищезазначених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, із конфіскацією належного йому на праві власності майна;

про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, суд

ВСТАНОВИВ:

До Хаджибейського районного суду м. Одеси з ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» надійшло від засудженого ОСОБА_4 клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З клопотання засудженого вбачається, що ОСОБА_4 засуджений 07.08.2020 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.3 ст.185, ч.2 ст.286 ч.1 ст.70 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 /сім/ років з конфіскацією майна.

31.10.2024 року Малиновським районним судом м.Одеси вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 07.08.2020 року приведено у відповідність до Кримінального кодексу України та вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за епізодами від 21.03.2020 року, 24.03.2020 року, 25.03.2020 року, 26.03.2020 року, та ч.2 ст.289 КК України до покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, із конфіскацією належного йому на праві власності майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вищезазначених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, із конфіскацією належного йому на праві власності майна;

Прокурор в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні клопотання засудженого, у зв`язку з тим, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою, більшу частину відбування покарання засуджений характеризується негативно.

Засуджений, просив суд звільнити його умовно-достроково на не відбутий строк покарання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового засідання, суд вважає, що клопотання засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , на час подання клопотання дійсно відбув більше двох третин призначеного судом покарання, відбуває покарання за умисні тяжкі злочини, що є однією з формальних підстав для умовно-дострокового звільнення.

Згідно до ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Питання умовно-дострокового звільнення врегульовані ст. 81 КК України відповідно.

Порядок застосування зазначених норм права було роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Таким чином, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Аналогічна позиція викладена у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

У абз. 2 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» міститься вимога до суду ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

З огляду на необхідність всебічного та повного з`ясування обставин справи та доводів засудженого, судом було ретельно перевірено характеризуючи дані про особу ОСОБА_4 під час відбування покарання, шляхом дослідження матеріалів долучених до клопотань, які свідчать, що ОСОБА_4 характеризується посередньо, однак така обставина не є визначальною для вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 16.04.2020 року.

Початок строку відбуття покарання 16.04.2020р., кінець строку 16.04.2027р.

Із характеристики засудженого ОСОБА_4 вбачається наступне.

ОСОБА_4 в установі не працевлаштований через стан здоров`я - має 2 групу інвалідності. Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. Потребує контролю за дотриманням розпорядку установи. Перебуваючи в місцях позбавлення волі порушень за зберігання, вживання алкогольних/наркотичних речовин не допускав. Зі слів засудженого соціальні зв?язки з рідними втратив.Усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення. Вину за вироком визнає. За час відбування покарання спроб втечі не було. За весь термін відбування покарання в місцях позбавлення волі допустив 4 (чотири) порушення встановлених правил відбування покарання, за що 4 (чотири) рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. На даний час накладені дисциплінарні стягнення погашено у встановленому законом порядку. Участі у програмах ДВВ не приймає, на профілактичних обліках не перебуває. Заохочень не мав.

Тобто більш частину відбування покарання засуджений ОСОБА_4 зарекомендував себе більше негативно ніж позитивно, про що свідчить його 4 (чотири) стягнення, хоча відповідно ст.134 п.14 КВК України вважається таким що стягнень не має та відсутність заохочень.

Інших об`єктивних даних, які б переконували суд у тому, що ОСОБА_4 довів своєю сумлінною поведінкою своє виправлення, суду надано не було.

Таким чином, суддя вважає, що звільнення від відбування покарання умовно-достроково, з огляду даних про особу за весь період відбування покарання, не буде гарантувати такої цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст. ст. 50, 65 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.81КК України, ст.ст. 537, 539, 392 КПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана протягом семи днів з дня оголошення ухвали, для особи, яка перебуває під вартою, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1