Справа № 451/1158/25
Провадження № 1-кс/451/24/26
УХВАЛА

про арешт майна

28 січня 2026 року місто Радехів

Слідчий суддя Радехівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Шептицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 , що погоджене начальником Радехівського відділу Шептицької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна,

УСТАНОВИВ:

старший слідчий СВ відділення поліції №1 Шептицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_5 , під час здійснення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000083 від 18.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 239 КК України, звернувся з клопотанням, що погоджене начальником Радехівського відділу Шептицької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, а саме, просить: накласти арешт на житловий будинок, загальною площею 92,7 метра квадратних, який розташований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 120, грошова оцінка якої становить 488 504 грн. (чотириста вісімдесят вісім тисяч п`ятсот чотири гривні), який перебуває у власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони розпоряджатися (відчуження).

Подане клопотання мотивує тим, що статтею 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Зокрема, відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним Національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Неправомірні посягання на суспільні відносини у сфері охорони конституційного права громадян на безпечне довкілля, а також у сфері охорони, використання, збереження і відтворення природніх ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання й усунення негативного впливу господарської та іншої діяльності людини на навколишнє природнє середовище, збереження генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природніх комплексів, унікальних територій, а також природніх об`єктів, пов`язаних з історико культурною спадщиною, вважаються порушеннями проти довкілля. Охорона навколишнього природнього середовища, раціональне використання природніх ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдієльності людини-невід`ємні умови сталого економічного та соціального розвитку України.

Відносини у галузі охорони навколишнього природнього середовища в Україні регулюються, зокрема, Законом України «Про охорону навколишнього природнього середовища» від 25.01.1991 №1264-XII, Законом України «Про відходи» від 05.03.1998 №187/98-ВР, Законом України «Про охорону земель» від 19.06.2003 №962-IV, Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-III, Водним кодексом України від 06.06.1995 №213/95-ВР, а також іншим спеціальним законодавством.

Статтею 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 року №1264-XII визначено, що громадяни України зобов`язані зокрема берегти природу, охороняти, раціонально використовувати її багатства відповідно до вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в тому числі здійснювати діяльність з додержанням вимог екологічної безпеки, інших екологічних нормативів та лімітів використання природних ресурсів, а також не порушувати екологічні права і законні інтереси інших суб`єктів та компенсувати шкоду, заподіяну забрудненням та іншим негативним впливом на навколишнє природне середовище.

Відповідно до п.б ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 року №1264-XII, використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог, серед яких: здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Керуючись вимогами абз. 1 ст. 53 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи та організації зобов`язані забезпечувати екологічно безпечне виробництво, зберігання, транспортування, використання, знищення, знешкодження і захоронення мікроорганізмів, інших біологічно активних речовин та продуктів біотехнології, а також інтродукцію, акліматизацію і реакліматизацію тварин і рослин, розробляти і здійснювати заходи щодо запобігання та ліквідації наслідків шкідливого впливу біологічних факторів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини.

Згідно ст. 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», утворювачі відходів повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для оброблення відходів, утворення яких неможливо уникнути.

Здійснення операцій з оброблення відходів дозволяється лише за наявності дозволу на здійснення операцій з оброблення відходів на визначених місцевими радами територіях з додержанням санітарних та екологічних норм.

Одночасно, ст. 35 Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 року №962-IV встановлено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані, крім іншого, дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України, забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку; забезпечувати захист земель від пожеж, ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям, уживати заходів щодо запобігання негативному і еколого небезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу.

Законодавством забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів, в тому числі побутових, у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на територіях природно-заповідного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об`єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природнього середовища та здоров`я людини.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про охорону земель» та ст. 167 Земельного кодексу України господарська та інша діяльність, яка зумовлює забруднення земель і ґрунтів понад установлені гранично допустимі концентрації небезпечних речовин, забороняється.

Статтею 46 Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 року №962 IV визначено, що при здійсненні господарської діяльності, пов`язаної із зберіганням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням і захороненням відходів, забезпечуються виконання заходів щодо запобігання або зменшення обсягів утворення відходів та екологічно безпечне поводження з ними; максимальне збереження ґрунтового покриву на основі обраного оптимального варіанта територіального розміщення об`єктів поводження з відходами; запобігання негативному впливу об`єктів поводження з відходами, що використовуються для збирання, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення відходів на ґрунтовий покрив прилеглих територій.

Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на землях природно-заповідного та іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, у межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об`єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людини.

Згідно з приписами статті 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 №1264-XII, розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах встановлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природнього середовища та здоров`я людей.

Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що забруднення земель це накопичення в ґрунтах і ґрунтових водах внаслідок антропогенного впливу пестицидів і агрохімікатів, важких металів, радіонуклідів та інших речовин, вміст яких перевищує природний фон, що призводить до їх кількісних або якісних змін, а псування земель порушення природного стану земель, яке здійснюється без обґрунтованих проектних рішень, погоджених та затверджених в установленому законодавством порядку, забруднення їх хімічними, біологічними та радіоактивними речовинами, в тому числі тими, що викидаються в атмосферне повітря, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, неочищеними стічними водами, порушення родючого шару ґрунту, невиконання вимог встановленого режиму використання земель, а також використання земель у спосіб, що погіршує їх природну родючість.

Статтею 3 Закону України «Про управління відходами» від 20.06.2023 №2320-IX визначено основні принципи державної політики у сфері поводження з відходами, якими є захист здоров`я людей та навколишнього природнього середовища від негативного впливу відходів, здійснення заходів у сфері управління відходами без загрози здоров`ю людей та спричинення шкоди навколишньому природньому середовищу в межах встановлених нормативів шкідливого впливу фізичних факторів, дотримання ієрархії управління відходами.

Полігони твердих побутових відходів ( далі ТПВ) місце захоронення відходів, призначене для їх розміщення на поверхні чи під поверхнею (підземне) землі, включаючи, внутрішні місця для видалення відходів, на яких утворювач відходів-суб`єкт господарювання здійснює видалення власних відходів на місці утворення, постійного місця, на яких відходи розміщуються понад один рік.

Це свого роду природоохоронні спорудження, призначенні для складування ТПВ і які забезпечують захист природніх ресурсів від основних типів забруднень, перешкоджають поширенню патогенних мікроорганізмів за межі майданчика складування, забезпечують знезаражування ТПВ біологічним способом та створюють об`єктивні можливості для утилізації органічної складової ТПВ шляхом утворення біогазу.

Полігони ТПВ утворюють з природнім середовищем єдину динамічну систему, параметри якої постійно змінюються. Відтак, безконтрольне поводження з ТПВ становить екологічний ризик для довкілля і людини. Одже, належна організація системи моніторингу (СМ) полігонів ТПВ з метою виявлення кількісних та якісних змін стану компонентів природнього середовища є важливою екологічною проблемою.

Відповідно до преамбули Закону України «Про управління відходами» від 20.06.2023 №2320-IX, цей Закон визначає правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов`язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природнє середовище та здоров`я людини на території України, відповідно до якого:

Відходи-будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворились у процесів виробництва чи споживання, а також товари ( продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення (ст. 1 Закону України «Про управління відходами» 20.06.2023 №2320-IX).

Небезпечні відходи-відходи, що мають одну чи більше властивостей, що роблять їх небезпечними, наведених у Переліку властивостей, що роблять відходи небезпечними. Вони мають такі фізичні, хімічні, біологічні чи інші небезпечні властивості, які створюють або можуть створити незначну небезпеку для навколишнього природнього середовища і здоров`я людини та які потребують спеціальних методів і засобів поводження з ними ( ст. 1 Закону України «Про управління відходами» 20.06.2023 №2320-IX).

Згідно ст.14 Закону України «Про управління відходами» від 20.06.2023 №2320-IX суб`єктами у сфері управління відходами є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, суб`єкти господарювання незалежно від форми власності, діяльність яких призводить до утворення відходів, а також суб`єкти господарювання у сфері управління відходами.

Частиною 2 статті 17 Закону України «Про управління відходами» визначено, що суб`єкти господарювання у сфері управління відходами зобов`язані: 1) дотримуватися вимог щодо збирання, перевезення та оброблення відходів, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами; 2) не допускати змішування відходів, що можуть бути відновлені, з відходами, що не можуть бути відновлені; 3) вести облік відходів, що утворилися у результаті їхньої діяльності чи були отримані від інших суб`єктів господарювання, облік операцій з управління відходами та подавати звітність відповідно до закону;4) класифікувати свої відходи відповідно до Національного переліку відходів та Порядку класифікації відходів; 5) забезпечувати здійснення операцій з оброблення відходів на об`єктах оброблення відходів; 6) забезпечувати утримання в належному санітарному і технічному стані об`єктів оброблення відходів, забезпечувати дотримання правил техніки безпеки та пожежної безпеки на них; 7) надавати місцевим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, уповноваженим органам виконавчої влади у сфері управління відходами інформацію про відходи та пов`язану з ними діяльність; 8) відшкодовувати шкоду, заподіяну здоров`ю та майну громадян України, навколишньому природному середовищу, підприємствам, установам та організаціям внаслідок порушення встановлених правил управління відходами, відповідно до закону; 9) мати дозвіл на здійснення операцій з оброблення відходів; 10) мати ліцензію на здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами та/або письмову згоду (повідомлення) на транскордонне перевезення небезпечних відходів чи висновок на транскордонне перевезення відходів відповідно до закону; 11) забезпечувати професійну підготовку, підвищення кваліфікації та проведення атестації фахівців у сфері управління відходами; 12) призначати відповідальних осіб у сфері управління відходами; 13) виконувати інші обов`язки, передбачені законом.

Частиною 3 даної статті визначено основні цілі та принципи державної політики у сфері запобігання утворенню та управління відходами, якими є захист здоров`я людей та навколишнього природного середовища від негативного впливу відходів, здійснення заходів у сфері управління відходами без загрози здоров`ю людей та спричинення шкоди навколишньому природному середовищу в межах встановлених нормативів шкідливого впливу фізичних факторів, дотримання ієрархії управління відходами.

Відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №196 від 05.05.2012 «Про затвердження Правил експлуатації об`єктів поводження з побутовими відходами» експлуатація полігонів побутових відходів здійснюється відповідно до Правил експлуатації полігонів побутових відходів, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 01 грудня 2010 року № 435, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 22 грудня 2010 року за № 1307/18602.

Відповідно до ДБН В.2.4-2-2005 "Полігони твердих побутових відходів. Основи проектування" на кожен полігон побутових відходів має бути розроблений, погоджений та затверджений проект, що включає санітарно-технічний паспорт.

Роботи на полігонах побутових відходів виконуються відповідно до затвердженого проекту.

Для кожного полігона побутових відходів відповідно до ДБН В.2.4-2-2005 "Полігони твердих побутових відходів. Основи проектування" має бути розроблена інструкція з експлуатації полігона, в якій мають бути враховані специфіка виробництва, наявність засобів механізації і ресурсів для виконання робіт.

На полігон, прийнятий в експлуатацію, повинен бути відповідний паспорт місця видалення відходів відповідно до Порядку ведення реєстру місць видалення відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.98 № 1216 ( 1216-98-п ).

На кожному полігоні побутових відходів має бути контрольно-пропускний пункт (далі-КПП) і повинні бути встановлені автомобільні ваги для обліку кількості усіх видів відходів, що надходять на полігон побутових відходів.

На основних напрямках поширення легких фракцій відходів встановлюються тимчасові сітчасті переносні елементи огорожі. Один раз на добу огорожу, що затримує леткі фракції, слід очищати.

Дослідження ґрунту на території полігона побутових відходів та у межах санітарно-захисної зони (на відстані 50, 100, 200 і 500 м) повинні проводитись не рідше ніж двічі на рік.

Територія полігона побутових відходів має бути обмежена нагірною канавою для запобігання витіканню за межі полігона забруднених поверхневих вод. Не рідше ніж двічі на місяць операторам інженерного обладнання полігона слід проводити її огляд і за потреби очищати.

Екологічні і санітарно-технічні заходи, які здійснюються протягом року, заносяться у паспорт місць видалення відходів відповідно до Порядку ведення реєстру місць видалення відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.98 N 1216 ( 1216-98-п ).

Полігони побутових відходів повинні мати охорону.

По периметру території полігона побутових відходів має бути споруджена суцільна огорожа заввишки до 2,0-2,5 м. або ґрунтовий вал заввишки 1,5 - 1,7 м і завширшки 3,0 - 3,5 м, що забезпечить в`їзд транспортних засобів на полігон побутових відходів лише через КПП.

При в`їзді на полігон побутових відходів має бути встановлений шлагбаум або в`їзні ворота.

На об`єктах поводження з побутовими відходами має бути створена система моніторингу та вжиті заходи екологічної безпеки, які спрямовані на захист стану повітря, ґрунту та підземних вод.

Контроль за станом навколишнього природнього середовища в місцях розміщення об`єктів поводження з побутовими відходами здійснюється суб`єктом господарювання, який здійснює діяльність з експлуатації об`єкта поводження з побутовими відходами, а також органами державної санітарно-епідеміологічної служби та територіальними органами Державної екологічної інспекції України з використанням методик визначення шкідливих речовин у повітрі та ґрунті.

Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Разом з тим, відповідно до пункту «б» частини 1 статті 91 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок зобов`язані додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; ж) не допускати випалювання сухої рослинності або її залишків з порушенням порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Статтями 167 та 168 Земельного кодексу України визначено, що господарська та інша діяльність, яка зумовлює забруднення земель і ґрунтів понад встановлені гранично допустимі концентрації небезпечних речовин, забороняється. Ґрунти земельних ділянок є об`єктом особливої охорони.

Згідно з пунктом «в» частини 1 статті 211 цього Кодексу громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за псування сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами.

Рішенням Павлівської сільської ради 14 сесії 23 демократичного скликання від 02.02.2002 створено Павлівське комунальне підприємство ().

Згідно Статуту підприємства Павлівське комунальне підприємство () є юридичною особою, має круглу печатку та штамп із своїм найменуванням та реквізитами. Підприємство має самостійний баланс, розрахункові та інші рахунки в банківських установах, керується у свої діяльності Цивільним та Господарським законодавством України та цим Статутом.

Засновником Павлівського комунального підприємства є Павлівська сільська рада та Павліське комунальне підприємство перебуває у комунальній власності. Згідно рішення Радехівської міської ради №29 2 позачергової сесії 8 скликання від 11.12.2020 року, Радехівська міська рада вважається правонаступником всього майна, прав та обов`язків Павлівської сільської ради.

Відповідно до пункту 2.1 Статуту, Підприємство створене з метою здійснення діяльності з задоволення потреб юридичних та фізичних осіб у житлово-комунальних послугах, здійснення виробничої діяльності, спрямованої на отримання прибутку, задоволення соціально-екномічних інтересів членів трудового колективу та задоволення потреб споживчого ринку.

Згідно пункту 2.2 Статуту, видами діяльності підприємства є: надання послуг з поводженням з побутовими відходами населенню та організаціям с.Павлів та с.Станин.

Відповідно трудового контракту від 13.01.2016 укладеного між ОСОБА_6 та Павлівською сільською радою, ОСОБА_6 призначено на посаду директора Павлівського комунального підприємства.

Відповідно до наказу №77 від 31.10.2024 року вбачається, що у зв`язку із припиненням повноважень комісії з реорганізації юридичної особи «Павлівське комунальне підприємство» поновити повноваження директора Павлівського комунального підприємства ОСОБА_6 .

Відповідно до 5.1 статуту Павлівське комунальне підприємство управління підприємством здійснює його керівник директор.

Відповідно до 5.2 статуту Павлівське комунальне підприємство директор підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства за винятком тих, що відведенні цим статутом до виключної компетенції власника.

Відповідно до 5.3 статуту Павлівське комунальне підприємство директор підприємства:

- несе повну відповідальність за фінансову і господарську діяльність підприємства згідно чинного законодавства України;

- діє без довіреності від імені підприємства, представляє його в усіх установах та організаціях;

- видає накази, обов`язкові для виконання працівниками підприємства;

- розпоряджається коштами та майном підприємства відповідно до чинного законодавства України;

- визначає структуру підприємства і встановлює штатний розпис.

Таким чином, ОСОБА_6 працюючи в період часу з 13.01.2016 по даний час на посаді директора Павлівського комунального підприємство, постійно обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тобто відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України являвся службовою особою.

Так, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді начальника Павлівського комунального підприємства в період часу із 13.01.2016 по даний час, з дотриманням норм чинного законодавства, не забезпечивши належну виробничо-господарську діяльність пов`язану із збором та вивезенням побутових відходів, екологічний та санітарний стан, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у виді створення загрози довкіллю, внаслідок порушення спеціальних правил експлуатації полігону твердих побутових відходів, допустив неодноразове розміщення працівниками Павлівського комунального підприємства твердих побутових відходів (сміття) на території, що знаходяться поруч, із земельною ділянко з кадастровим номером :16:000:0009, що на території Радехівської територіальної громади Шептицького району Львівської області, що призвело до їх накопичення, засмічення та забруднення (завищеного вмісту сульфату, цинку, кадмію, кобальту, марганцю, свинцю, міді, хрому, фосфору, амонію, хлориду та заліза), що спричинило забруднення земельних ресурсів та зміну їх природніх властивостей, тим самим створило небезпеку для довкілля.

Забруднення та засмічення земель на території поруч із земельною ділянкою з кадастровим номером :16:000:0009 на території Радехівської територіальної громади Шептицького району Львівської області внаслідок вивезення та захоронення побутових відходів.

Забруднення та засмічення земельних земель на території поруч із земельною ділянкою з кадастровим номером :16:000:0009 на території Радехівської територіальної громади Шептицького району Львівської області відбулося внаслідок недотримання вимог природоохоронного законодавства, а саме:

- Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 №962-IV.

- Закону України «Про управління відходами» від 20.06.2023 №2320-IX.

- Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III.

Внаслідок забруднення та засмічення на території поруч із земельною ділянко кадастровим номерам :16:000:0009 та на земельні ділянці з кадастровим номером :16:000:0009 на території Радехівської територіальної громади Шептицького району Львівської області спричинило матеріальні збитки в сумі 1 081 940,18 гривень (зокрема забрудненням 402 103,88 гривень, засміченням 679 836,30 гривень).

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у забрудненні земель відходами, внаслідок порушення спеціальних правил, що створило небезпеку для довкілля, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_6 працюючи в період часу з 13.01.2016 по даний час перебуваючи на посаді директора Павлівського комунального підприємства, постійно обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тобто відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України являвся службовою особою.

Так, ОСОБА_6 , маючи реальну можливість, повноваження для забезпечення дотримання вимог природоохоронного законодавства та запобігання негативних наслідків, у період з 2016 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено) по даний час, не вживав в межах компетенції заходів щодо належної роботи Павлівського комунального підприємства, з метою дотримання вимог природоохоронного законодавства при вивезенні та складування відходів на сміттєзвалищі (полігону ТПВ), зокрема, не визначав необхідність та не ініціював виготовлення проекту експлуатації полігону та здійснення складування відходів згідно такого проекту, не вживав заходи щодо встановлення меж полігону допустив службову недбалість, тобто неналежно виконував, будучи службовою особою, своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, не дотримуючись вимог Статуту та контракту, чинного законодавства, будучи службовою особою, що виконує організаційно розпорядчі та адміністративно-господарські функції, який в силу своїх повноважень не забезпечивши належну виробничо-господарську діяльність пов`язану із збором та вивезенням побутових відходів, екологічний та санітарний стан, в період часу із 13.01.2016 по даний час, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у виді створення загрози довкіллю, внаслідок порушення спеціальних правил експлуатації полігону твердих побутових відходів, допустив неодноразове розміщення працівниками Павлівського комунального підприємства твердих побутових відходів (сміття) на території поруч із земельною ділянко кадастровим номером :16:000:0009 та на земельні ділянці з кадастровим номером :16:000:0009 на території Радехівської територіальної громади Шептицького району Львівської області, що призвело до їх накопичення, засмічення та забруднення (завищеного вмісту цинку, свинця, фосфору), які мають спільну межу із вказаною земельною ділянкою, що спричинило забруднення земельних ресурсів та зміну їх природніх властивостей, тим самим створило небезпеку для довкілля.

Забруднення та засмічення земельна території поруч із земельною ділянкою з кадастровим номером :16:000:0009 на території Радехівської територіальної громади Шептицького району Львівської області внаслідок вивезення та захоронення побутових відходів.

Забруднення та засмічення земельних земель на території поруч із земельною ділянкою з кадастровим номером :16:000:0009 та на земельні ділянці з кадастровим номером :16:000:0009 , що знаходяться території Радехівської територіальної громади Шептицького району Львівської області відбулося, внаслідок недотримання вимог природоохоронного законодавства, а саме:

Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 року №962-IV.

Закону України «Про управління відходами» від 20.06.2023 №2320-IX.

Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III.

Внаслідок службової недбалості, тобто неналежного виконання ОСОБА_6 , який є службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, оскільки призвело до заподіяння збитків територіальній громаді в особі міської ради та громадським інтересам, оскільки призвело до спричинення збитків екологічному середовищу, так як призвело до забруднення та засмічення на території поруч із земельною ділянко кадастровим номером :16:000:0009 та на земельні ділянці з кадастровим номером :16:000:0009 на території Радехівської територіальної громади Шептицького району Львівської області спричинило матеріальні збитки в сумі 1 081 940,18 гривень (зокрема забрудненням 402 103,88 гривень, засміченням 679 836,30 гривень).

Загальний розмір шкоди охоронюваним законом державним та громадським інтересам становить 1 081 940,18 грн., яка у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що згідно з ч. 4 примітки до ст. 364 КК України є тяжкими наслідками.

Таким чином ОСОБА_6 підозрюється у службовій недбалості, тобто у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним та громадським інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Своїми протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв державним інтересам шкоду на загальну суму 1 081 940,18 гривень, яка не відшкодована.

В межах даного кримінального провадження прокурором заявлено цивільний позов, з метою відшкодування не відшкодованих матеріальних збитків які спричинена державним інтересам на суму 1 081 940,18 гривень.

В ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_6 , володіє житловим будинком загальною площею 92,7 метра квадратних, який розташований в АДРЕСА_1 , однак з метою забезпечення відшкодування матеріальної шкоди в даному кримінальному провадженні виникло питання щодо накладення арешту на майно ОСОБА_6 , вартість якого є більш співрозмірним до завданих кримінальним правопорушенням матеріальних збитків, а саме на житловий будинок, який згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №461246931 від 22.01.2026 перебуває у приватній власності ОСОБА_6 , загальною площею 92,7 метра квадратних, який розташований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 120.

Старший слідчий подав до суду заяву, в якій просив розглянути клопотання без його участі, клопотання підтримує та просить задовольнити ( а. с. 42).

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Дослідивши клопотання та додані до нього докази, вважаю за можливе його задовольнити з таких підстав.

З наданого клопотання та доданих до нього матеріалів видно, що ОСОБА_6 , володіє житловим будинком загальною площею 92,7 метра квадратних, який розташований в АДРЕСА_1 , що видно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №461246931 від 22.01.2026 (а.с.35-36).

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

На підставі ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України - з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися слідчий за погодженням з прокурором.

Згідно із ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України).

З огляду на зазначене вище, з метою недопущення: відчуження житлового будинку, загальною площею 92,7 метра квадратних, який розташований в АДРЕСА_1 , потрібно накласти арешт на вказаний транспортний засіб, тому клопотання необхідно задовольнити.

Керуючись ст. 94, 170, 172, 173, 370, 372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

клопотання задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок, загальною площею 92,7 метра квадратних, який розташований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 120, грошова оцінка якої становить 488 504 грн. (чотириста вісімдесят вісім тисяч п`ятсот чотири гривні), який перебуває у власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони розпоряджатися (відчуження).

Ухвала виконується негайно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого СВ Радехівського відділення поліції Шептицького ВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 .

Ухвала про арешт майна може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення підозрюваним, обвинуваченим, їх захисником або володільцем майна.

Слідчий суддяОСОБА_7