Провадження № 1-кс/522/5354/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю заявника ОСОБА_3 ,

дізнавача ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000284, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою, у якій просить визнати рішення дізнавача СД відділення поліції № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеський області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про винесення постанови від 11.09.2025 року про закриття кримінального провадження № 0000284 протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Заявник в судовому засіданні скаргу підтримав та показав, що на підставі його заяв від 07.03.2025 року № 3306, від 28.04.2025 року № Б-235 (ЄО № 7607) до відділення поліції № 1 Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеський області, а також ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 04.04.2025 року за справою № 522/5074/25, провадження № 1-кс/522/1870/25 30.04.2025 року відкрите кримінальне провадження № 0000284 за статтею 384 КК України за надання свідком ОСОБА_5 завідомо неправдивих показань проти нього, на підставі чого введення в оману слідчого у кримінальному проваджені № 0000619.

В процесі кримінального провадження по суті його визнано заявником та свідком протиправних дій свідка, що підпадають під статтю 384 КК України у кримінальному проваджені № 0000619, що відповідає ч. 1 ст. 60 КПК України та його правам заявника.

12.02.2025 року, у період з 12.00 по 13.40 год. (1 година 40 хвилин) проведено допит свідка ОСОБА_5 , 1964 року народження у досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0000619 відносно домашнього (психологічного) насилля до нього з боку її доньки ОСОБА_6 . В результатах допиту надані неправдиві покази та доказів, які могли підтвердити її показання по сьогодні не надані. ОСОБА_5 надала покази свідком дій, яких взагалі не була, та значно спотворила реальне становище справ, як відносно подій, що відбувались між ним та ОСОБА_6 по відношенню якої ведеться провадження та по відношенню до його малолітньої дитини. У показах ОСОБА_5 не має жодного позитиву, що були у відносинах нього та ОСОБА_6 , а також безпосередньо до його дитини, що само по собі повинно бути для слідчого та дізнавача показником сумніву у правдивості показів.

19.02.2025 року ознайомився з протоколом допиту ОСОБА_5 і вже 23.02.2025 до ВП № 1 подані заява-скарга від 24.02.2025 року ЄО № 2813 про зобов`язання свідка ОСОБА_5 надати перелік доказів, а також подано клопотання від 25.02.2025, 03.03.2025 року, 21.05.2025 року про витребування доказів від свідка ОСОБА_5 . Слідчим проігноровані клопотання і тому звертався до суду, однак слідча ВП № 1 ОСОБА_7 докази у ОСОБА_5 не витребувала по сьогоднішній день, посилаючись на різні приводи. Постанову про відмову не винесено.

Докази на покази слідчим не витребуванні, за його власного ініціативою були зібрані 16 доказів (довідки з медичних закладів, пояснення свідків, отримання банківських виписок, скрини з переписок, фото та інше), що спростовують дванадцять звинувачень у показах свідка ОСОБА_5 та з відповідною заявою від 07.03.2025 року ЄО №3306 повідомлено про злочини ОСОБА_5 за статями 126-1, 146, 384 КК України та подано у ВП № 1 з вимогою внести данні в ЄРДР, оскільки неправдиві покази свідка ОСОБА_5 відносно нього вводять в оману слідчого та інших учасників кримінального провадження, однак ВП № 1 у порушення статей 56, 214 КПК України своєчасно данні в ЄРДР не були внесені і тому знов звернувся до суду, який виніс ухвалу від 04.04.2025 року № 522/5074/25 (провадження № 1-кс/522/1870/25), у який зобов`язав ВП № 1 внести данні ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

11.09.2025 року дізнавач ОСОБА_4 виніс постанову про закриття кримінального провадження, з якою він не погоджується.

В процесі даного кримінального провадження з`ясувалось, що під час допиту свідка ОСОБА_5 вона підтвердила і підтримала свої покази, що були надані у досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0000619, таким чином підтвердила свідомий намір надання показань. Також, ОСОБА_5 повідомила дізнавачу, що дізнавалась про обставини про які вона дала покази від своєї доньки. Таким чином, визнала, що покази були надані з чужих слів і відповідно підпадають вже під статтю 97 КПК України, відповідно якої частиною 6 показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.

Дізнавач у постанові вказує та фактично стверджує, що надання показань з чужих слів є допустимим та передбачено статтею 97 КПК України, однак не вказує, що в процесі кримінального провадження свідок ОСОБА_5 надала додаткові докази, щоб підтвердити достовірність показів з чужих слів. Відповідно дізнавач не виконав вимоги КПК щодо збору всіх доказів та не забезпечив повноту відповідних слідчих дій передбачених КПК України та Положення про організацію діяльності підрозділів дізнання органів Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 20.05.2020 року №405

Ним, як заявником були зібрані 16 доказів (довідки з медичних закладів, пояснення свідків, отримання банківських виписок, скрини з переписок, фото та інше), що спростовують дванадцять звинувачень у показах свідка ОСОБА_5 та з відповідною заявою від 07.03.2025 року ЄО №3306.

Згідно до ч. 1 ст. 60 КПК України, заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Частиною 2 даної статті визначені права заявника, до яких відносить також право заявника подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи.

З судової практики ВС за справою № 640/19897/16-к та постанови ВС від 03.03.2020 року: з вказаної норми закону випливає, що заявник має подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи як до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, так і на досудовому розслідуванні.

Однак дізнавач в постанові не вказав про наявність його доказів та своєї оцінки доказам, та взагалі немає зазначених відомостей допустимості доказів, та про те що докази були отримані та надані законним шляхом до внесення відомостей у ЄРДР.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України, слідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

З судової практики ВС за справою № 640/19897/16-к та постанови ВС від 03.03.2020 року: огляд речей чи/та документів проведений слідчим після внесення інформації в ЄРДР є слідчою (розшуковою) дією не суперечить вимогам КПК України та спрямований на отримання (збирання) або перевірку доказів.

Таким чином, дізнавач грубо порушив процедуру слідчих дій, які визначені КПК та Положенням №405.

Дізнавач на правову позицію палати Касаційного кримінального суду Верховного суду викладеної в Постанові від 07.07.2022 року у справі №461/4421/18 (провадження №51-2847км21), де колегія суддів прийшла до деяких висновків щодо конкретного але не дуже схожого кримінального провадження за статтею 384, фактично використав практику ВС для виправдання дій свідка, що надав неправдиві покази з чужих слів та без надання додаткових доказів та виправдання своєї бездіяльності, як сторони слідства та обвинувачення. З огляду на підтвердження зазначених доводів щодо визнання доказів недопустимим на рішення ВС від 07.08.2019 у справі № 607/14707/17 (провадження 51-2604км19), то колегія суддів звертає увагу, що описані у поданому судовому рішенні підстави для визнання доказів недопустимими є нетотожними з наведеними обставинами отримання та дослідження доказів у вказаному провадженні, оскільки в наведеному рішенні колегією суддів було констатовано інші обставини, а відповідно застосування у кримінальному провадженні № 0000284. Окрім того покази свідка були спрямовані на нього, як на заявника у цьому провадженні

Таким чином, орган дізнання в особі дізнавача ОСОБА_4 не виконав завдання слідчих дій у досудовому кримінальному провадженні та безпідставно закрив кримінальне провадження без розгляду матеріалів у суді. Порушує законність та ставить у нерівне становище та виправдовує перед законом ОСОБА_5 , яка за всіма ознаками повинна відповідати за свої незаконні дії, надаючи неправдиві покази з чужих слів та не підтверджує їх додатковими документами, що порушує його права заявника та свідка.

Дізнавач в судовому засіданні показав, що заперечує щодо задоволення скарги та просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що досудовим розслідуванням, з урахуванням позиції Верховного суду викладеною у вищевказаній постанові, встановлено, що до оцінювання показів наданих ОСОБА_5 під час судового розгляду в рамках кримінального провадження в якому вони надані, тобто кримінальному провадженні № 0000619, у зв`язку із чим свідчення останньої безумовно не можуть бути визначені як завідомо неправдиві. Встановлено, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України. Пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Постанова дізнавача від 11.06.2025 року, якою відмовлено ОСОБА_3 у визнанні потерпілим є такою, яка повністю відповідає вимогам чинного КПК України.

Крім того, кримінальне провадження № 0000284 від 30.04.2025, є фактором тиску та залякування свідка, який надав покази в кримінальному провадженні № 0000619.

В процесі обґрунтування своєї скарги, ОСОБА_3 посилається на те, що в разі надання показів з чужих слів, а саме допит ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000619, вона має надати докази своїм показанням, посилаючись на ч. 6 ст. 97 КПК України, про те вказана норма не покладає обов`язок свідка надавати докази своїм свідченням, а каже про допустимість показів з чужих слів як доказу, тільки якщо вони підтверджуються в сукупності з іншими доказами (показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті).

Матеріали надані ОСОБА_3 , на які він посилається як на «16 доказів» недостовірності свідчень ОСОБА_5 , жодним чином не свідчать про недостовірність її свідчень, а також не відповідають вимогам КПК та не визнанні доказами. Постанова Верховного суду, на яку посилається дізнавач при прийнятті постанови про закриття кримінального провадження є аналогічною за обставинами до обставин щодо яких здійснювалось кримінальне провадження № 0000284 від 30.04.2025, оскільки покази надані свідком на стадії досудового розслідування, оцінка цих свідчень судом під час розгляду кримінального провадження в якому надані ці свідчення - не проводилась, через що, Верховний суд прийшов до висновку про відсутність складу кримінального правопорушення.

Розглянувши скаргу, вислухавши сторони, вивчивши надані матеріали, вважаю, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 КПК України визначено виключний перелік рішень, слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування та суб`єктивний склад осіб, які мають право звернутись із такими скаргами.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 25 КПК України передбачено, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У порушення вимог КПК України, дізнавачем не були перевірені всі обставини, необхідні для повного, об`єктивного та всебічного досудового розслідування, не виконано необхідні слідчі та процесуальні дії з метою встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Між тим, обов`язковість проведення таких слідчих дій обумовлена самим завданням кримінального провадження.

Крім того, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Проте, дізнавач не забезпечив ефективного розслідування за кримінальним провадженням. Проведене ним досудове слідство не було ретельним, безстороннім і сумлінним.

Таким чином, дізнавач, в порушення вимог ст.ст. 9, 92-94 КПК України, не провів всі необхідні слідчі дії для повного і всебічного висвітлення обставин кримінального правопорушення, а тому рішення дізнавача СД ВнП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 11.09.2025 року про закриття кримінального провадження № 0000284 від 30.04.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, прийнято передчасно та підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 22, 25, 303-307 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000284 задовольнити.

Постанову дізнавача СД ВнП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 11.09.2025 року про закриття кримінального провадження № 0000284 від 30.04.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

06.11.2025