Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2026 року м. Рівне

Справа № 562/4157/25

Провадження № 11-сс/4815/14/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 грудня 2025 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №000460 від 13.12.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 грудня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого відділення ВП №6 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та обрано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10 лютого 2026 року.

Не погодившись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 15 грудня 2025 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням (або без застосування) електронного засобу контролю за місцем фактичного проживання в с. Уїздці, Рівненського району Рівненської області, або застави.

Вказує, що в клопотанні та повідомленні про підозру зазначено, що в ході бійки лише ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , однак слідчим суддею не враховано те, що потерпілий ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 спричинили ОСОБА_6 тілесні ушкодження. Наголошує, що підозрюваний є військовослужбовцем, з 11.01.2023 року по теперішній час проходить службу в ЗСУ, має на утриманні неповнолітню доньку 2008 р.н., хворіє та потребує госпіталізації, має постійне місце проживання, що, на його думку, свідчить про те, що ОСОБА_6 не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду та буде з`являтися за викликами. Зауважує, що слідчим суддею не розглянуто можливості застосування інших альтернативних запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту чи застави, при цьому прокурор в судовому засіданні не підтвердив неможливість застосування будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного та його захисника на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити рішення слідчого судді без зміни, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 інкримінується те, що він, будучи військовослужбовцем вчинив кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи за наступних обставин.

Так, 12 грудня 2025 року приблизно о 19 годині 50 хвилині (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні колишньої сільської ради, яка розташована по вул. Незалежності, 35, Рівненського району Рівненської області, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, наніс один удар лезом ножа в ліву ділянку черевної порожнини останньому, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення в живіт з пошкодженням кишечника.

14.12.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Вимогами ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченимпокладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що рішення про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлене слідчим суддею з дотриманням вимог зазначених статей.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується доказами, зібраними органом досудового розслідування, а саме: протоколом огляду місця від 12.12.2025 року, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 13.12.2025 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 13.12.2025 року, протоколами допитів свідків ОСОБА_12 ,, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 від 13.12.2025 року та іншими матеріалами провадження.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про доведеність існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки у разі доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Крім того в ході апеляційного розгляду встановлено, що на даний час ОСОБА_6 постійного місця проживання у м. Рівне чи Рівненській області немає, є уродженцем та жителем м. Суми, тому в разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, матиме змогу безперешкодно виїхати в м. Суми чи пересуватися містами України.

Також, на думку апеляційного суду, на даному етапі досудового розслідування доведеним є ризик впливу на свідків шляхом умовлянь та погроз з метою зміни ними свої показань, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Доводи захисника щодо можливості обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є необґрунтованими, оскільки в апеляційній скарзі адвокат вказував можливість застосування такого запобіжного заходу в с. Уїздці, Рівненського району Рівненської області, однак під час апеляційного розгляду зазначив готель в м. Здолбунові, при цьому не надавши колегії суддів жодних доказів про наявність там оплаченого номеру на певний строк чи договір оренди квартири або будинку в будь-якому іншому місці.

Враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінується підозрюваному, а саме вчинення правопорушення проти життя та здоров`я особи, колегії суддів вважає, що в цьому кримінальному провадженні наявний реальний суспільний інтерес, який у даному конкретному випадку превалює над принципом поваги до свободи особистості, що в свою чергу свідчить про виправданість обраного запобіжного заходу.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчого з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу, які були оцінені в сукупності та стали підставою для прийняття законного судового рішення, тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції,а відтак і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 грудня 2025 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №000460 від 13.12.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3