Справа № 206/6401/25
Провадження № 1-кс/206/1251/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року слідчий суддя Самарського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання слідчої СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, утриманців не маючий, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в посаді курсанта 1 навчального взводу 4 навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду міста Дніпра надійшло клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтовано тим, що солдат ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її в посаді курсанта 1 навчального взводу 4 навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, незаконно припинив виконувати свій Конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин, 27 жовтня 2024 року не пізніше 19 год. 30 хв. (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим), самовільно залишив місце несення служби наметове містечко військової частини НОМЕР_1 , що розташоване поблизу АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), звідки прибув до місця свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби, ввірених йому за посадою, заходів для повернення до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 не приймав, за наявної можливості до цього, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, та був незаконно відсутній на військовій службі до 11 листопада 2025 року.

Органом досудового розслідування вказані дії ОСОБА_5 , які виразились у самовільному залишенні місця служби тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 існують ризики передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому просив задовольнити клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повному обсязі з наведених в ньому підстав.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що хворіє на гепатит. З приводу обставін зазначених в клопотанні вказав, що він був в частині та просив командування відпустити його сходити додому, але йому було відмовлено, тому ОСОБА_5 сам без дозволу пішов додому. Через два дні після цього ОСОБА_5 , повернувся назад до військової частіні, але його там побили та вигнали. Також, ОСОБА_5 зазначив, що він добровільно мобілізувався на військову службу 8 місяців тому, погодився проходити військову службу, бо думав, що буде керувати безпілотниками. ОСОБА_5 проходив військову службу недалеко від місця свого мешкання, але з моменту мобілізації його жодного разу додому не відпускали. Поміж того, ОСОБА_5 пояснив, що він самостійно пішов з учбової частини півроку тому, пробув там менше місяця, весь час знаходився вдома, наркотичні засоби не вживає та раніше не вживав. Стосовно клопотання щодо застосування обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 просив відмовити, та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні просив у разі задоволення клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити останньому мінімальний розмір застави.

Вислухавши доводи прокурора, пояснення підозрюваного та захисника, дослідивши надані стороною обвинувачення письмові матеріали до клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0008390 від 15 травня 2025 року,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

11 листопада 2025 року ОСОБА_5 слідчою СВ ВП № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 оголошено та вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Копію клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із доданими матеріалами було вручено підозрюваному та його захиснику о 17 годині 20 хвилин 11 листопада 2025 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У силу ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК, на які вказує слідчий; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначених у клопотанні ризиків.

Дослідивши матеріали клопотання вважаю, що наявність обґрунтованої підозри підтверджується зібраними під час проведення досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, а саме: повідомленням Військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 за вих. № 4585 від 09 листопада 2025 року; матеріалами службового розслідування Військової частини НОМЕР_1 за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_5 від 09 листопада 2025 року.

Клопотання та матеріали, надані слідчою, дійсно свідчать про реальне існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, санкція статті якої, передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому існують підстави вважати, що ОСОБА_5 усвідомлюючи про реальне покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до десяти років, яке йому загрожує, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного продовжуваного злочину, оскільки з 27.10.2024 та по теперішній час, ОСОБА_5 не виконує обов`язки пов`язані з військовою службою, що свідчить про можливість продовження злочинної діяльності. Окрім того, підозрюваний не має стійких соціальних зв`язків у суспільстві, не працевлаштований.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу, як домашній арешт.

Викладене вище, у своїй сукупності, є мотивом для обмеження свободи підозрюваного у встановленому законом порядку та виключає об`єктивну можливість щодо застосування більш м`якого виду запобіжного заходу за умови дійсного підтвердження наявності ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України.

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак, з урахуванням положень ч. 8 ст. 176 КПК України, підстав для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

Крім того, судом враховуються і положення ч. 8 ст. 176 КПК України, згідно яких, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України в розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 182 КПК України, та з урахуванням положень ч. 4 ст. 182 КПК України.

Відповідно до ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

У відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, суд вважає за необхідне визначити розмір застави відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2025 року - 3028 грн.

Враховуючи дані підозрюваного, суд вважає, що застава у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (90 840,00 гривень) буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

В силу ч. 3 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 176-178, 182-184,193-194, 196, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчої СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, який обраховувати з 11 листопада 2025 року до 9 січня 2026 року включно.

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 90 840,00 гривень (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень, яка може бути внесена як самими підозрюваним так і іншими фізичними або юридичними особами (заставодавцями).

Підозрюваний або заставодавці мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали у національній грошовій одиниці на депозитний рахунок з наступними реквізитами: одержувач платежу: ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, , банк отримувача: ДКСУ, м. Київ, МФО 820172, р/р UA0017442, призначення платежу: за кого (ПІБ) та номер справи.

В разі внесення застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти та повідомити про це суд.

З моменту звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти,він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк 60 днів наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого та суду із встановленою періодичністю або за викликом у зв`язку з реалізацією завдань кримінального провадження;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому розташована або тимчасово розташована військова частина, де проходить військову службу підозрюваний без дозволу командира військової частини або суду;

- не залишати місце несення служби, тимчасове розташування підрозділу військової частини без дозволу командира військової частини;

Строк дії ухвали визначити до 9 січня 2026 року включно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1