ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2399/25 Справа № 210/6504/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

представника АТ

«Страхова компанія «КРАЇНА» ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та представника АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» ОСОБА_9 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року відносно ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, має на утриманні малолітню дитину, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки. Вирішено долю речових доказів. Стягнуто з АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» та обвинуваченого матеріальну та моральну шкоду на користь потерпілого.

Згідно з вироком суду, 09.09.2023 року в 22 годин 10 хвилин, водій ОСОБА_10 , в темний час доби, керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES BENZ С-class», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, по освітленому міським електроосвітленням сухому асфальтному покриттю проїзної частині дороги вул. Соборності, з боку вул. О.Васякіна, в напрямку вул. П.Дорошенка.

Водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «MERCEDES BENZ С-class», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Соборності, з швидкістю 81,5 км/г, при цьому, перевищуючи максимальну допустиму швидкість руху транспортних засобів у населених пунктах, чим порушив вимоги п.п. 12.4. та 12.9. б) Правил дорожнього руху України, згідно яких:

- «12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год»;

- «12.9. Водієві забороняється: ...б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7...».

В цей же час, попереду руху автомобіля «MERCEDES BENZ С-class», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїзну частину вул. Соборності, напроти будинку №86, в районі електроопори №234, з права наліво по напрямку руху автомобіля «MERCEDES BENZ С-class», переходив пішохід ОСОБА_7 , який рухався разом з собакою на повідку, в темпі похідного кроку, не змінюючи напрямок та темп свого руху, після чого зупинився на середині дороги на трамвайних коліях, та з моменту зупинки до моменту наїзду на нього, стояв на місці не змінюючи напрямок свого руху.

Водій ОСОБА_10 , при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_7 , що наближався до смуги руху керованого ним автомобіля, після чого зупинився на середині дороги на трамвайних коліях, з моменту зупинки до моменту наїзду на нього, стояв на місці не змінюючи напрямок свого руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, маючи технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, вчасно заходів для зменшення швидкості руху автомобіля «MERCEDES BENZ С-class», реєстраційний номер НОМЕР_1 , або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не вжив, та не зупинив керований ним автомобіль, та уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 , чим порушив Правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 1.5, 2.3 б), 2.3 д), 12.3. Правил дорожнього руху України, згідно яких:

-«1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

-«2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... і не відволікатися від керування ним у дорозі»;

… д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- «12.3 - У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Внаслідок недотримання зазначених Правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання події, по вулиці Соборності у Довгинцівському районі, м. Кривого Рогу, водій ОСОБА_10 , допустив наїзд керованого ним автомобіля «MERCEDES BENZ С-class», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_7 , який рухався разом із собакою на повідку, в темпі похідного кроку, не змінюючи напрямок та темп свого руху, після чого зупинився на середині дороги на трамвайних коліях, та з моменту зупинки до моменту наїзду на нього, стояв на місці не змінюючи напрямок свого руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 , травмований. Відповідно до висновку експерта № 1654 від 13.10.2023 потерпілому ОСОБА_7 , заподіяні наступні тілесні ушкодження: садна голови та садна тулуба, синець шиї, закритий перелом середньої третини обох кісток лівого передпліччя, відкритий перелом середньої третини обох кісток лівої гомілки з наявністю рани медіальної поверхні середньої третини гомілки, які згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_10 , залишив місце її вчинення, чим порушив вимоги п. 2.10. а) ПДР України, відповідно до якого:

«2.10. У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди».

Між порушенням водієм ОСОБА_10 , правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.п. 12.3 Правил дорожнього руху України, та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_7 , тяжких тілесних ушкоджень, є прямий причинний зв`язок.

Крім того, 09.09.2023 року приблизно о 22:10 годин знаходячись на проїзній частині вул.Соборності в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, поблизу будинку №86, одразу після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої травмовано пішохода ОСОБА_7 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та зник у невідомому напрямку.

Так, ОСОБА_10 , діючи умисно, розуміючи, що він сам своїми діями поставив потерпілого ОСОБА_7 , в небезпечний для життя стан, маючи можливість надати необхідну допомогу, не виконав свого громадського обов`язку, покладеного на нього законом, і проігнорував загальні норми моралі та умисно залишив потерпілого у небезпеці, який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження

.

По справі надійшли апеляційні скарги:

-захисника ОСОБА_8 , який не оспорюючи висновок суду першої інстанції відносно ОСОБА_10 змінити в частині призначеного йому покарання. Просить призначити покарання ОСОБА_12 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки. Вказує, що ОСОБА_12 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував збитки потерпілому. Зазначає, що ОСОБА_12 раніше не судимий, характеризується позитивно за місцем мешкання.

- представника АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» ОСОБА_9 , який не оспорюючи висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286, ч. 14 ст. 135 КК України, змінити в частині задоволення цивільного позову на користь потерпілого. Просить суд відмовити цивільному позивачу (потерпілому) в задоволенні його позову. Вказує, що суд першої інстанції прийшов до передчасно висновку про часткове задоволення цивільного позову потерпілого. Наголошує, що представники страхової компанії відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цівільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не отримували від сторін ДТП повідомлення про вчинення ДТП та страхове відшкодування, що є обов`язковим. Крім того, частина відшкодованої матеріальної шкоди не доведена цивільним позивачем.

Заслухавши доповідача, сторони по справі, дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація дій ОСОБА_10 ніким не оскаржується, а тому на підстав ч. 1 ст. 404 КК України апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При цьому, згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Так, обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, за місцем проживання та місці працевлаштування характеризується позитивно.

На переконання колегії суддів, з огляду на тяжкість наслідків, що настали у результаті грубого порушення ОСОБА_10 правил дорожнього руху, а саме заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та залишення місця ДТП у своїй сукупності виключають можливість незастосування до обвинуваченого додаткового покарання, або його застосування в мінімальних межах.

Судова дискреція у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку при призначенні додаткового покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки зазначений злочин відноситься до правопорушень з підвищеною суспільною небезпекою, у виді мінімального строку позбавлення права керування транспортними засобами, що достатньою мірою відповідає загальним засадам призначення покарання, передбачених ст.65 КК України, тому доводи апеляційної скарги сторони захисту колегія суддів вважає не спроможними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Обговорюючи доводи представника АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» ОСОБА_9 , щодо передчасно висновку суду першої інстанції про часткове задоволення цивільного позову потерпілого, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (п. 2.1. ст. 2 Закон №1961-IV).

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону №1961-IV).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату вчинення ДТП, 09 вересня 2023 року, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Mercedes-Benz C - Class», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 була застрахована в АТ «СК «Країна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213904861.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення потерпілого до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою, яка не виключає можливість потерпілого звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування, вказана позиція викладена у правових висновках Верховного Суду, в постановах від 05.10.2022 №208/4598/21; від 21.04.2022 №447/2222/20; від 16.02.2022 №554/3246/18; від 07.02.2022 №686/14368/19.

Таким чином, жодних порушень КПК, КК, ЦК та ЦПК суд першої інстанції не допустив при вирішенні питання, щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Таким чином, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404-407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та представника АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді