Справа № 128/3566/25
УХВАЛА

29 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за 0000427 від 07.07.2025 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України.

В підготовчому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про призначення кримінального провадження до судового розгляду; про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в зв`язку з закінченням його строку дії, обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а саме: 03.11.2025.

Дані клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.09.2025, яка залишена без змін 10.10.2025 ухвалою Вінницького апеляційного суду, обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На думку сторони обвинувачення, такий обраний запобіжний захід відповідає обставинам кримінального провадження та особам обвинувачених.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. У вказаному кримінальному провадженні існують ризики передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, зокрема: - переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюваний усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а саме позбавлення волі від 3 до 7 років; - незаконного впливу обвинуваченого на свідків, оскільки згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Перебуваючи на волі, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 матимуть можливість незаконного впливу на свідків з метою створення сприятливих для себе умов або ж їх залякування; - вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Застосування до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки: - особисте зобов`язання є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особи обвинувачених, їх репутацію та соціальні зв`язки; - особиста порука не може бути достатньою, оскільки в них відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останніх до суд на першу вимогу; - застава оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підозрюються у скоєнні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, а тому на підставі пункту 1, частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні; цілодобовий домашній арешт не може бути достатнім, оскільки враховуючи той факт, що обвинувачені матимуть можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків, залякувати їх з метою створення сприятливих для себе умов, оскільки вони проживають в одній територіальній громаді з останніми.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання ними покладених процесуальних обов`язків.

Потерпілий ОСОБА_9 підтримав клопотання прокурора; щодо клопотань обвинувачених заперечив.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 не заперечили щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду; щодо клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечили, просили змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт та зазначили, що ризики, про які зазначає прокурор, перестали існувати.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_4 не заперечили щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду; щодо клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечили, просили змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт та зазначили, що ризики, про які зазначає прокурор, перестали існувати.

Прокурор щодо зустрічних клопотань обвинувачених про зміну запобіжного захожу на цілодобовий домашній арешт заперечив.

Заслухавши заявлені клопотання, думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали обвинувального акта та додатки до нього, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та про відмову у задоволенні клопотань обвинувачених.

Частиною 3 ст. 331 КПК України визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Згідно положень ч.3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

За змістом ст.131 КПК запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а відтак їх застосування має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Вирішуючи питання про продовження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу, суд враховує вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останніх та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення. Під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд враховує, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення. Враховуючи наведене, а також обставини інкримінованого кримінального правопорушення, наслідки в результаті кримінального правопорушення, суд вважає, що ризики в обґрунтування тримання під вартою обвинувачених не зменшилися, тривають та ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можуть ухилятися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює обрання/застосування їм більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому вказані ризики виправдовують необхідність продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики не зменшилися та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним в клопотанні ризикам, а тому дане клопотання суд вважає обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який вчинений із застосуванням насильства, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення застави.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, суд вважає виправданим тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України - не встановлено.

При цьому судом, враховано вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, як такого, що недостатній для запобіганню ризиків та забезпеченню виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Виходячи з того, що на даний час судовий розгляд даного кримінального провадження лише розпочинається, лише завершена стадія підготовчого провадження, суд, вважає за необхідне продовжити термін тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строком на 60 діб.

В задоволені клопотання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт слід відмовити, у зв`язку з його безпідставністю, необґрунтованістю та недоведеністю належного виконання процесуальних прав та обов`язків.

Щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, суд враховує положення ст. 2 КПК України, за якими завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Як наведено вище, згідно ч. 1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

У зв`язку з викладеним суд вважає за можливе призначити на підставі обвинувального акта судовий розгляд у кримінальному провадженні, який, з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження, слід проводити у відкритому судовому засіданні, суддею одноособово.

Цивільний позов стороною потерпілого не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131,177, 183, 199, 314, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Призначити судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за 0000427 від 07.07.2025 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України на 07 листопада 2025 року о 12:00 год в приміщенні Вінницького районного суду Вінницької області за адресою вул. Винниченка, 29, м. Вінниця.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим - задоволити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 28 грудня 2025 включно, без визначення розміру застави.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 28 грудня 2025 включно, без визначення розміру застави. Строк дії ухвали визначити до 28 грудня 2025.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в частині клопотань, що стосуються заходів забезпечення кримінального провадження до Вінницького апеляційного суду протягом 5-ти діб з моменту проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено 29.10.2025.

Суддя ОСОБА_11