У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2026 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000166 від 03.02.2025, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000166 від 03.02.2025, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Від представника власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання про скасування арешту майна, згідно з яким просить скасувати повністю арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2025 у справі №308/2148/25, а саме на транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Passat», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , та повернути даний транспортний засіб законному власнику ОСОБА_6 або уповноваженій нею особі (її представнику).

Клопотання мотивовано тим, що власником автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Passat», білого кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , є ОСОБА_6 , яка не є підозрюваною, обвинуваченою у даному кримінальному провадженні та відносно неї не здійснюється кримінальне провадження, а даний транспортний засіб не може бути предметом спеціальної конфіскації як виду покарання, так як у ОСОБА_6 немає статусу підозрюваної. Зазначає, що її право володіння, користування та розпорядження власним майном було порушено. Накладення арешту безпідставно обмежує права законного власника ОСОБА_6 у праві користуватися належного їй майном. Обмеження ОСОБА_6 в можливості користування вказаним майном без жодних на те причин та правових підстав призведе до порушення гарантованого їй ст. 41 Конституції України права власності на його особисте майно, яке є непорушним. Крім того, зауважує, що під час досудового розслідування з вказаним арештованим автомобілем проведено всі необхідні слідчі дії та експертизи, клопотань щодо проведення інших будь-яких експертиз або повторного проведення зазначених експертиз стороною обвинувачення та стороною захисту заявлено не було. У той же час арештований транспортний засіб зберігається на спеціальному майданчику на відкритому просторі під відкритим небом вже тривалий час, що негативно впливає на його технічний стан, може призвести до його корозійного стану, пошкодження, внаслідок чого втрачається його товарний вигляд та позбавляє можливості забезпечення належного технічного обслуговування автомобіля, що, своєю чергою, призведе до повного знецінення та може завдати збитків власнику. За наведених обставин, вважає, що потреба в подальшому арешті майна транспортного засобу «Volkswagen» моделі «Passat», білого кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , відпала.

Крім того, від власника майна ОСОБА_7 до суду надійшло клопотання про скасування арешту майна, згідно з яким просить скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2025 у справі №308/2148/25, а саме на транспортний засіб «Mercedes-Benz», моделі «CLS 300 D», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 .

Клопотання мотивовано тим, що у межах розслідування цієї справи ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було накладено арешт на тимчасово вилучений у нього з місця події транспортний засіб «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 . Вилучений та у подальшому арештований вказаний транспортний засіб було поміщено на зберігання під відкритим небом на території штрафного майданчика Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області. Слідчо-процесуальними діями було проведено всі необхідні огляди його транспортного засобу, проведено слідчі експерименти та виконано у справі всі передбачені судові експертизи. У процесі стадії досудового слідства йому було визначено статус свідка та цивільного позивача у справі, а іншому учаснику ДТП ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення і справа направлена до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для її розгляду. Зазначає, що його транспортний засіб до цього часу перебуває під арештом і утримується на штрафному майданчику правоохоронного органу, хоча правова доцільність і законні підстави подальшого арешту автомобіля перестали існувати. Такий значно тривалий час, ще з 02.02.2025, і спосіб зберігання під відкритим небом автомобіля з причин зміни циклів погодних та природних явищ знищує товарну цінність цього майна, що негативно позначається на його майнових інтересах, а також позбавляє можливості користуватися своїм законним правом володіння і розпорядженням цим транспортним засобом. Враховуючи те, що вилучений у нього та тимчасово арештований транспортний засіб «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , утримується занадто тривалий час, ще з 02.02.2025, а також те, що у подальшому його затриманні відпала як законна, так і процесуальна необхідність, просить скасувати арешт, накладений на даний автомобіль та повернути такий йому ОСОБА_7 , як законному власнику.

Представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 та власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні вказані клопотання про скасування арешту майна підтримали, просили їх задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотань про скасування арешту майна, зауваживши, що питання про скасування арешту майна у даному кримінальному провадженні підлягає вирішенню у порядку ст. 100 КПК України при ухваленні судом кінцевого рішення.

Заслухавши учасників кримінального провадження, розглянувши клопотання про скасування арешту майна та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2025 (справа №308/2148/25) задоволено клопотання прокурора Великоберезнянського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000166. Постановлено накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль «Mercedes-Benz», моделі «CLS 300 D», чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які були вилучені в ході огляду місця події 02.02.2025 за адресою: м. Ужгород, по вул. Івана Чендея, біля провулку з Навої.

Задовольняючи клопотання про арешт майна слідчий суддя виходив з наявності достатніх підстав вважати, що вилучені в ході проведення 03.02.2025 огляду місця дорожньо-транспортної пригоди вищевказані транспортні засоби відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та матимуть доказове значення у кримінальному провадженні.

29.08.2025 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з Ужгородської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000166 від 03.02.2025, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.11.2025 дане кримінальне провадження призначено до судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Вказана норма пов`язує право суду на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед судом їх законності та переконливості.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ст. 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з приписами ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тобто, з контекстного аналізу наведених норм слідує, що заявник при поданні певного клопотання зобов`язаний довести обставини, на які він посилається.

Суд зазначає, що стороною обвинувачення на даній стадії кримінального провадження (судовий розгляд) не доведено, що є необхідність у забезпеченні кримінального провадження, як арешт на майно в частині його користування, що накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2025 на автомобіль марки «Mercedes-Benz», моделі «CLS 300 D», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 , та автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 .

Разом з тим, стороною обвинувачення не надано доказів, які б давали підстави для подальшого арешту вказаного вилученого майна у частині його користування, враховуючи, що досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено та обвинувальний акт перебуває на розгляді в суді, незважаючи на те, що майно визнано речовим доказом.

При цьому матеріалами справи встановлено, що на даний час з автомобілями марки «Mercedes-Benz», моделі «CLS 300 D», д.н.з. НОМЕР_2 , та марки «Volkswagen» моделі «Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , проведено всі слідчі дії, а саме проведено слідчий експеримент та відповідні експертизи, що підтверджується долученими прокурором доказами до матеріалів справи.

Водночас суд констатує, що положеннями ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження суд повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 року) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 року) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна,інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення у справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках Європейського суду з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Суд зазначає, що відчуження перехід прав власності від однієї особи до іншої.

Розпорядження, або право розпоряджання, одна з правомочностей власника (нарівні з володінням і користуванням), можливість визначати фактичну і юридичну долю речі.

Право користування в об`єктивному значенні це правові норми, які встановлюють порядок добування корисних властивостей речей для задоволення потреб власника чи інших осіб, а у суб`єктивному значенні це закріплена нормами права (тобто юридично забезпечена) можливість добування корисних властивостей речі для задоволення потреб власника чи інших осіб.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги ту обставину, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, суд приходить до переконання, що подане клопотання є обґрунтованим, відтак, арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2025 (справа №308/2148/25) на автомобіль марки «Mercedes-Benz», моделі «CLS 300 D», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 , та автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягає частковому скасуванню, а саме, у частині заборони користування вказаними транспортними засобами.

Керуючись ст. 174, 376, 394, 395 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про скасування арешту майна задовольнити частково.

Скасувати частково арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2025 (справа №308/2148/25) на автомобіль марки «Mercedes-Benz», моделі «CLS 300 D», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, у частині заборони користування вказаними транспортними засобами.

У задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Передати автомобіль марки «Mercedes-Benz», моделі «CLS 300 D», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з правом користування вказаним транспортним засобом, без права його відчуження та розпорядження, до ухвалення у кримінальному провадженні №0000166 від 03.02.2025, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, остаточного процесуального рішення.

Попередити власника майна ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України за розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт.

Передати автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з правом користування вказаним транспортним засобом, без права його відчуження та розпорядження, до ухвалення у кримінальному провадженні №0000166 від 03.02.2025, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, остаточного процесуального рішення.

Попередити власника майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України за розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1