Справа № 344/1958/26
Провадження № 1-кс/344/1102/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу Міністерства юстиції України на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

В С Т А Н О В И В:

Представник Міністерства юстиції України звернулася до слідчого судді із скаргою, у якій просить: строк на оскарження бездіяльності уповноваженої особи П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у місті Івано Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, щодо не внесення відомостей за заявою Міністерства юстиції України від 03.12.2025 № 174384/38.4.3/15-25 до Єдиного реєстру досудових розслідувань; зобов`язати уповноважену особу П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у місті Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, внести відомості за заявою Міністерства юстиції України про вчинення кримінального правопорушення від 03.12.2025 № 174384/38.4.3/15-25 до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування скарги зазначено, що у поданій правоохоронному органу заяві Міністерство юстиції України повідомляє про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень,передбачених ст.ст. 364, 365 та 367 КК України, вчинених невстановленими особами органів державної влади відносно громадянки ОСОБА_3 , в результаті яких Державному бюджету України було завдано збитків, внаслідок виплати їй відшкодування в розмірі 57430,80 грн на виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мирончук та інші проти України».

Заявниця скаржилася на надмірну тривалість цивільних проваджень (більше 7 років і 6 місяців) та відсутності у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту, посилаючись на пункт перший статті 6 та статтю 13 Конвенції.

Зважаючи на особливий характер правовідносин, Міністерство юстиції України у своїй заяві про кримінальне правопорушення зазначило конкретні обставини, які є хоч і неповними, але достатніми у даних правовідносинах.

Однак, П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у місті Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (далі Територіальним управлінням ДБР), листом від 14.01.2025 № 12-51- 2047вих-26 повідомлено Міністерство юстиції України про прийняте ним рішення про відмову у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі поданої міністерством заяви від 03.12.2025 про вчинення кримінального правопорушення (вих. № 174384/38.4.3/15-25).

Представник заявника на адресу суду подала заяву про підтримання вимог та розгляд скарги без участі.

Старший слідчий П`ятого СВ ТУ ДБР у м. Львові подав заяву, в якій просив відмовити у задоволенні скарги через її безпідставність. Зокрема з тих мотивів, що заява про вчинене кримінальне правопорушення не містить ознак наведених кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 365 та 367 КК України. Істотна шкода за такими статтями становить 151400 грн., відтак не наступили відповідні суспільно-небезпечні наслідки.

Дослідивши наявні матеріали скарги, оцінивши докази, слідчий суддя вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частиною 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України»).

Зокрема, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

03.12.2025 Міністерство юстиції України звернулось до Державного бюро розслідувань із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення (вих. № 174384/38.4.3/15-25).

У вказаній заяві Міністерство юстиції України повідомляє про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 364, 365 та 367 Кримінального кодексу України, вчинених невстановленими особами органів державної влади відносно громадянки ОСОБА_3 , в результаті яких Державному бюджету України було завдано збитків, внаслідок виплати їй відшкодування в розмірі 57430,80 грн на виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мирончук та інші проти України».

Одночасно Міністерство юстиції України повідомляло Державне бюро розслідувань, що у додатках до поданої заяви від 03.12.2025 містяться всі наявні у Міністерства юстиції України документи, що можуть бути використані працівниками Державного бюро розслідувань в якості доказів, та які свідчать про наявність об`єкту та об`єктивної сторони кримінального правопорушення. Зокрема такими документами є: заява громадянки ОСОБА_3 № НОМЕР_1 з доданими до неї документами, рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2025 у справі «Мирончук та інші проти України», платіжна інструкція від 20.06.2025 № 449 та інші матеріали справи.

Зокрема, як зазначено у заяві, Європейським судом з прав людини розглянуто справу «Мирончук та інші проти України», зокрема за заявою ОСОБА_3 № 21827/24, та 03.04.2025 прийнято рішення, яким встановлено порушення Державою Україна пункту першого статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зобов`язано сплатити заявниці 1200 (одна тисяча двісті) євро, як відшкодування моральної шкоди. Заявниця скаржилася на надмірну тривалість цивільних проваджень (більше 7 років і 6 місяців) та відсутності у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту, посилаючись на пункт перший статті 6 та статтю 13 Конвенції.

На виконання вказаного рішення з Державного бюджету України на особовий рахунок заявниці перераховано 57430,80 грн. (еквівалент 1200 євро), що підтверджується платіжною інструкцією від 20.06.2025 № 449. Виплачені кошти за рішенням Європейського суду є збитками Державного бюджету України.

П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у місті Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (далі Територіальним управлінням ДБР), листом від 14.01.2025 № 12-51- 2047вих-26 повідомлено Міністерство юстиції України про прийняте ним рішення про відмову у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі поданої міністерством заяви від 03.12.2025 про вчинення кримінального правопорушення (вих. № 174384/38.4.3/15-25). Зокрема, зазначено, що заява про вчинене кримінальне правопорушення не містить ознак наведених кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 365 та 367 КК України. Істотна шкода за такими статтями становить 151400 грн., відтак, не наступили відповідні суспільно-небезпечні наслідки.

На думку заявника, не внісши зазначені ними в заяві про злочин відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не розпочавши розслідування, орган досудового розслідування порушив вимоги КПК України, допустивши бездіяльність.

Положеннями ч. 1 ст. 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченомуКПК України.

На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1ст. 303 КПК України).

Частиною 1ст. 214 КПК України визначено, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Отже, бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, наступає після спливу 24 годин з моменту подання заяви про кримінальне правопорушення та отримання такої заяви слідчим.

За змістом п. 4 ч. 5ст. 214 КПК Українидо ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. При цьому, об`єктивними даними, які можуть свідчити про наявність ознак злочину є відомості, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення).

Вказані положенняст. 214 КПК України перебувають у тісному взаємозв`язку з положеннями ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому наявність фактичних даних, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення відповідних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, порядок формування та ведення якого затверджується Офісом Генерального прокурора.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (затверджене наказом Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298). Згідно з пунктом 1 глави 2 розділу I цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п. 4, 5 ч. 5ст. 214 КПК України.

Аналіз зазначених вище положень законодавства дає підстави вважати, що реєстрації в ЄРДР підлягають заяви чи повідомлення, в яких заявником порушено перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, тобто ініційовано здійснення дій, визначенихКПК України.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 30 вересня 2021 року (справа № 556/450/18, провадження № 51-4229км20) наголосив: «...слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення».

Отже, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення на основі критеріїв зазначених вище.

Викладене дає підстави вважати, що внесенню до ЄРДР в порядку ч. 1ст. 214 КПК Українипідлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатньо відомостей про вчинене кримінальне правопорушення.

Відповідно бездіяльність, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, може бути констатована лише у випадку, якщо відповідна заява чи повідомлення містять відомості саме про кримінальне правопорушення.

Також слідчий суддя зобов`язаний дотримуватися засади судочинства (загальної засади кримінального провадження) як диспозитивність, що, серед іншого, передбачає свободу сторін в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 3 ч.2ст.129 Конституції України), зокрема, в обов`язку скаржника довести слідчому судді обґрунтованість своєї скарги.

Згідно ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Разом з тим, необхідно також враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Наведені у заяві Міністерства юстиції України обставини, не є відомостями, які можуть об`єктивно свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 365, 367 КК України. Вказана заява взагалі не містить фактів, які б вказували на вчинення будь-якою посадовою особою органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури або суду протиправних дій, тобто в ній не вказано короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а є лише формальне посилання на рішення Європейського суду з прав людини без розкриття змісту наявних порушень, які кримінальним законом можуть бути віднесені до кримінально-караних діянь. Водночас виплата коштів в сумі 57 430,80 грн. з Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди за рішенням Європейського суду з прав людини, не є тим спричиненням збитків державі в розумінні закону про кримінальну відповідальність.

Відтак, викладена в заяві від 03.12.2025 року інформація без інших належних даних, які можуть підтвердити позицію заявника, не є безумовною підставою для висновку про необхідність внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР, не може свідчити про те, що існує ймовірність вчинення саме зазначених кримінальних правопорушень і про те, що описані в заяві факти потребують перевірки саме засобами кримінального процесу шляхом внесення відомостей до ЄРДР.

Також слід зазначити, що заява не містить інших складових будь-якого кримінального правопорушення. Зокрема не зазначено які посадові особи та якими діями допустили порушення діючого законодавства. Зазначене не дозволяє встановити форму вини та як наслідок, з`ясувати попередню кваліфікацію правопорушення.

Окрім іншого, заява містить припущення щодо обставин, які стали підставою для покладення на державу Україна обов`язку відшкодувати шкоду тривалий розгляд справи судовими органами чи відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту.

Зазначені недоліки позбавляють орган досудового розслідування визначити коло осіб, чиї дії слід розцінювати як протиправні. Слід зауважити, що дії або бездіяльність посадових осіб органів державної влади, що призводять до прогалин та недоліків у діючому законодавстві, які в свою чергу тягнуть за собою відсутність у громадян ефективного засобу юридичного захисту, не утворюють складу кримінального правопорушення.

Ініціювання кримінального переслідування за наведених представником заявника обставин, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу.

Отже, в задовоелнні скарги слід відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України Положення частини третьої статті 307 щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020 Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Керуючись ст.ст. 214, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

В задоволенні Міністерства юстиції України на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 10.02.2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1