УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000695 від 10.06.2025, -

ВСТАНОВИВ :

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просив скасувати арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2025 у справі № 761/28642/25 на майно, яке було вилучено під час обшуку 02.07.2025 в нежитловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що використовується ОСОБА_4 .

У судові засідання, які були призначені на 11.12.2025 та 16.12.2025, адвокат ОСОБА_3 не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.

Частиною 2 ст. 174 КПК України визначено, що клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки.

У рішенні у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено в рішеннях ЄСПЛ у справах «Смірнова проти України», «Карнаушенко проти України».

Отже, з урахуванням того, що для розгляду даної категорії справ встановлено скорочені терміни, а особа, яка подала клопотання до суду не з`явилась, при цьому про день, час та місце розгляду неодноразово повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення судового розгляду чи про розгляд без його участі, до суду не надходило, з метою дотримання вимог розгляду справи впродовж розумного строку, слідчий суддя вважає за доцільне розглянути скаргу у відсутність заявника, на підставі наявних у справі матеріалів.

Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 подав заяву, в якій просив відмовити у задоволенні клопотання та здійснювати розгляд без його участі.

За правилами ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду не здійснювалась.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2025 у справі № 761/28642/25 накладено арешт на майно, яке було вилучено під час обшуку 02.07.2025 в нежитловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що використовується ОСОБА_4 .

У вказаній ухвалі слідчий суддя вказав, що у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, вилучене майно підлягає арешту з тих підстав, що воно є речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000695 від 10.06.2025, постановою слідчого обґрунтовано визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, що в своїй сукупності слугує підставою для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Вказана процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється питання про скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.

Отже, саме ця особа має навести необхідне та достатнє обґрунтування своїх доводів, надавши слідчому судді відповідні докази.

Виходячи з вказаної процесуальної норми, на заявника покладається обов`язок довести ті обставини, які можуть стати підставою для скасування арешту.

За приписами ч. 2 ст. 174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Слідчий суддя враховує, зокрема, й висновки, сформульовані в рішеннях ЄСПЛ у справах «Цихановський проти України» від 06.09.2007 та «Коновалов проти України» від 18.10.2007 про те, що на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб провадження було швидким та ефективним. Наприклад, суд має вирішувати, чи відкладати засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якихось заходів щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки з розглядом справи.

Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Поважними причинами неприбуття особи на виклик (ст. 138 КПК України) є обмеження свободи пересування внаслідок дії закону або судового рішення; обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження, подорожі тощо; тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; смерть близьких родичів, членів сім`ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; несвоєчасне одержання повістки про виклик; інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик, що підлягає з`ясуванню у судовому засіданні. Неврахування таких обставин призводить до передчасності прийнятого рішення та можливого порушення законних прав та інтересів учасників розгляду.

Адвокат ОСОБА_3 , звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна, в судові засідання не з`явився, заявлені доводи не підтримав.

Як вбачається з матеріалів клопотання та долучених до нього документів, вони не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі про накладення арешту, що дає суду підстави дійти до висновку, що необхідність арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала та арешт накладено обґрунтовано.

Таким чином, враховуючи приписи статей 26, 174 КПК України, водночас з метою дотримання вимог статей 6, 17 Конвенції, статей 7, 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених КПК України, щодо дотримання розумних строків при вирішенні поставлених перед судом питань, враховуючи, що особа, яка подала клопотання, в судове засідання повторно не з`явилася, доводи клопотання не підтримала, не довела необґрунтованості накладення арешту, а також не довела, що в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення відпала потреба, не встановлено цього і судом, відтак слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна.

Відмова у задоволенні клопотання не позбавляє заявника права на повторне звернення до слідчого судді із клопотанням за вимогами, передбаченими КПК України.

Керуючись статтями 2, 7, 98, 170, 173-174, 309, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000695 від 10.06.2025 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1