справа №176/4793/25
провадження №1-кп/176/651/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води, Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуном не являється, група інвалідності не встановлена. військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , який проходив військову службу на посаді стрільця - 1 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти (шквал), військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2025 №8, з 05.01.2025 вважається таким, що самовільно залишив військову частину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02.12.2019 року за ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком6 років, без конфіскації майна,

-ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.05.2024 року, звільнений від подальшого відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 14 днів для проходження військової служби за контрактом,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.10.2025 року за №0000058,

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-ІХ, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який був неодноразово продовжений та діє по теперішній час.

Водночас, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань 24.02.2022 Президентом України видано Указ № 69/2022 про оголошення на території України загальної мобілізації.

На виконання цього Указу Президента України з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_2 на військову службу під час мобілізації, який згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 44 від 11.06.2024 призначений на посаду стрільця - 1 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти (шквал), військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат».

Так, солдат ОСОБА_2 , відповідно до ст. 68 Конституції України, зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Крім цього, будучи військовослужбовцем солдат ОСОБА_2 , відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІУ, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків, однак згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 8 від 06.01.2025 солдата ОСОБА_2 , стрільця - 1 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти (шквал), військової частини НОМЕР_1 , від 05.01.2025 вважати таким, що самовільно залишив військову частину.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХП від 27.02.91, - Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України..

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Достовірно знаючи вимоги законодавства України, солдат ОСОБА_2 , у порушення вищезазначених норм законодавства України вчинив кримінальне правопорушення стосовно дитини.

Так, ОСОБА_2 , будучи батьком, маючи умисел на злісне ухилення від сплати, встановлених рішенням суду коштів на утримання малолітніх дітей, достовірно знаючи, що відповідно до судового наказу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області № 2-н/176/84/20 від 17.08.2020, зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання спільних малолітніх дітей: доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 01 липня 2020 року, умисно порушив права своїх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

Постановою державного виконавця Жовтоводсько - П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському району Дніпропетровської області відкрито виконавче провадження №63002741 від 10.09.2020 з виконання судового наказу №2-н/176/84/20 від 17.08.2020 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання спільних малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 неодноразово викликався до органів виконавчої служби України для вирішення питання щодо сплати аліментів.

Не дивлячись на це, ОСОБА_2 , достовірно знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти та виконувати судовий наказ Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, будучи фізично здоровим та працездатним, офіційно не працевлаштувався, з метою працевлаштування до Жовтоводського управління Кам`янської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості не звертався.

ОСОБА_2 ніяких заходів для виконання судового наказу не вживав, доходи від тимчасових заробітків не декларував, про джерела доходів державного виконавця не повідомляв, тобто добровільно судовий наказ не виконує, і таким чином умисно, злісно ухилився від сплати, встановлених рішенням суду коштів на утримання малолітніх дітей.

Тобто, не існувало жодних обставин, які свідчили б про поважність причин чи вимушеність несплати ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, іншої матеріальної допомоги на утримання доньки не надавав.

Тобто, ОСОБА_2 внаслідок умисної бездіяльності, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї бездіяльності, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи ухилитись від сплати аліментів, систематично і наполегливо не сплачував кошти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період часу з 01.07.2020 по 30.09.2024, з 01.11.2024 по 01.10.2025 у розмірі 263300 грн. 53 коп., що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідних платежів.

27 листопада 2025 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, у відповідності до вимог ст.ст.291, 302 КПК України, надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_2 з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні.

Вивчивши в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт та додані до нього матеріали судом встановлено, що клопотання прокурора про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні відповідає вимогам ст.302 КПК України.

У заяві ОСОБА_2 щодо визнання винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно ч.2 ст.302 КПК України та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, складеній в присутності захисника, адвоката ОСОБА_7 , підозрюваний ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, викладеними в обвинувальному акті.

Згідно даної заяви, ОСОБА_2 ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку, а також погодився на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Згідно ч. 3 ст. 302 КПК України до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинні бути додані: 1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; 2) письмова заява потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; 3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

На підставі ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

До обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні прокурором додані: письмова заява ОСОБА_2 , складена в присутності захисника ОСОБА_7 щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; письмова заява законного представника потерпілого ОСОБА_8 про згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання ОСОБА_2 своєї винуватості.

Відповідно до положень ст.302 КПК України суд вважає за можливе клопотання прокурора задовольнити і розглянути кримінальне провадження у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

При цьому, у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України, в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Оцінивши зібрані під час кримінального провадження і досліджені в судовому провадженні докази, суд вважає, що дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ч.1 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

При призначенні обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Зокрема, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку, конкретні обставини його вчинення та відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий.

Обвинувачений перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2007 року з приводу наркотичної залежності, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра обвинувачений перебуває з 1997 року з приводу олігофренії.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 24.11.2025 року, ОСОБА_2 в період інкримінованого йому діяння виявляв і в даний час виявляє психічний розлад у формі емоційно нестійкого розладу особистості. Іспитований у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Іспитований у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченому є щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання не встановлено.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 засуджений вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02.12.2019 року за ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком6 років, без конфіскації майна.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.05.2024 року, ОСОБА_2 звільнений від подальшого відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 14 днів для проходження військової служби за контрактом.

Кримінальний проступок в даному кримінальному провадженні ОСОБА_2 вчинив у період з 01.07.2020 по 30.09.2024, з 01.11.2024 по 01.10.2025 /триваюче кримінальне правопорушення/, тобто в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02.12.2019 року, а тому остаточне покарання йому слід призначити на підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 КК України.

Згідно ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, а відповідно до ч.4 цієї статті, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами та доповненнями) невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково (ст.ст. 81,107 КК України). У разі, коли особа була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 302, 368, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням вимог ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02.12.2019 року, та остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_2 рахувати з дня приведення даного вироку до виконання.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя