Справа № 446/407/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2025 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника ОСОБА_5 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.02.2024 за № 0000049 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Великосілки, Кам`янка-Бузького району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи достовірно обізнаним про введення на всій території України воєнного стану згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення в Україні воєнного стану», Закону України від 24.02.2022 року №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення в Україні воєнного стану» (із подальшими змінами), та розуміючи про обов`язок передбачений ст. 65 Конституції України, будучи військовозобов`язаним відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також відповідно до довідки за результатами медичного огляду визнаний придатним за станом здоров`я для проходження військової служби згідно Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 «Про затвердження положення про військово-лікарську експертизу в збройних силах України», 13.02.2024, в обідній час доби, більш точний час не встановлено, перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним і діючи з прямим умислом, тобто завідомо знаючи про висновок військово-лікарської комісії про придатність його до військової служби, будучи обізнаним про його призов за мобілізацією та, бажаючи ухилитися від призову за мобілізацією, на особливий період, без поважних причин відмовився отримувати повістку про його явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 13.02.2024 на 18 год. 00 хв для проходження військової служби за мобілізацією та відправки до військової частини.

Однак, ОСОБА_4 , будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленим працівниками вищевказаного центру про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію»( із подальшими змінами), діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25.03.1992 за №2232-XII, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 за №3543-XII, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого протиправного діяння, реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, ОСОБА_4 , будучи обізнаним про дату та час для відправки, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, 13.02.2024 на 18 год. 00 хв. не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим прямо ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину заперечив у повному обсязі та пояснив, що 13.02.2024 вій йшов по вулиці і його зупинили працівники ТЦК та СП і попросили документи, однак при собі він мав лише паспорт громадянина України, а тому вони спільно проїхали до приміщення ТЦК та СП у АДРЕСА_2 . Будучи там, він проходив військово-лікарську комісію, яка тривала близько 40 хвилин. Хоча усіх лікарів він не пройшов, а саме офтальмолога і психіатра, голова ВЛК розписалася за відсутніх лікарів. Потім йому вручили повістку, але він відмовився проходити військову службу з огляду на те, що усі лікарі не оглянули його. Вказав, що він не може проходити військову службу через стан здоров`я, який полягає у наслідках перенесеного перелому п`ятки зі зміщенням. Однак підтвердив, що саме це питання було досліджено відповідним лікарем, який зробив йому рентген і підтвердив, що така обставина не перешкоджає його військовій службі. Він не оскаржував такий висновок ВЛК. Крім того обвинувачений повідомив, що у нього наявне посвідчення водія і він у 2019 році проходив медичний огляд де підтверджено його задовільний стан здоров`я для керування транспортним засобом. Також вказав, що він має сімейного лікаря але до такого не звертався за допомогою після того, як проходив медичне обстеження для отримання посвідчення водія. Окремо зазначив, що він має підробіток на будівельних роботах, а саме малярські роботи, плиточні тощо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду повідомила, що у лютому 2024 року вона працювала на посаді голови ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 і до її повноважень належало організація і перевірка правильності ведення документації при проходженні ВЛК. Вказала, що обвинувачений ОСОБА_4 під час проходження ВЛК пройшов усіх лікарів окрім лікаря офтальмолога і психіатра, однак записи про такі огляди дійсно було занесено до відповідного медичного документа. Свідок визнала, що підпис навпроти лікаря офтальмолога дійсно здійснила вона, оскільки ОСОБА_4 не висловлював будь-яких скарг щодо зору, а лікаря офтальмолога на місці не було, тому вона, як голова ВЛК, здійснила цей підпис. Щодо підпису навпроти лікаря психіатра, то вказала, що вона припускає, що це запис медсестри.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він працював та працює лікарем психіатром при ВЛК у м. Кам`нка-Бузька. Він не пригадує події того дня, коли обвинувачений проходив ВЛК, однак оглянувши картку медичного огляду вказав, що підпис навпроти лікаря психіатра йому не належить, а також запис у відповідній графі він не робив і своєї печатки лікаря він не ставив. Водночас свідок вказав, що готуючись до засідання, він переглядав дані обвинуваченого і він встановив, що такий на обліку у лікаря психіатра не перебуває, а тому з огляду на його поведінку він не міг би бути визнаний непридатним до військової служби за психіатрією.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду вказала, що вона починаючи з 1995 року і по теперішній час працює лікарем офтальмологом при ВЛК у м. Кам`нка-Бузька. Зазначила, що не пригадує факт проходження ВЛК ОСОБА_4 . Оглянувши аркуш з результатами медичного огляду ОСОБА_4 вказала, що це не її підпис проставлений навпроти лікаря офтальмолога і запис не вчинений нею, оскільки необхідно чітко вказувати гостроту зору та ставити печатку. Одночасно повідомила, що цей запис не належить і іншому лікарю офтальмологу.

Допитаний судом свідок ОСОБА_9 суду повідомив, що він працює у ІНФОРМАЦІЯ_4 і станом на 13.02.2024 він перебував на посаді офіцера управління та тимчасово виконував обов`язки начальника. Пригадує, що ОСОБА_4 проходив ВЛК, був визнаний придатним до військової служби, однак коли йому намагалися вручити повістку для військової служби, він відмовлявся. Причиною його відмови було те, що він не бажав служити у ЗСУ. Вказав, що ОСОБА_4 не висловлював будь-яких скарг на стан свого здоров`я, а також не мав визначених законом підстав для відстрочки від військової служби. Оскільки він відмовився від проходження військової служби, то було це розціненим як ухилення від мобілізації.

Дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами встановлено таке.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 243 від 20.09.2023 визначено організацію роботи пункту попереднього збору військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_6 та підпорядкованих відділах, де зокрема ІНФОРМАЦІЯ_7 дислокується у м. Кам`янка-Бузька.

ОСОБА_4 перебуває на військовому обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_8 і зарахований у запас 08.04.2000, що доводиться тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 20/12 від 13.02.2024 ІНФОРМАЦІЯ_9 , рядовому запасу ОСОБА_4 , 1980 р.н., проведено медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 13.02.2024 та визнано придатним до військової служби.

Карткою обстеження та медичного огляду ОСОБА_4 від 13.02.2024 встановлено, що ОСОБА_4 здоровий та придатний до військової служби.

Поіменним списком, резервістів (військовозобов`язаних), які призвані і відправлені ІНФОРМАЦІЯ_10 № 733 від 13.02.2024 доводиться, що гр. ОСОБА_4 направлений в розпорядження військової частини № НОМЕР_2 .

Згідно розписки про вручення повістки з вимогою про явку ОСОБА_4 прибути 13.02.2024 о 18:00 год до ІНФОРМАЦІЯ_9 за адресою: АДРЕСА_3 для відправки у складі команди № НОМЕР_2 для проходження військової служби у графі «підпис військовозобов`язаного» міститься відмітка «відмовляюся».

Актом про відмову від отримання повістки на відправку від 13.02.2024, підписаного офіцером ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 , стрілець-санітаром роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 , головним спеціалістом ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 доводиться, що 13.02.2024 за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_4 була вручена/оголошена повістка на відправку 13.02.2024 у війська у зв`язку із призовом під час мобілізації в особливий період та необхідністю прибуття у вказаний час за вище вказаною адресою, однак такий відмовився та пояснив, що не бажає служити в ЗСУ, тому що немає військових навиків. У цьому акті наявний підпис ОСОБА_4 .

Поданням начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковника ОСОБА_12 № 742 від 14.02.2024 ініційовано перед відділенням поліції питання про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, ОСОБА_4 .

З відповіді директора КНП «Кам`янка-Бузька центральна районна лікарня» 78/01-01 від 16.02.2024, встановлено, що громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , 13.02.2024 на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні не перебував, за медичною допомогою в КНП «Кам`янка-Бузька центральна районна лікарня» не звертався.

Відповіддю директора КНП «Новояричівська районна лікарня» № 38 від 16.02.2024, стверджується, що громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , 13.02.2024 не звертався за медичною допомогою і не перебував на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні в даному закладі.

Ухвалюючи вирок у даній справі суд виходив з того, що дана справа вже перебувала на розгляді у суді і ухвалою Львівського апеляційного суду від 02.06.2025 у цій справі скасовано вирок суду і призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Скасовуючи вирок суду у цій справі на новий судовий розгляд, у своїй ухвалі апеляційний суд вказав таке: «У суді першої інстанції, з показів допитаних лікарів, було встановлено, що ОСОБА_4 , під час проходження ВЛК не пройшов огляд у необхідних лікарів, які б підтверджували його придатність до військової служби під час мобілізації. Однак, суд першої інстанції не оцінив та не надав цьому відповідну правову оцінку. Відтак, передчасно прийняв рішення про винуватість ОСОБА_4 ».

Відповідно до ч. 3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Отже, завданням нового судового розгляду є надання правової оцінки обставині проходження військово-лікарської комісії ОСОБА_4 і у зв`язку із такою оцінкою ухвалення у справі рішення про винуватість чи невинуватість обвинуваченого.

Під час нового розгляду беззаперечно встановлено, що під час проходження 13.02.2024 військово-лікарської комісії ОСОБА_4 не був оглянутий лікарями офтальмологом та психіатром, що вони підтвердили під час їх допиту у суді.

Також свідок, ОСОБА_6 у судовому засіданні визнала, що запис і підпис замість лікаря офтальмолога здійснила вона як голова ВЛК, а замість лікаря психіатра очевидно медсестра.

Допитані лікарі офтальмолог ОСОБА_8 та психіатр ОСОБА_7 під час огляду таких записів вказали, що такі не відповідають ані їх підпису, ані почерку, ані вимогам до заповнення, а також відсутня їхня лікарська печатка.

Оцінюючи таку обставину, суд дійшов висновку, що хоча і судовим розглядом встановлено факт непроходження ОСОБА_4 огляду у лікаря офтальмолога та психіатра, однак вказана обставина не виключає відсутність у його діях склад кримінального правопорушення.

Так, диспозицією ст. 336 КК передбачено відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

За приписами ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни (військовозобов`язані та резервісти) зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях (п. 1 ч. 3 цієї статті). У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абз. 3 ч. 3 цієї статті).

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:

- перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;

- смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка) (абз. 7 ч. 3 цієї статті).

Об`єкт правопорушення в широкому розумінні ним є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а Збройних Сил України та інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.

Суб`єктом злочину є громадяни України (або іншої країни) чоловічої або жіночої статі - військовозобов`язані, які підлягають мобілізації, резервісти.

Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Отже, дії особи матимуть склад злочину, передбаченого ст. 336 КК, у разі якщо вона під час мобілізації на особливий період, отримавши повістку про виклик до ТЦК та СП, без визначених законом поважних причин, не з`явилася у зазначені у цій повістці місце та строк до збірного пункту ТЦК та СП для відправлення до військової частини.

До такого висновку дійшов ККС у складі Верховного Суду у постанові від 10.04.2025 № 585/3430/23.

Судом у межах даної справи встановлено, що ОСОБА_4 , перебуваючи на військовому обліку і будучи військовозобов`язаним отримав повістку про необхідність його прибуття 13.02.2024 о 18:00 год., однак не прибув у визначений час і поважних причин його неприбуття у нього не було. Тому, він ухилився від проходження військової служби у встановленому законом порядку.

Той факт, що огляд лікарів офтальмолога і психіатра не були проведені під час проходження ВЛК не можуть свідчити про невинуватість обвинуваченого, оскільки об`єктивна сторона вчиненого діяння полягала в ухиленні від призову за мобілізацією у формі бездіяльності, а саме у неявці до місця, визначеного у повістці для відправлення до військової частини. І як зазначено вище, такий злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.

Іншими словами, неявка ОСОБА_4 у визначений у повістці час не була викликана його хворобою, яку не дослідив лікар офтальмолог чи психіатр, а була зумовлена його небажанням служити у Збройних Силах України.

Аналізуючи причини відмови ОСОБА_4 від проходження військової служби, суд встановив, що такі постійно різнилися, зокрема:

-первинно, під час отримання повістки, відмова була мотивована тим, що він не бажає служити в ЗСУ через відсутність військових навиків (а.с. 69);

-під час розгляду справи в суді першої інстанції обвинувачений спочатку вказував, що не йде служити через необхідність за хворою дружиною і мамою, а згодом вказав, що через порушення проведення ВЛК (а.с. 192);

-під час нового розгляду справи у суді першої інстанції вказав, що причиною відмови є його стан здоров`я, а саме негативні наслідки перенесеного перелому п`ятки зі зміщенням.

Відтак, суд вважає, що справжньою причиною відмови ОСОБА_4 від проходження військової служби є його небажання служити у ЗСУ , а не будь-яке захворювання, яке бело неналежно обстежено і на яке він скаржився.

Більше того, суд звертає увагу, що як зазначив сам обвинувачений у судовому засіданні, він ніколи не висловлював будь-яких скарг щодо даних захворювань, і він проходив медичний огляд для отримання посвідчення водія, визнаний таким, що може керувати транспортними засобами, працює на будівництві, а на обліку у відповідних лікарів не перебуває і за такою медичною допомогою ніколи не звертався.

Суд також звертає увагу на таке.

Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке затверджене Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 передбачає можливість оскарження рішення ВЛК.

Аналіз норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що за умов чинності рішення ВЛК про придатність військовозобов`язаного до військової служби, уповноважений працівник ТЦК СП не має права на самостійне тлумачення стану здоров`я військовозобов`язаного, а вручення йому повістки ґрунтується на законних підставах.

ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав ту обставину, що він не оскаржував рішення ВЛК, з ним погодився і бажання повторно її пройти у нього також немає. А тому суд вважає, що він мав обов`язок з`явитися для проходження військової служби у визначений йому час, а отже і повинен нести визначену законом кримінальну відповідальність за ухилення від несення військової служби у особливий період.

Відтак, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України - ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

При призначенні покарання суд враховує положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Також суд враховує загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, а саме призначення покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України є нетяжким злочином.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 суд бере до уваги, що він одружений, на утриманні неповнолітніх чи недієздатних осіб немає, є особою, яка згідно ст. 89 КК України раніше не судима, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, перебуває на військовому обліку, згідно Досудової доповіді представника персоналу органу пробації має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства.

З урахуванням усіх обставин суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ст. 336 КК України повинно бути у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання, про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд виходив з наступних мотивів.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 75 КК при вирішенні питання, чи є можливим виправлення засудженого без реального відбування покарання, суду необхідно обов`язково врахувати дані, які характеризують особу винного, а при позитивній відповіді навести переконливі аргументи, що ґрунтуються на конкретних обставинах справи.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні по справі №1-33/2004 від 2 листопада 2004 року серед іншого вказав, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Як видно з встановлених судом обставин, обвинувачений ОСОБА_4 відмовився виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту батьківщини в умовах особливого періоду, і така відмова не була зумовлена будь-якими законними підставами, чи навіть підставами, які з точки зору моралі і звичайного розсуду підпадали би під обставини, що утруднюють виконання такого обов`язку.

Під час досудового та судового розгляду обвинувачений постійно змінював свою думку щодо підстав відмови виконання свого військового обов`язку, не надав жодного доказу щодо незадовільного стану його здоров`я і будь-яких розумних пояснень щодо цього. Він також не пояснив будь-якої своєї участі у допомозі державі, яка перебуває у воєнному стані.

При таких обставинах, а саме особи винного та обставин скоєного, суд вважає, що застосування ст. 75 КК України до ОСОБА_4 не буде справедливим та домірним до вчиненого ним злочину.

Більше того, таке рішення може бути сприйняте іншими особами як можливість уникнення від конституційного обов`язку громадян, щодо захисту Вітчизни, який передбачений у ст. 65 Конституції України.

Тому, обвинуваченому необхідно обрати покарання у межах санкції статті 336 КК України і підстав для застосування положень закону про звільнення від відбуття покарання з випробуванням немає.

Речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільного позову не було пред`явлено.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Речові докази: оригінал розписки та ознайомлення зі ст. 336 КК України,на 1 арк., довідку ВКЛ від 13.02.2024 № 212 на 1 арк., картку обстеження та медичного огляду ОСОБА_4 на 2 арк., акт про відмову від отримання повістки від 13.02.2024 на 1 арк., тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 на 1 арк., поіменним списком № 733 від 13.02.2024, копію витягу із наказу № 243 від 20.09.2023, які поміщені у паперовий конверт залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок ухвалено в нарадчій кімнаті 08.12.2025.

Суддя ОСОБА_1