Справа № 175/408/23
Провадження № 1-кп/175/19/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року селище Слобожанське Дніпровського

району Дніпропетровської області

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000465 від 12.09.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянин України, маючий середньо-технічну освіту, працюючий оператором піскоструминної установки в РГК «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ», не депутат, не інвалід, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину 2012 р.н., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 України -

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Судом встановлено, що 11.09.2022 приблизно о 18:10 годині (більш точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не надалося можливим) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , де побачив сусідку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , з якою у нього неприязні відносини, через що у нього виник умисел спрямований на заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.

Далі, перебуваючи у вказаному місці, ОСОБА_5 маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, маючи при собі двоколісний велосипед без маркування, почав котити його по вул. Набережна в бік ОСОБА_4 та умисно вдарив її переднім колесом велосипеда в ліву ногу в область коліна, від чого остання втратила рівновагу та у неї підкосилася ліва нога в сторону, після чого вона впала на тверду поверхню землі.

В результаті злочинних дій ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_4 наступні тілесні ушкодження: закритої травми лівого колінного суглобу з багатоуламковим переломом зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки та перелому голівки лівої малогомілкової кістки, з ушкодженням зовнішнього меніску та явищами гемартрозу що спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв (діяли) в зовнішню поверхню лівого колінного суглобу, якими могли бути і виступаючі частини рухомого транспортного засобу. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченому ОСОБА_5 було роз`яснено судом в судовому засіданні, які йому зрозумілі.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

У цьому кримінальному провадженні суд на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , допитом потерпілої ОСОБА_4 , дослідженням матеріалів кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_4 зазначила, що обвинувачений є її сусідом, конфліктних стосунків не мали, але був конфлікт у 2015 році, наміру наговорювати та обмовляти обвинуваченого немає, просила призначити суворе покарання, пов`язане із позбавленням волі, цивільний позов задовольнити повністю із наведених у ньому підстав.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 122 КК України, визнав повністю, не оспорює обставини, зазначив, що з потерпілою у нього склались тривалі конфліктні стосунки, втім шкодує про вчинене, перед потерпілою вибачився, цивільний позов визнав в частині відшкодування матеріальної шкоди, щодо вимог потерпілої про відшкодування моральної шкоди покладався на розсуд суду.

Обвинувачений таож мзазначив, що обставини вчинення ним кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності і ним не оспорюються. Злочин ним вчинено при обставинах, викладених у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаюється, усвідомлює всю протиправність своїх дій, просить суд суворо його не карати, добровільно відшкодував спричинену матеріальну шкоду на суму -36056, 07 гривень..

Суд, оцінюючи покази обвинуваченого ОСОБА_5 , які були надані ним в добровільному порядку під час судового розгляду, з яких видно, що він повністю визнає себе винним в інкримінованих йому діях, переконаний, що визнання вини обвинуваченим та відповідні його покази, не є результатом якихось погроз чи обіцянок працівників правоохоронних органів (слідчих, прокурорів), приходить до висновку, що показання обвинуваченого ОСОБА_5 є логічними, послідовними, та, зглядаючись на обставини справи, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, - достовірними та обґрунтованими, а тому вони є однією із підстав для притягнення обвинуваченого ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, органами досудового слідства зібрано і інші докази на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, однак, за клопотанням прокурора, - проти чого обвинувачений не заперечував, та в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, зокрема, суд визнав обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що стосуються речових доказів і судових витрат.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Обставини, які пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України є щире каяття, часткове відшкодування шкоди потерпілому.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Мотиви призначення покарання

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 в умисному середньої тяжкому тілесному ушкодженню, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

За встановлених обставин суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_5 стороною обвинувачення, доведена повністю.

При обранні виду та міри покарання суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, вину свою визнав повністю, щиро розкаявся, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра, та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно.

За сукупністю обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеня тяжкості, думки потерпілої, яка наполягає на суворому покаранні, даних про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізолювання від суспільства та призначає йому покарання в межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, тобто в умовах виконання за його поведінкою постійного та обов`язкового контролю, що буде достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вказані вид та міра покарання є достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , його перевиховання, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення, передбачених ч.2 ст. 50 КК України, цілей покарання.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України судом не встановлено.

Мотиви вирішення судом цивільного позову у кримінальному провадженні

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, суд вважає його частково обґрунтованим, виходячи із наступного.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст.ст.55, 56, 61, 128, 129 КПК України фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, вправі пред`явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, потерпілою (цивільним позивачем) ОСОБА_4 заявлено позовну вимогу про стягнення з обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_5 на її користь 49 074,00 гривень матеріальної шкоди, яка полягала у витратах понесених нею на лікування.

Згідно наданих розрахункових документів, ОСОБА_4 підтверджено понесення витрат на лікування та інших витрат в розмірі 49 074,00 гривень.

Згідно квитанції від 17.03.2023 ОСОБА_5 сплачено частково матеріальну шкоду у розмірі 36 056,07 грн.

З врахуванням того, обвинуваченим частково сплачено матеріальну шкоду в розмірі 36 056,07 грн, що підтверджується квитанцією про сплату від 17.03.2023, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди частково та вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної шкоди - 13 016,93 гривень.

Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст.23 ЦК України моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до п.9 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних чи фізичних страждань, наявності інших негативних наслідків, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому, суд враховує висновок ВП ВС від 16 грудня 2020 року №752/17832/14-ц (14-538цс19), що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Виходячи зі ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій, їх наслідків, тривалості лікування, глибини і тривалості її фізичних та душевних страждань, які вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, ступінь впливу наслідків отриманих травм на працездатність потерпілої, терміну тривалості лікування та відновлення стану здоров`я, враховуючи принципи розумності та справедливості, а також те, що моральна шкода не є способом збагачення, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 200 000 гривень, який вона в своєму позові просить стягнути з обвинуваченого, є завищений і такий, що не відповідає реально спричиненій шкоді та наслідкам, які настали.

Тому, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_5 20 000,00 гривень моральної шкоди, що на переконання суду є співмірним тим фізичним та душевним стражданням, які перенесла потерпіла внаслідок вчинення щодо неї злочину. В решті частині заявлених позовних вимог щодо відшкодування потерпілій ОСОБА_4 моральної шкоди суд вважає відмовити у зв`язку необґрунтованістю.

Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід під час досудового розслідування та судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався та підстав для його обрання до набрання вироком законної сили не вбачається.

Згідно з ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.09.2022 року (№175/2598/22, провадження №1-кс/175/576/22) накладено арешт на велосипед без маркування сіро-білого кольору, який підлягає скасуванню.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експерта у цьому кримінальному провадженні відсутні.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди завданої вчиненим кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 13 016 (тринадцять тисяч шістнадцять) гривень 93 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.09.2022 року (№175/2598/22, провадження №1-кс/175/576/22) на велосипед без маркування сіро-білого кольору скасувати.

Речові докази:

-велосипед без маркування сіро-білого кольору повернути обвинуваченому ОСОБА_5 за належністю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст вироку складено 24 вересня 2025 року. У відповідності до положень ч.15 ст.615 КПК України в судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Суддя ОСОБА_1