Дата документу 13.10.2025 Справа № 334/9728/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/912/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/9728/23Суддя-доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 22 липня 2025 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Ош Киргизстан, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за епізодом від 24.07.2023, та визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за епізодом від 21.07.2023 та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винуватими і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

ОСОБА_9 , приблизно наприкінці червня 2023 року о 12 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, знаходячись за адресою: м.Запоріжжя, вул.Ладозька, б.4, шляхом вільного доступу проник до приміщення підвалу, звідки таємно викрав майно, що належить ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», загальною вартістю 1020 грн 63 коп. Після чого ОСОБА_9 разом із викраденим майном зник з місця скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» матеріальну шкоду на вказану суму.

Приблизно наприкінці липня 2023 року о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, знаходячись за адресою: м.Запоріжжя, вул.Ладозька, б.4, шляхом вільного доступу проник до приміщення підвалу, звідки таємно викрав майно, що належить Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району, вартістю 24975 грн 68 коп. Після чого ОСОБА_9 разом із викраденим майном зник з місця скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 21.07.2023 приблизно о 13 годині 22 хвилини ОСОБА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, знаходячись за адресою: м.Запоріжжя, вул.Бородінська, б.10, шляхом вільного доступу проник до приміщення підвалу 3-го під`їзду, звідки таємно викрав майно, що належить ОСББ «Бородінська 10». Також з підвалів даного будинку з під`їздів №3-10 таємно викрав майно, що належить Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району. Після чого ОСОБА_9 разом із викраденим майном зник з місця скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду ОСББ «Бородінська 10» на загальну суму 38212 грн 92 коп. та Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району на загальну суму 96313 грн 92 коп.

Крім того, 24.07.2023 в період часу з 12 години до 13 години ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу проникли до приміщення підвалу 1-го під`їзду, звідки таємно викрали майно, що належить ОСББ «Ладозька 6». Крім того, з приміщення підвалу 2-го під`їзду даного будинку шляхом вільного доступу таємно викрали майно, що належить Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району. А також з приміщення підвалу даного будинку таємно викрали майно, що належить ФОП « ОСОБА_11 ». Після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 разом із викраденим майном зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинили матеріалу шкоду ОСББ «Ладозька 6» на суму 534 грн 99 коп., Філії Концерну «Міські теплові мережі» на суму 12039 грн 24 коп., ФОП « ОСОБА_11 » на загальну суму 7893 грн 86 коп.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану, а за епізодом від 24.07.2023 ще й за попередньою змовою групою осіб. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та за вироком Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 27.05.2025, остаточно призначено покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та за вироком Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 27.05.2025, остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, цивільний позов та речові докази.

Крім того, відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_10 обвинувачувався у тому, що він 21.07.2023 приблизно о 13 годині 22 хвилини, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , знаходячись за адресою: м.Запоріжжя, вул.Бородінська, б.10, шляхом вільного доступу проник до приміщення підвалу 3 під`їзду, звідки таємно викрали майно, що належить ОСББ «Бородінська 10». Крім того, з підвалів даного будинку з під`їздів №3-10 таємно викрали майно, що належить Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району. Після чого, ОСОБА_10 з ОСОБА_9 разом із викраденим майном зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинили матеріальну шкоду ОСББ «Бородінська 10» на загальну суму 38 212 грн 92 коп. та Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району на загальну суму 96 313 грн 92 коп.

Вказані дії ОСОБА_10 були кваліфіковані прокурором за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК, за епізодом від 21.07.2023 та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок в частині засудження ОСОБА_9 за епізодом крадіжки кінця червня 2023 року скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за цим епізодом закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що суд встановив, що ОСОБА_9 наприкінці червня 2023 року вчинив крадіжку чужого майна на загальну суму 1020 грн 63 коп. Разом з тим, 09.08.2024 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-IX, яким ст.51 КУпАП викладено у новій редакцій. Відтак з огляду на зміст Закону №3886-IX якщо вартість викраденого майна станом на 01.01.2023 року становить менше 2684 грн, то таке діяння не підпадає під кримінально каране. Наведеного суд першої інстанції не врахував, а тому вирок в цій частині підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просив вирок щодо ОСОБА_10 змінити, визнати його невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК, за епізодом від 24.07.2023 та виправдати його у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Мотивуючи свої вимоги захисник зазначив, що суд дійшов до хибного висновку про причетність ОСОБА_10 до скоєння 24.07.2023 крадіжки чужого майна. Адже обвинувачений ОСОБА_9 пояснював, що він самостійно вчинив таємне викрадення чужого майна 24.07.2023, ОСОБА_10 ніякого відношення до крадіжки не мав, а лише очікував його в цей момент біля будинку та не був обізнаний про його протиправні дії. Свідок ОСОБА_12 під час допиту зазначив, що він не бачив хто саме вантажив мішки у багажник його автомобіля, а також не бачив, хто їх забирав. Вилучені під час обшуку від 01.08.2023 за місцем проживання ОСОБА_10 речі ніякого відношення до скоєної ОСОБА_9 крадіжки також не мають. Отже жоден із досліджених доказів не свідчить про скоєння ОСОБА_10 інкримінованого йому злочину, а навпаки спростовує цей факт.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просив вирок в частині визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК, скасувати та виправдати його у цьому обвинуваченні.

Свої вимоги мотивував тим, що він не причетний до скоєння крадіжки, за вчинення якої його визнано винуватим. Протягом певного часу у 2023 році у нього вдома проживав його товариш ОСОБА_9 , який влітку цього ж року попросив допомоги у придбанні наркотичного засобу, для чого вони разом поїхали на правий берег, де ОСОБА_9 сказав, що у цьому будинку він працював і там є його речі, які можна здати на металобрухт. Він залишився чекати ОСОБА_9 біля будинку. Він ОСОБА_9 не допомагав, про крадіжку взагалі не знав, ОСОБА_9 йому нічого про це не казав. Жодного доказу його причетності до вчинення цієї крадіжки у справі не має і його винуватість не доведена. Сам обвинувачений ОСОБА_9 також підтвердив, що він самостійно вчинив крадіжку 24.07.2023 і що він ( ОСОБА_10 ) не був обізнаний про крадіжку і ніякої змови між ними не було.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги своїх апеляційних скарг та наполягали на їх задоволенні; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які при вирішенні апеляційних скарг покладались на розсуд суду; прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу прокурора, що її подав, та заперечив проти апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що вирок суду в частині виправдання обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК, за епізодом від 21.07.2023, а також в частині визнання винуватим обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні крадіжок наприкінці липня 2023 року, 21.07.2023 та 24.07.2023 ніким не оскаржено, колегія суддів з огляду на ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не перевіряла і не переглядала.

В своїх апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник посилались на недоведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні крадіжки 24.07.2023, а тому вимагали вирок суду в цій частині скасувати.

Проте колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, не може погодитися із такими доводами та вимогами обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника виходячи з такого.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органом досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку.

Зокрема суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_10 у таємному викраденні чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та поєднаного з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану, обґрунтовано послався на покази свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що наприкінці липня 2023 року він, працюючи водієм в службі таксі, від багатоповерхового будинку, який знаходиться в Дніпровському районі м.Запоріжжя перевозив обвинувачених, які мали при собі два частково наповнених мішки, які вони поклали у багажник автомобіля, до вул.Полякова в гаражний кооператив, де знаходиться пункт прийому вторинної сировини. Коли приїхали до гаражного кооперативу, де розташований пункт прийому металу, обвинувачені вийшли з автомобіля, забрали з багажника два мішки і разом пішли на територію кооперативу, після чого хвилин через 10 повернулися без мішків.

Також суд обґрунтовано послався на письмові докази, зокрема на протокол огляду місця події від 28.07.2023, яким зафіксовано обстановку на місці вчинення крадіжки; висновок експерта №СЕ-19/108-23/12593-ТВ, яким визначено вартість викраденого майна, та інші письмові докази, зміст яких детально наведено у вироку.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_10 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.4 ст.185 КК.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано поставився критично до показів обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що 24.07.2023 ОСОБА_9 самостійно без участі ОСОБА_10 вчинив злочин.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до встановлених обставин кримінального провадження ОСОБА_10 24.07.2023 приїздив на місце вчинення злочину разом з ОСОБА_9 . Після крадіжки ОСОБА_10 викликав таксі з метою перевезти викрадене майно до пункту здачі металобрухту. ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_9 завантажував мішки з викраденим майном в багажник автомобіля, так само спільно з ОСОБА_9 перевозили викрадене майно до пункту прийому вторинної сировини, та спільно виносили мішки із автомобіля, тим самим вчинили спільні дії по розпорядженню викраденим майном.

Зазначені обставини в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_12 , який в якості водія таксі перевозив обвинувачених 24.07.2023 і впізнав їх під час допиту в суді і підстав недовіряти показам вказаного свідка суд не установив. Свідок ОСОБА_13 , який працював у пункті прийому вторинної сировини по АДРЕСА_4 , зазначив, що бачив ОСОБА_14 за місцем своєї роботи, хоча і не пам`ятав за яких обставин.

Сукупність наведених обставин дала суду першої інстанції обґрунтовані підстави вважати, що в даному випадку кримінальне правопорушення відбувалось за умов, коли кожен із його співучасників мав змогу бачити та усвідомлювати дії іншого учасника, погоджувався із ними і продовжував активну протиправну поведінку.

Правильно визначився суд і з тим, що діям обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були притаманні ознаки попередньої змови. Адже із матеріалів провадження видно, що поведінка та дії обвинувачених були узгодженими, оперативними та послідовними, а обопільність їх умислу підтверджується характером їх дій.

Крім того, спростовуючи покази обвинуваченого ОСОБА_10 про його непричетність до скоєння злочину, а так само і про його необізнаність про вчинення ОСОБА_9 крадіжки, суд першої інстанції цілком обґрунтовано зважив на ту обставину, що відповідно до показів самих обвинувачених на час вчиненого злочину обвинувачений ОСОБА_9 тимчасово проживав у ОСОБА_10 . При цьому обвинувачений ОСОБА_9 ніде не працював, жодних даних на підтвердження наявності у ОСОБА_9 хоча б неофіційного заробітку чи місця роботи стороною захисту надано не було і в матеріалах провадження такі відсутні. Жодних даних про те, що у обвинуваченого ОСОБА_10 в дійсності були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_9 нібито іде забирати свої речі з місця своєї роботи, у цій справі не встановлено. А відтак версія обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він лише очікував поки ОСОБА_9 забере з місця своєї роботи якісь його речі, є неспроможною і не підтверджується жодним доказом. При цьому суд обґрунтовано зважив і на ту обставину, що проникнення у підвальне приміщення будинку АДРЕСА_3 було здійснено через розташований в протилежній стороні від входу в будинок оглядовий колодязь теплотраси, що додатково спростовує версію обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він чекав ОСОБА_9 на вулиці, а останній зайшов у будинок.

Отже колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що версія, наведена обвинуваченим ОСОБА_10 на свій захист, є нічим іншим як намаганням обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого корисливого злочину.

З цих же міркувань колегія суддів визнає необґрунтованими, та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні крадіжки 24.07.2023.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника у скаргах на покази обвинуваченого ОСОБА_9 про вчинення останнім крадіжки 24.07.2023 самостійно без участі ОСОБА_10 , не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки такі покази обвинуваченого ОСОБА_9 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду і були спростовані дослідженими судом доказами.

Попри твердження захисника у скарзі, колегія суддів вважає, що покази свідка ОСОБА_12 у сукупності із установленими судом обставинами підтверджують вчинення 24.07.2023 обвинуваченим ОСОБА_10 разом із ОСОБА_9 таємного викрадення чужого майна, а тому такі покази свідка були обґрунтовано прийняті судом першої інстанції.

Отже, на переконання колегії суддів, будь-яких переконливих аргументів на спростування висновків районного суду в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника не наведено. Жодних обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, колегія суддів не встановила.

Що стосується доводів та вимог апеляційної скарги прокурора, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими з огляду на таке.

Так, 09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-IX, яким ст.51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого чужого майна, в тому числі шляхом крадіжки, на момент вчинення правопорушення для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч.2 ст.51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначене свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Відповідно п.5 підрозділу 1 розділу XX ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Водночас, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК).

Зі змісту вироку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 наприкінці червня 2023 року вчинив крадіжку майна ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» на загальну суму 1020 грн 63 коп.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК, становив 2684 грн (1342?2=2684).

Отже враховуючи, що загальна вартість викраденого обвинуваченим ОСОБА_9 майна ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» становила 1020 грн 63 коп., тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2684 грн., то вчинене обвинуваченим ОСОБА_9 наприкінці червня 2023 року таємне викрадення майна, належне ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», не підпадає під кримінально каране діяння.

Положення п.4-1 ч.1 ст.284 КПК регламентують, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ст.417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Отже за наведених обставин вирок суду в частині визнання винуватим і засудження обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.4 ст.185 КК за епізодом наприкінці червня 2023 року підлягає скасуванню, а кримінальне провадження в цій частині щодо ОСОБА_9 підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 22 липня 2025 року в частині визнання винуватим і засудження ОСОБА_9 за ч.4 ст.185 КК України за епізодом вчинення ним злочинної дії наприкінці червня 2023 року скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за ч.4 ст.185 КК України за епізодом вчинення ним злочинної дії наприкінці червня 2023 року закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В решті вирок Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 22 липня 2025 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їм копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4