Справа № 553/1974/22
н/п 1-кп/953/300/25
"16" жовтня 2025 р. м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 146 КК України,
У провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває вказане кримінальне провадження.
В обґрунтування клопотання посилався на те, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2022 року у вказаному кримінальному провадженні продовжено застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком до 24 жовтня 2022 року включно, визначено суму застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99 240 грн. 31 серпня 2022 року дружина обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_14 внесла заставу за обвинуваченого у визначеному ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2022 року розмірі, у зв`язку з чим ОСОБА_7 був звільнений з-під варти. 03 жовтня 2022 року ухвалою Харківського апеляційного суду скасовано ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2022 року у частині визначення суми застави та в цій частині ухвалено нову, якою визначено заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198 480 грн. 07 жовтня 2022 року дружина обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_14 внесла заставу за обвинуваченого у визначеному ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року розмірі. Обвинувачений ОСОБА_7 жодного разу не порушив покладені на нього ухвалою суду процесуальні обов`язки. Дружина ОСОБА_14 наразі вагітна другою дитиною, має скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим захисник просив суд повернути заставу, визначену ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2022 року, шляхом перерахування 30 відсотків застави на спеціальний рахунок Національного банку України для збору коштів для цілей оборони України, а 70 відсотків застави повернути заставодавцю ОСОБА_14 .
Захисник адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав клопотання свого зазисника.
Прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання сторони захисту, посилаючись на те, що запобіжний захід у виді застави є дієвим та в достатній мірі забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Обвинувачені - ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримали клопотання.
Захисник адвокати ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у судовому засіданні підтримали клопотання захисника.
Потерпілі у судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі.
Колегія суддів, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, дійшла такого висновку.
Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 26 серпня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 днів до 24 жовтня 2022 року. Визначено обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави в сумі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 99 240 грн.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2022 року у частині визначення розміру застави скасовано та в цій частині постановлено нову, якою визначено суму застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 грн.
31 серпня 2022 року заставодавець ОСОБА_14 внесла на рахунок ТУ ДСА України у Харківській області заставу у справі № 553/1974/22 за ОСОБА_7 у загальному розмірі 99 240 грн, що підтверджується довідкою начальника ТУ ДСА України у Харківській області ОСОБА_15 від 31 серпня 2022 року.
Відповідно до змісту пред`явленого обвинувачення ОСОБА_14 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст.146 КК України.
Сторона захисту, звернувшись до суду з клопотанням, у порядку ст. 201 КПК України, просить змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, посилаючись на положення ч.5 ст.616 КПК України, якою визначено, що суд за клопотанням обвинуваченого має право ухвалити рішення про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на особисте зобов`язання, якщо відповідне клопотання обґрунтовується бажанням використати кошти, передані в заставу (в повному обсязі або частково), для внесення на спеціальні рахунки Національного банку України для цілей оборони України, враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження не порушував покладених на нього обов`язків, а його дружина, яка є заставодавцем, зараз вагітна та перебуває у скрутному матеріальному становищі.
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами зокрема є: тримання під вартою та застава.
Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
За змістом ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вимогами ч. 4 ст. 202 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Положення ч.8 ст.182 КПК України передбачають, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосований запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, у тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Запобіжний захід може бути змінений, коли це виправдовується обставинами справи, зумовленими виникненням нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявленням тих, які існували раніше, але про які не було відомо сторонам на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні (продовженні) запобіжного заходу, а саме змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення. Тож, загальною вимогою щодо змісту клопотання про зміну запобіжного заходу є зазначення в ньому нових обставин, які не були предметом судового розгляду при застосуванні запобіжного заходу у порядку ст. 194 КПК України.
При цьому кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, а ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.
На переконання суду, зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.
При цьому, зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.
Відповідно до. 4 ст. 201 КПК України клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
За змістом положень ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань та виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.
Підставою застосування запобіжного заходу, згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При цьому, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним, обвинуваченим зазначених дій.
Так, Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Згідно з вимогами положень ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ч. 5 ст. 132 КПК України встановлено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.
Зі змісту ст. 194 КПК України вбачається, що запобіжний захід може бути застосований до особи виключно у випадку, якщо доведено обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
З аналізу вищезазначених положень слідує, що для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, остання повинна довести те, що обставини, наведені у ст. 194 КПК України, та які враховувались судом при застосуванні запобіжного заходу, зникли або ж суттєво зменшилась їх вага.
При вирішення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу колегія суддів, враховує характер та фактичні обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, так ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) вчинене у великих розмірах та повторно, організованою групою; ч. 4 ст. 189 КК Україні, тобто вимога передачі чужого майна та права на майно (вимагання), вчиненого повторно з погрозою насильства над потерпілим та такого, що завдало майнової шкоди у великих розмірах, вчиненого організованою групою; ч. 3 ст. 146 КК України, тобто незаконне позбавлення волі людини, вчинене з корисливих мотивів, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, вчинене організованою групою, та таке, що спричинило тяжкі наслідки. Злочини, які інкримінуються обвинуваченому відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким та особливо тяжкими кримінальними правопорушеннями, за які санкціями статей кримінального закону передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, судовий розгляд по даному кримінальному провадженню і тільки розпочатий та перебуває на стадії дослідження письмових доказів, потерпілі, свідки та інші обвинувачені судом ще не допитані, у зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку про продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, існування яких було встановлено під час вирішення питання щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначення розміру застави.
Суд, перевіряючи актуальність вищезазначених ризиків, бере до уваги те, що обставини, які були враховані судом, та якими була обґрунтована їх першочергова наявність, продовжують існувати станом на момент розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу та у своїй сукупності є вагомими. Вказане, з урахуванням відсутності доказів протилежного, підтверджує продовження існування вказаних ризиків.
Ризик переховування є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними з цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і зокрема, суворістю передбаченого покарання. Так, покарання, у вигляді позбавлення волі на значний строк, яке може бути призначене ОСОБА_7 у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкриміновано, особливо сильно підвищує ризик переховування.
При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу. На даний час у кримінальному провадженні потерпілі та свідки не допитані.
Крім того, суд вважає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також наявний.
Враховуючи вищевикладене, ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, не зникли та продовжують існувати, хоча з часом і зменшились незначною мірою.
Належна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 , на яку посилається сторона захисту, не свідчить про відсутність встановлених ризиків, а навпаки вказує на те, що застосований запобіжний захід у вигляді застави у визначеному розмірі є таким, що достатньою мірою гарантує належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні.
При цьому відомості, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема його належну процесуальну поведінку під час судового провадження, безумовно враховуються судом і хоча такі вказують на зниження до певної міри ризику переховування обвинуваченого від суду, проте не виключають його. Надаючи оцінку таким обставинам, суд вважає, що вони не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені судом ризики та спростувати його висновки щодо необхідності застосування запобіжного заходу саме у виді застави.
Суд зазначає, що факти сумлінного дотримання обвинуваченим упродовж покладених на нього процесуальних обов`язків під час судового розгляду у кримінальному провадженні не нівелює вищезазначених обставин за відсутності нових обставин, які обґрунтовували б зменшення ризиків, тобто не є тією обставиною, яка свідчить про необхідність зміни запобіжного заходу у вигляді застави на особисте зобов`язання.
На переконання суду, на даному етапі судового провадження запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, зважаючи на встановлені на цьому етапі судового провадження ризики, може виявитися неефективним, враховуючи складність даного кримінального провадження, соціальний інтерес до злочину, наслідки, пов`язані з вчиненням інкримінованого обвинуваченому кримінальному провадженні.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу стороною захисту суду не надано переконливих доказів, які б обумовили зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 . За таких обставин у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого слід відмовити.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для повернення заставодавцю визначеної в ухвалі про застосування запобіжного заходу внесеної застави, суд виходить з такого.
Відповідно до вимог ч. 11 ст. 182 КПК України застава повертається заставодавцю лише після припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави та постановлення вироку (ухвали), у якому міститься рішення про повернення застави.
Після внесення грошових коштів як застави за підозрювану особу строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді застави відповідно до ст. 203 КПК України діє до моменту прийняття остаточного рішення, а саме - ухвалення вироку чи закриття кримінального провадження, оскільки відповідно до ст. 182 КПК України цей запобіжний захід не має граничного строку дії, а тому вимоги клопотання про повернення застави є такими, що суперечать меті застосування запобіжного заходу, враховуючи, що дія запобіжного заходу у вигляді застави не припинилась, діє як захід забезпечення запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду та виконання процесуальних обов`язків, належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Захисник просить повернути заставу шляхом перерахування частини застави на спеціальний рахунок для підтримки ЗСУ, а іншу частину застави повернути заставодавцю, при цьому клопотання обґрунтовано виключно бажанням перерахування коштів на підтримку ЗСУ та матеріальним станом заставодавця, що не є для суду імперативною вимогою для повернення застави, інших підстав та обставин, які б свідчили про зменшення існування ризиків, які були встановлені при застосуванні запобіжних заходів, стороною захисту не наведено.
Суд звертає увагу, що застава забезпечує виконання підозрюваним, обвинуваченим не лише тих процесуальних обов`язків, покладених на них на певний строк відповідно до положень ст. 194 КПК України, у зв`язку із застосування запобіжного заходу, але й тих, що визначені ст. 42 цього Кодексу та діють протягом всього кримінального провадження.
Заставодавець ОСОБА_14 , беручи на себе відповідальність і вносячи за ОСОБА_7 заставу у відповідному розмірі, розуміла усю відповідальність і тривалість дії такого запобіжного заходу. Загалом, заставодавець вносить заставу за обвинуваченого на свій страх і ризик. Визначаючи при обранні запобіжного заходу альтернативний вид заставу суд не зобов`язує конкретну особу до її сплати. Позаяк, внесення застави третьою особою є її вільним волевиявленням.
За вказаних вище обставин, посилання сторони захисту на те, що заставодавець ОСОБА_14 наразі вагітна та має скрутне матеріальне становище, не може бути підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченому.
Клопотання захисника не містить обставин, які б свідчили про доцільність зміни запобіжного заходу, при цьому саме по собі бажання перерахувати частину застави на підтримку ЗСУ, з урахуванням вищезазначених обставин, які були враховані при обранні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , не може бути підставою для зміни запобіжного заходу, тож підстав для задоволення клопотання захисника не встановлено.
При цьому, колегія суддів вважає, що грошова сума, яку бажає перерахувати заставодавець на спеціальний рахунок Національного банку України (30 % від розміру застави, що складає 99 240 гривень) є незначною та по суті має місце фактичне повернення суми застави застоводацю, що в свою чергу нівелює забезпечення завдань кримінального провадження та не відповідає у даному випадку інтересам Держави щодо належної матеріальної підтримки Збройних Сил України, а також забезпечення здійснення, передбачених Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходів, необхідних для забезпечення оборони України.
З урахуванням викладеного, з огляду на те, що судовий розгляд кримінального провадження триває, дія запобіжного заходу у вигляді застави не припинилася, суд приходить до висновку про відсутність підстав для повернення застави заставодавцю та відмову у задоволенні заявленого клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 182, 371, 372 КПК України, суд
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - відмовити.
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений 17 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3