Справа № 740/6205/24
Провадження № 1-кп/740/145/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

- прокурори - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- обвинувачений ОСОБА_5 ,

- захисник адвокат ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000221 від 20.08.2024,

за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Смоляж Борзнянського району Чернігівської області, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, розлучений, має неповнолітню дитину (дочка 12 років), працює неофіційно автослюсарем, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 16.11.2022 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн; 16.08.2024 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на один рік, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2022 року у виді штрафу у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень та остаточно призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на один рік та штрафу в розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

установив:

ОСОБА_5 , будучи засудженим 16.08.2024 вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 309 КК України, 20.08.2024 близько о 13-00 год., перебуваючи в лісовому масиві неподалік міського сміттєзвалища по вул. Прилуцькій, 172, у м. Ніжині Чернігівської області, більш точного місця не встановлено, будучи особою, яка вживає психотропні речовини, з особистих мотивів, усупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні, речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», з метою незаконного придбання для подальшого зберігання психотропної речовини та її вживання, шляхом відшукання та привласнення знайденого, підняв із землі, тобто незаконно придбав згорток, усередині якого достовірно для нього знаходився поліетиленовий пакет з пазовим замком (пакет типу Zip-Lock) з порошкоподібною речовиною білого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), після чого поклав до кишені штанів, в які був одягнутий, тим самим незаконно придбав заборонений законом особливо небезпечний психотропний засіб і розпочав його незаконно зберігати, з метою особистого вживання, без мети збуту.

20.08.2024 близько о 13-41 год., перебуваючи на території сміттєзвалища за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Прилуцька, 172, ОСОБА_5 був зупинений працівниками Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області, та розуміючи протиправний характер своїх дій у частині незаконного придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, злякався можливих правових наслідків та погодився добровільно видати їм пакет із психотропною речовиною.

20.08.2024 у період часу з 14-18 год. по 14-23 год. під час огляду місця події за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Прилуцька, 172, біля території міського сміттєзвалища, у ОСОБА_5 виявлено та вилучено прозорий поліетиленовий пакет з пазовим замком з порошкоподібною речовиною білого кольору, в складі якої міститься особливо небезпечна психотропна речовина PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 0,1831 г.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» PVP віднесено до Списку 2 Таблиці І «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено».

Указаними діями ОСОБА_5 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, в обсязі обвинувачення, та надав показання, що дійсно 10.08.2024 він йшов лісом та знайшов пакет, який поклав до кишені для власного вживання. Він здогадувався, що було в тому пакеті, оскільки на той час був наркозалежним. У подальшому до нього підійшли працівники поліції та запитали, чи має він заборонені речовини, на що він сказав, що має та добровільно видав їм пакет у присутності 2 понятих. На цей час він не вживає наркотичних речовин, при цьому стоїть на спеціальній програмі (терапії), де щодня отримує препарати. Шкодував у вчиненому, розкаявся, обіцяв не вчиняти подібного в майбутньому. Повідомив, що має щомісячний дохід 10 000,00 грн 12 000,00 грн, просив не позбавляти його волі.

Крім визнавальних показань обвинуваченого його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, доводиться дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

- заявою ОСОБА_5 про добровільну видачу працівникам поліції забороненої речовини (солі), яку він знайшов для власного вживання;

-протоколом огляду місця події від 20.08.2024 за участі понятих, з додатком СД-диском, який проводився на відкритій ділянці місцевості за адресою: вул. Прилуцька, 172, м. Ніжин, на території місцевого сміттєзвалища, де було виявлено ОСОБА_5 , який на запитання, чи має він при собі наркотичні речовини, повідомив, що має та бажає їх добровільно видати;

-висновком експерта № СЕ-19/125-24/10858-НЗПРАП від 17.09.2024, відповідно до якого надана на експертизу порошкоподібна речовина білого кольору, яка знаходиться в полімерному пакеті з пазовим замком та яку поміщено до спецпакета № 7159842, та згідно з постановою про призначення експертизи вилучена в ОСОБА_5 , містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 0,1831 г;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 20.08.2021, за участі підозрюваного ОСОБА_5 , з додатком оптичним носієм DVD-R.

Також стороною обвинувачення надано інші процесуальні документи, зокрема, запити, листи, постанови про призначення експертизи, постанови щодо речових доказів, повідомлення про підозру, які не є доказами у справі в розумінні ст. 84 КПК України, але є процесуальними документами, поданими для підтвердження правомірності тих чи інших процесуальних дій у межах указаного кримінального провадження.

Надані прокурором докази суд вважає належними і допустимими, а вину обвинуваченого у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення доведеною.

Оцінюючи зібрані в справі докази, суд ураховує положення ч. 1 ст. 94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Будь-яких інших доказів під час судового розгляду сторони обвинувачення та захисту не надали, жодних заяв/клопотань - не заявляли.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 та ч. 1 ст. 26 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК України).

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Загальними засадами кримінального провадження за змістом ст. 7 КПК України, є, зокрема, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд вважає, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковано його дії за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.

Оцінивши встановлені у справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а саме в незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за цією статтею.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд ураховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КК України цей Кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Перевіряючи наявність обставин, які пом`якшують покарання, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 07.11.2018 (справа № 297/562/17), згідно з якою щире каяття як таке, характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України вбачається, що активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми діями надає допомогу органам слідства або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення кримінального правопорушення, що мають істотне значення для повного його розкриття (розповідає про час, місце вчинення злочину, називає співучасників, передає речові докази, предмети, здобуті злочинним шляхом тощо).

Під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

Щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину є альтернативними, незалежними обставинами, що пом`якшують покарання і можуть існувати відокремлено одна від одної, на що вказано Верховним Судом у постанові від 07.11.2018 у справі № 297/562/17.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, висловлене обвинуваченим у судовому засіданні, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що зазначено в обвинувальному акті.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , не встановлено.

При призначенні покарання суд також ураховує відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він має повну загальну середню освіту, розлучений, зі слів має неповнолітню дитину (12 років), офіційно не працевлаштований, зі слів підробляє автослюсарем, має місце реєстрації та проживання, за яким характеризується задовільно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність, раніше неодноразово судимий.

Судом установлено, що вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 серпня 2024 року, який набрав законної сили 17 вересня 2024 року, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2022 року у виді штрафу у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік та штрафу в розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Разом з цим згідно з довідкою начальника Ніжинського районного відділу Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_7 від 24.09.2025 № 4497/35/13/125, наданою прокурором у судовому засіданні, ОСОБА_5 , який засуджений 16.08.2024 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області до покарання у виді пробаційного нагляду строком 1 рік та штрафу в розмірі 8500,00 грн, знятий з обліку у відділі, а саме: 15.05.2025 знятий у зв`язку зі сплатою штрафу; 22.09.2025 знятий згідно з доповідною по закінченню призначеного судом строку покарання.

У цьому кримінальному провадженні обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, після ухвалення 16 серпня 2024 року вищевказаного вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, тобто під час невідбутого покарання за попереднім вироком.

Призначення покарання є дискрецією суду та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій передбачений законом спосіб.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, обставини злочину, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які б обтяжували покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а саме визнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для можливого виправлення ОСОБА_5 буде призначення йому покарання без ізоляції від суспільства. За таких обставин, ОСОБА_5 слід призначити покарання за ч. 2 ст. 309 КК України в межах, установлених у санкції вказаної частини статті КК України, а саме у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На думку суду, застосування звільнення від покарання з випробуванням, у цьому випадку є дієвим заходом впливу на обвинуваченого, оскільки перебуваючи під наглядом уповноваженого органу з питань пробації він відчуватиме відповідний тиск відповідальності, при цьому залишаючись соціально адаптованою особою, як такою, що поважає сімейні і соціальні цінності, має позитивне ставлення до праці, відповідно, зменшивши ймовірний тягар його утримання у місцях позбавлення волі.

Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 із застосуванням ст. 75 КК України, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), викладену в справах: «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно з якою досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі « Ізмайлов проти Росії » (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Визначені судом вид і міра покарання є необхідніми і достатніми для можливого виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів. Таке покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності з урахуванням того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Оскільки на момент ухвалення цього вироку обвинувачений ОСОБА_5 повністю відбув покарання за попереднім вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 серпня 2024 року, зокрема, у вигляді пробаційного нагляду, то відсутні підстави для призначення остаточного покарання із застосуванням положень ст. 71 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і відповідного клопотання не надходило до суду. Цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався.

У кримінальному провадженні понесено процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи, у розмірі 1514,56 грн, які на підставі ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 100, 122, 124, 369 - 371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок процесуальних витрат на залучення експерта для проведення експертизи.

Речові докази порошкоподібну речовину білого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 0,1831 г, яку після проведення експертизи поміщено до спецпакета з написом «Україна МВС Експертна служба» № 7159842, що зберігається в камері зберігання речових доказів Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області, знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1