УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , під час розгляду клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000021 за ознаками складу злочину передбаченого ч.3 ст.229 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, Одеською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000021 за ознаками складу злочину передбаченого ч.3 ст.229 КК України.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється детективами Підрозділу Територіального управління БЕБ у Одеській області.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на адресу ТУ БЕБ в Одеській області надійшла заява від адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , про те, що невстановлені особи здійснюють незаконне використання знаку для товарів і послуг «Cartier», що на правах інтелектуальної власності належить Компанії «Річмонт Інтернешнл СА» (Richmont International SA), шляхом рекламування до продажу та продажем продукції із зазначеною торговельною маркою, що завдало матеріальної шкоди в особливо великому розмірі.

Так, встановлено, що на території м. Одеси діє група осіб, які здійснює незаконне виготовлення ювелірних виробів із використанням знаків для товарів і послуг «Cartier» та «Van Cleef & Arpels». Зазначена продукція виготовляється на спеціальному обладнанні із використанням кліше та додаванням сировини (дорогоцінного металу, каміння, тощо), які не відповідають заявленої та оригінальній якості продукції Компанії «Річмонт Інтернешнл СА» (Richmont International SA). Далі, з метою отримання незаконного прибутку, від продажу контрафактної продукції, учасники зазначеної групи, здійснюють продаж такої продукції у спеціалізованих ювелірних магазинах, тим самим вводячи в оману покупців, щодо оригінальності походження ювелірної продукції.

Під час здійснення досудового розслідування, проведено контроль за вчиненням злочину на підставі Постанови прокурора Одеської обласної прокуратури, в ході якого було придбано ювелірну прикрасу «Cartier», а саме браслет із камінням в торгівельному павільйоні «Zolotnik», що знаходиться в ТЦ «Сіті Центр» за адресою: м. Одеса, пр-т Небесної Сотні, 2а. В подальшому, зазначену ювелірну прикрасу було видано співробітникам ТУ БЕБ в Одеській області для огляду з можливістю подальшого використання під час дослідження.

Відповідно до проведеного Компанією «Річмонт Інтернешнл СА» (Richmont International SA) дослідження, отримана в ході проведення контролю за вчиненням злочину ювелірна прикраса, яка придбана в торгівельному павільйоні «Zolotnik», що знаходиться в ТЦ «Сіті Центр» за адресою: м. Одеса, пр-т Небесної Сотні, 2а, є контрафактною продукцією, та не відповідає оригінальній продукції, а саме зовнішній вигляд, розташування й кількість «гвинтів», нормативне гравіювання не відповідають Оригінальній продукції; елементи дизайну й зовнішнього вигляду не відповідають Оригінальній продукції; маркування щодо каратності не відповідає оригінальному, тощо.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень причетні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 які здійснюють підприємницьку діяльність на території ТЦ «Сіті Центр», та з метою збільшення товарообігу та прибутку, здійснюють незаконне використання знаку для товарів і послуг Компанії «Річмонт Інтернешнл СА» (Richmont International SA) на реалізованій ними продукції.

В порушення ЗУ «Про видобуток, виробництво та обіг дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння» та постанови КМУ №653 від 07.05.1998 та інших нормативно-правових актів, а також податкового законодавства, вказані особи здійснюють скупку, переплавку, реалізацію ювелірних виробів, дорогоцінних металів та каміння без ведення обов`язкового обліку, з метою приховування реальних об`ємів для умисного ухилення від сплати податків. При цьому, деякі учасники схеми є атестованими гомологами, займаються оцінкою ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, які сертифікують гемологічним інститутом Америки (GIA), а також оцінкою предметів старини.

Детективами групи детективів 21.11.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеса проведено обшук транспортного засобу «Toyota Camry», р.н. НОМЕР_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

1.Копія договору суборенди нерухомого майна №01/11-1 від 01.11.2023 р. на 18 арк.;

2.Акти здачі-приймання робіт на 8 арк.;

3.Транспортний засіб «Toyota Camry» р.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 із ключем від транспортного засобу;

Відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 21.11.2025 р., вилучені 21.11.2025 р. під час проведення обшуку транспортного засобу «Toyota Camry» р.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , товарно - матеріальні цінності визнано речовими доказами.

Посилаючись на обставини, викладені в клопотанні прокурор звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Прокурор надав заяву в якій просив клопотання задовольнити з підстав викладених письмово, розглянуту у його відсутності.

Представник особи, щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 надав письмові заперечення, в яких зазначив, що в доданих до клопотання матеріалах відсутні докази відповідності вилученого майна вимогам визначеним в ст.98 КПК України, детективом винесено постанову про визнання речовим доказом майна формально, не вмотивовано, не зазначено яким саме чином вилучений під час обшуку транспортний засіб «Toyota Camry» р.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Просив відмовити у задоволенні клопотання, повернути майно власнику, розглянути у відсутності власника майна та його представника.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, письмові заперечення представника власника майна, слідчий суддя приходить до наступного.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, з матеріалів, доданих з клопотанням вбачається, що прокурором під час складання вищевказаного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

Зокрема, клопотання не містить відповідного обґрунтування причетності вилученого майна до кримінального провадження №0000021 за ознаками складу злочину передбаченого ч.3 ст.229 КК України, як наслідок, його відповідності критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів.

Так, слідчому судді не зрозуміло, яке відношення до кримінального провадження, що розпочате за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.229 КК України має вилучений під час обшуку транспортний засіб «Toyota Camry» р.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

В даному клопотанні прокурор зазначає, що вилучене майно, має доказове значення для даного злочину та має значення для обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Разом з тим, будь-яке обґрунтування, на підставі якого слідчий суддя міг би вирішити питання обґрунтованості вказаних доводів сторони обвинувачення, зокрема перевірити факт відповідності майна категоріям речових доказів (ч.1 ст.98 КПК України), дане клопотання не містить.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст.ст.171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000021 за ознаками складу злочину передбаченого ч.3 ст.229 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1