Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/4460/25
номер провадження 1-кп/695/331/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000987 від 01.09.2025 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в:

до суду надійшов обвинувальний акт в межах кримінального провадження № 0000987 від 01.09.2025 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи тим, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, передбачені п.п 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати на даний час та не зменшилися.

Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні просила змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки прокурором не надано доказів про існування ризиків. Ризик незаконного впливу на потерпілого перестав існувати, так як останній вже допитаний у судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши прокурора, обвинувачену, захисника, ознайомившись з обвинувальним актом та доданими матеріалами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" № 12369/86 від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/97 від 26.07.2001.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.09.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30.10.2025.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.10.2025 обраний щодо обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено на шістдесят днів до 26.12.2025.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.12.2025 обраний щодо обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено на шістдесят днів до 20.02.2026.

Судом при вирішенні питання про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу оцінено в сукупності такі обставини:

1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення - факти та інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_4 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість пред`явленого їй обвинувачення;

2) тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її вини: ОСОБА_4 обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України кваліфікується як особливо тяжкий злочин, санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років;

3) вік та стан здоров`я обвинуваченої: обвинувачена є особою молодого віку, не є особою з інвалідністю;

4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченої: обвинувачена має зареєстроване місце проживання, неодружена, неповнолітніх дітей на утриманні не має;

5) обвинуваченій за даним кримінальним провадження інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не обирався;

6) обвинувачена раніше не судима.

На думку суду, прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти РФ»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Суд приходить до висновку про доведеність існування ризику, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, про що свідчить не лише вагомість доказів про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, оскільки санкція ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, але і відсутність у ОСОБА_4 міцних та сталих соціальних зв`язків.

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченої, в їх сукупності, зокрема її вік та стан здоров`я, інші дані про особу ОСОБА_4 суд приходить до висновку про доведеність існування ризику можливості обвинуваченої переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи, відсутні.

Крім того, суд приходить до висновку про доведеність існування ризику, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки існує об`єктивний ризик того, що ОСОБА_4 шляхом вмовлянь або погроз може вплинути на них, з метою зміни показань або змусити їх надавати неправдиві показання у кримінальному провадженні, для уникнення нею кримінальної відповідальності. Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яжинський проти Польщі" ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу.

Як вбачається із додатків до обвинувального акту, стороною обвинувачення зібрані певні докази по кримінальному провадженню. Однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи. Допит заявлених свідків обвинувачення судом ще не розпочато. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, має місце у зв`язку з не проведенням у судовому засіданні допиту свідків.

Крім того, суд приходить до висновку про доведеність існування ризику, що ОСОБА_4 може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки ОСОБА_4 відповідно до обвинувального акту вчинила всі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі та ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, матиме реальну можливість довести злочин до кінця.

Разом з тим, у судовому засіданні існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення прокурором не доведено та ґрунтується на припущеннях.

Тобто, для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою наявні всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченою кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що існують всі підстави для задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої.

Доводи сторони захисту, що потерпілий вже допитаний, тому ніякого впливу на нього бути не може є безпідставними, оскільки судовий розгляд триває, а тому немає підстав вважати, що у суду не виникне необхідності додаткового допиту потерпілого.

Відповідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, що виключає можливість застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді застави.

Враховуючи викладене вище та особу обвинуваченої ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що застосування до останньої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, внаслідок чого клопотання про зміну обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 176, 178, 183, 331, 372 КПК України, суд

у х в а л и в:

обраний щодо обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити на шістдесят днів до 10.04.2026.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали для виконання направити Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали до 10.04.2026.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1