Справа № 159/5750/25
Провадження № 1-кс/159/2190/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001030 від 18.08.2025 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Турійськ Волинської області, громадянина України, який є особою з інвалідністю ІІ групи, не одружений, з середньою освітою, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України,

у с т а н о в и в:

14.11.2025 прокурор Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Клопотання просила розглянути в порядку ч.6 ст.199 КПК України у зв`язку з тим, що 14.11.2025 у цьому кримінальному провадженні до Турійського районного суду Волинської області скерований обвинувальний акт, однак підготовче судове засідання до завершення строку дії попередньої ухвали про утримання ОСОБА_4 під вартою, не проведене.

Необхідність продовження дії найсуворішого запобіжного заходу і неможливість застосування більш м`якого мотивована існуванням ризиків передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала, додатково просила врахувати розбіжності у показаннях ОСОБА_4 і потерпілого щодо перебігу подій, які призвели до отримання потерпілим тілесних ушкоджень. На думку прокурора, утримання обвинуваченого під вартою є єдиним дієвим способом уникнути спілкування між учасниками і запобігти спотворенню доказів.

Захисник ОСОБА_5 не погодилася з доводами прокурора, повідомила, що обвинувачений визнає свою вину, тому в обвинувальному акті відображена така пом`якшуюча покарання обставина як визнання вини і щире каяття. Під час слідчого експерименту ОСОБА_4 також сприяв органу досудового розслідування у встановленні усіх обставин справи. Потерпілий по завершенню досудового розслідування не має до обвинуваченого претензій майнового чи морального характеру. Тривале утримання ОСОБА_4 під вартою є непропорційним заходом обмеження права на свободу, скільки обвинувачений має постійне місце проживання, є особою з інвалідністю, позитивно характеризується односельцями, має доньку, брата, отримує пенсію, а його стан здоров`я в умовах ув`язнення погіршується. Просила про нічний домашній арешт.

Перевіривши доводи учасників, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до приписів частини 6 статті 199 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Вимоги до клопотань і порядок їх вирішення визначений главою 18 Розділу ІІ КПК України.

Відповідно до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним/обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені у ч. 1 цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи або навчання, репутацію, майновий стан, наявність судимостей, розмір майнової шкоди та інше (ст.178 КПК України).

Згідно із ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виконуючи вимоги закону суд встановив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

18.08.2025 його затримано в порядку ст.208 КПК України, ухвалою слідчого судді від 20.08.2025 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, ухвалою від 13.10.2025 строк тримання під вартою продовжений до 18.11.2025.

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 14.11.2025 скерований до суду, тому слідчий суддя не перевіряє обґрунтованість підозри, ці питання є предметом судового розгляду.

Що стосується ризиків, то необхідно зважити, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки особи, має дійти висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій. Наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

З огляду на пояснення сторони захисту, заявлений прокурором ризик впливу на потерпілого чи свідків є припущенням. Модель поведінки потерпілого і ОСОБА_4 зафіксовані протоколами слідчого експерименту, проведено ряд судових експертиз, які можуть бути оцінені судом незалежно від показань сторін, які перебували у стані алкогольного сп`яніння.

Також, на переконання суду відсутній ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується.

На думку суду, на сьогодні продовжує існувати ризик втечі, оскільки ОСОБА_4 є особою з інвалідністю та може залишити територію України.

Обираючи між переліченими у ст.176 КПК України запобіжними заходами суд враховує, що в силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти переліченим ризикам.

Відповідно до статті 3 Загальної декларації прав людини, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, з урахуванням усіх обставин цієї справи, доходжу висновку, що досягти мети кримінального провадження щодо своєчасного та об`єктивного розслідування кримінального провадження та запобігти встановленому ризику можливо за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту за місцем фактичного проживання.

Суд звертає увагу на те, що утримання обвинуваченого під вартою не може бути застосовано лише з тієї причини, що у справі, на думку обвинувачення, очікується призначення покарання у вигляді позбавлення свободи (аналогічна позиція наведена у рішеннях ЄСПЛ у справах «Панченко проти Росії», «Ілійков проти Болгарії», «Летіли проти Франції»).

Ймовірна серйозність покарання підлягає оцінці у сукупності з іншими обставинами.

ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці сформував принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання осіб під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

На думку суду, конкретні обставини справи не вимагають подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

Керуючись статтями 131, 132, 177, 178, 181, 193-194, 201, 314 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строків тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Клопотання захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Змінити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 30 днів до 16.12.2025 включно.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого обов`язок прибувати за кожним викликом до суду, здати на зберігання до відповідного органу державної влади паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Обвинуваченого ОСОБА_4 негайно доставити за місцем проживання: АДРЕСА_1 , та звільнити з - під варти.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання до Ковельського РУП ГУНП у Волинській області.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Слідчий суддяОСОБА_1