ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/4161/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/258/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 06 травня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному 01 лютого 2023 року до ЄРДР за №0000309, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Дворічна Харківської області, не судимого, проживаючого в АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 06 травня 2024 року ОСОБА_8 засуджено за ч.5 ст.111-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та органах, що надають публічні послуги на строк 10 років та конфіскацією всього, належного йому на праві власності, майна.

Прийняте рішення щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком суду, після незаконного вторгнення 24 лютого 2022 року на територію України збройних сил рф та окупації Куп`янського району Харківської області, у громадянина України ОСОБА_8 25 липня 2022 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлений, який перебував на території Куп`янського району Харківської області виник протиправний умисел, направлений на колабораційну діяльність з державою-агресором рф, а саме на добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованих територіях.

З цією метою, ОСОБА_8 25 липня 2022 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлений, перебуваючи за адресою: по вулиці Слобожанська, 8 в сел.Дворічна, Куп`янського району Харківської області, діючи умисно, в період дії воєнного стану, добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Харківської області.

Згода на призначення посади в окупаційному органі влади виразилася в підписанні заяви від 25 липня 2022 року на ім`я так званого «И.о. Главы Военно-гражданской администрации Купянского района Харьковской области ОСОБА_10 ».

Наказом так званого «И.о. Главы Военно- гражданской администрации Купянского района Харьковской области» ОСОБА_10 від 25 липня 2022 року №378/лс ОСОБА_8 був призначений на посаду «исполняющего обязанности помощника начальника управления (сельский) Двуречанского территориального управления Военно-гражданской администрации Купянского района Харьковской области», на якій останній виконував наступні функціональні обов`язки, а саме вирішував соціально-побутові питання мешканців с.Кам`янка Куп`янського району Харківської області, давав розпорядження з благоустрою населеного пункту, займався організацією по забезпеченню населення села дровами та видачою грошових коштів у розмірі 10000 російських рублів, після чого збирав відомості про отримання зазначених коштів.

До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав до апеляційного суду заяву в якій, посилаючись на ст.403 КПК України відмовилася від апеляційної скарги на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 06 травня 2024 року.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, просить скасувати оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

Також просить повторно дослідити:

-постанову про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування від 29.03.2023 (Том 1 а.с, 183-184) з точки зору законності її винесення;

-всі постанови про призначення слідчих від 04.04.2023 та від 13.06.2023 (Том 1 а.с. 31, 32,186, Том 2 а.с. 23) з точки зору законності їх винесення;

-лист з Офісу Генерального прокурора № 25/3-156вих-23 від 21.08.2023 (Том а.с. ) в частині відомостей про призначених слідчих (Т.2 а.с. 35);

-доручення слідчого ОСОБА_11 про проведення слідчих дій від 03.04.2023 (Том 1 а.с.187-188) та лист начальника головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ від 10.04.2023, про виконання вищевказаного доручення слідчого (Том 1 а.с. 189 -190 ), з точки зору допустимості, повноти і достовірності викладених у них фактичних даних;

- заяву ОСОБА_12 від 02.04.2023 (Том 1 а.с. 191-226 ) про надання документів у кількості 34 аркуші, з точки зору дати її написання, та допустимості, повноти і достовірності викладених у ній фактичних даних;

- протокол отримання зразків для експертизи від 17.05.2023 (Том 1 а.с. 243 - 253), з точки зору допустимості фактичних даних, що містяться в ньому;

- повідомлення ОСОБА_13 від 07.02.2024 № 455-В; Наказ №378/лс від 25.07.2022 року про призначення ОСОБА_8 на посаду; заяву ОСОБА_8 про прийняття на роботу від 25.07.2022; особову картку з додатками на 8 арк. (без дати ); документ з назвою «згода на обробку персональних даних» (без дати), з точки зору допустимості способу отримання цих документів (Т.2 а.с. 53-65);

- висновок експерта № 47 від 05.06.2023 (Том 2 а.с. 5 - 8) та висновок експерта № 20 від 12.03.2024 (Том 2 а.с. 105-109 ), з точки зору допустимості фактичних даних, що містяться в них;

- дослідити додаток до протоколу надання доступу до матеріалів досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_8 за участі захисника ОСОБА_7 (Том 2 а.с. 38-41).

В обґрунтування своїх вимог зазначає проневідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Також зазначає про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону у вигляді порушення підслідності під час досудового розслідування, оскільки дане кримінальне провадження, усупереч приписам ч.7 ст.214 КПК не передавалося слідчим органам служби безпеки України для здійснення досудового розслідування. Вважає, що слідчі органу поліції не уповноважені здійснювати досудове розслідування зазначеного провадження.

Вказує на порушення вимог кримінального процесуального закону у вигляді не відкриття відповідно до ст.290 КПК України постанови про призначення слідчих від 04 квітня 2023 року. Оскільки, слідча Куп`янського РВП ГУНП ОСОБА_14 , яка відібрала підписи у обвинуваченого для проведення почеркознавчої експертизи, не була в постанові про призначення групи слідчих, яка була відкрита стороні захисту.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги захисника та просила залишити її без задоволення, оскільки вина обвинуваченого повністю підтверджується наявними та дослідженими судом доказами.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги захисника підтримали в повному обсязі та наполягали на її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника з приводу апеляційної скарги, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, з урахуванням положень ст.404 КПК України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає за таких підстав.

Мотиви суду

Клопотання захисника про повторне дослідження доказів сторони обвинувачення, а саме матеріалів кримінального провадження, надані стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням, задоволенню не підлягає, оскільки в апеляційній скарзі захисника окрім незгоди з тією оцінкою, яку надав їм суд, не наведено жодних, передбачених ч.3 ст.404 КПК України, підстав для повторного дослідження цих доказів судом апеляційної інстанції. Докази обвинувачення відповідно до вироку та журналу судового засідання досліджувались судом. Будь-яких нових доказів, які не були досліджені судом, захисником в апеляційній скарзі не зазначено та не надано ним і під час апеляційного розгляду.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Проаналізувавши матеріали справи, а також зміст оскаржуваного вироку, колегія суддів дійшла висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, повністю та об`єктивно підтверджується дослідженими у ході судового розгляду доказами, які, в свою чергу, є належними, достовірним і допустимими, а також взаємодоповнюючими та, при їх системному аналізі, достатніми для вирішення кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням, а саме:

- показанням свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що старостою с.Кам`янка було призначено окупаційною владою ОСОБА_8 , який до цього працював ветеринарним лікарем в сел.Дворічна, та представили на площі в селі десь у липні 2022 року. ОСОБА_8 приїжджав на роботу в сільраду на службовому автомобілі сільради сел. Кам`янка Жигулі білого кольору, який був в його ОСОБА_12 користуванні раніше і який він віддав разом з документами після окупації Турбабі. В підпорядкуванні ОСОБА_8 в сільраді була бухгалтер Плаксіна. Після деокупації села в вересні 2022 року у зв`язку з активними бойовими діями він виїхав з села, а в березні-квітні 2023 року приїхав по місцю своєї роботи в сільраду, де знайшов документи, які свідчать про виконання обов`язків в незаконно створеному органі окупаційної влади ОСОБА_8 , а саме довідки, видані ОСОБА_8 , заяви на його ім`я, шляхові листи. Про це він повідомив державну прикордонну службу і видав всі документи, які знайшов в приміщенні сільради в селі Кам`янка.

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який пояснив суду, що проживав в с. Кам`янка Куп`янського району Харківської області на день повномасшабного вторнення рф в Україну 24.02.2022 року, коли в село заїхали російські війська і воно з того часу було окуповане. Пояснив, що до 24.02.2022 року сільським головою села був ОСОБА_16 , але після окупації села сільська рада не працювала. Сільська рада стала працювати влітку 2022 року після призначення окупаційною владою сільськім головою ОСОБА_8 , який приїжджав в село та до свого місця роботи в сільраді на автомобілі Жигулі білого кольору, яким раніше користувався голова сільради ОСОБА_12 . Він особисто звертався до ОСОБА_8 , як до так званого голови їх сільради з заявою щодо підключення газу. ОСОБА_8 разом з ним приїздили до нього додому, оглядав прилеглу територію та повідомив, як можна оформити підключення газу до домоволодіння;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що була мешканкою села Кам`янка Куп`янського району Харківської області на момент повномасштабного вторгнення рф в Україну. 24.02.2022 року в їх село вже зайшли російські військові та їх техніка, село було окуповане. Староста ОСОБА_12 продовжував проживати під час окупації на території села, але свої обов`язки при окупаційній владі не виконував, сільрада була закрита. Влітку 2022 року вона він односельця ОСОБА_18 дізналася, що головою їх сільради окупаційною владою призначений ОСОБА_8 , який став виконувати ці обов`язки та приїжджати за місцем роботи в сільраду села Кам`янка на автомобілі Жигулі, яким раніше користувався ОСОБА_16 . Вона приходила в сільраду на прийом до ОСОБА_8 з питанням щодо підключення її домогосподарства до газової мережі, на що ОСОБА_8 просив прийти її чоловіка і написати заяву, що і зробив її чоловік ОСОБА_15 . Також свідок пояснила, що ОСОБА_8 видавав їй, як і іншим мешканцям села по 10 000 російських рублів за відомостями, в якій вона розписувалася;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що станом на 24.02.2022 року проживав в селі Кам`янка Куп`янського району Харківської області під час окупації обов`язки сільського голови став виконувати ОСОБА_8 , який приїжджав на роботу в сільраду на автомобілі, особисто видавав мешканцям села, в тому числі і йому російські рублі в сумі по 10 000 рублів в сільраді під розпис у відомостях. До початку російського вторгнення сільським головою був ОСОБА_12 , який продовжував жити в їх селі, вільно пересуватися по селу, але виконувати обов`язки сільського голи в окупаційній владі відмовився;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , мати обвинуваченого, яка пояснила суду, що проживала разом з сином ОСОБА_8 та його неповнолітнім сином, в АДРЕСА_1 . Після повномасштабного вторгнення рф в Україну 24 лютого 2022 року в селище заїхали військові російської федерації, йшла техніка і селище , як і Куп`янський район Харківської області були окуповані. Після окупації до нього приїжджала жінка з м.Куп`янська і пропонувала працювати, але син спочатку відмовлявся. Але в подальшому, щоб забезпечити сім`ю йому треба було йому працювати і тому він декілька разів ходив у адміністрацію селища Дворічна питати щодо роботи. З літа 2022 року ОСОБА_8 на автомобілі почав їздити на роботу в якесь село, допомагав там людям, видавав гроші по 10 000 російських рублів, вирішував питання постачання води та доставку людей до лікарні. Зазначає, що син робив добру справу, допомагав людям, окрім того, заробляв кошти на сім`ю, так як один виховує неповнолітнього сина, якого слід було возити на тренування до спортивної шкоди в м. Куп`янськ через вісім блокпостів.

Поряд з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, повністю та об`єктивно підтверджується дослідженими у ході судового розгляду письмовими доказами:

- заявою ОСОБА_8 від 25 липня 2022 року, адресованою «и.о. Главы Военно-гражданской администрации Купянского района Харьковской области ОСОБА_10 » про прийом на посаду так званого «исполняющего обязанности помощника начальника управления (сельский) Двуречанского территориального управления Военно-гражданской администрации Купянского района Харьковской области» ( т.2 а.с.55);

- згодою на обробку персональних даних від імені ОСОБА_8 за його підписом - «согласие на обработку персональных даных» (т.2 а.с.56);

- наказом №378/лс від 25.07.2022 року так званого «и.о. Главы Военно-гражданской администрации Купянского района Харьковской области ОСОБА_10 » про призначення ОСОБА_8 на посаду «исполняющего обязанности помощника начальника управления (сельский) Двуречанского территориального управления Военно-гражданской администрации Купянского района Харьковской области» (т.2а.с.57);

- особовою карткою працівника «личная карточка работника» ОСОБА_8 за його підписом з доданими копіями паспорта, ідентифікаційного коду та дипломів (т.2а.с.58-65);

- висновками судово-почеркознавчої експертизи №20 від 12.03.2024 року, відповідно до якої, підписи на заявлении від імені ОСОБА_8 від 25.07.2022 року, в документі « согласие на обработку персональных даных» та в «личной карточке работника» виконані самим ОСОБА_8 ( т.2 а.с.105-111);

- довідками, виданими ОСОБА_8 мешканцям громади с.Кам`янка Купянського району Харківської області у період тимчасової окупації Куп`янського району, підписані обвинуваченим, які датовані різними днями серпня 2022 року. Напроти підпису обвинуваченого зазначено посаду: «Исполняющего обязанности помощника начальника Двуречанского территориального управления» (т.1 а.с.193-224);

- «путевыми листами служебного легкового автомобиля», який підписаний обвинуваченим. В шляховому листу зазначено, що ОСОБА_8 01.08.2022 прийняв службовий автомобіль марки «ВАЗ 2107». Маршрут: «Двуречная-Камянка-Двуречная», «Камянка-Тополи-Камянка» (т.1 а.с.225-226);

- протоколом від 10.04.2023 року огляду документів довідок, виданих ОСОБА_8 мешканцям громади с.Кам`янка Куп`янського району Харківської області у період тимчасової окупації Куп`янського району, підписані обвинуваченим, які датовані різними днями серпня 2022 року. Напроти підпису обвинуваченого зазначено посаду: «Исполняющего обязанности помощника начальника Двуречанского территориального управления» та «Путевого листа служебного легкового автомобиля», який підписаний обвинуваченим, які були добровільно видані свідком ОСОБА_21 оперативному співробітнику загону з оперативно-розшукової діяльності головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_2 прикордонного загону (т.1а.с.227-229), які були визнані речовими доказами постановою слідчого від 10.04.2023 року ( т.1 а.с.230-231);

- висновком судово-почеркознавчої експертизи №47 від 05.06.2023 року, відповідно до якого підписи від імені ОСОБА_8 на довідках №16, 17 от 24.08.2022 року ОСОБА_22 , № 25, 26 від 31.08.2022 року ОСОБА_23 , № 32,33 від 31.08.2022 року ОСОБА_24 , №27.28 від 31.08.2022 року ОСОБА_25 , №38.39 від 02.09.2022 року ОСОБА_26 , №36.37 від 02.09.2022 року Корсаковой Раисе Алексеевне, та в «путевом листке» виконані самим ОСОБА_8 (т.2 а.с.8).

Таким чином, суд першої інстанції дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані під час досудового розслідування докази та дав їм кожному окремо та у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Доводи захисника про те, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, усупереч приписам ч.7 ст.214 КПК України не передавалося слідчим органам служби безпеки України для здійснення досудового розслідування, а також про те, що слідчі органу поліції не уповноважені здійснювати досудове розслідування зазначеного провадження є необґрунтованими, оскільки досудове розслідування здійснюється відповідно до правил підслідності, установлених у ст. 216 КПК України.

Слідчі органів безпеки України здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, ст. 111-1 КК України.

Так, відповідно до вимог ч.5 ст. 36 КПК України Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування. Забороняється доручати здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, іншому органу досудового розслідування.

Відповідна постанова Генерального прокурора, керівника обласної прокуратури, їх перших заступників та заступників про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування має відповідати вимогам ст.110 КПК України, у тому числі бути вмотивованою, надавати обґрунтоване пояснення щодо фактичних та юридичних підстав прийнятого рішення.

Так, за постановою прокурора Куп`янської окружної прокуратури Харківської області від 09 лютого 2023 року підслідність у кримінальному провадженні №0000309 була визначена за слідчим відділом Управління служби безпеки України в Харківській області.

У зв`язку з тим, що фактична чисельність слідчого відділу Управління служби безпеки України в Харківській області становить 25 слідчих, які розслідують 3500 воєнних злочинів та злочинів проти основ національної безпеки, що свідчить про велике навантаження на одного слідчого вказаного органу досудового розслідування та на об`єктивну неможливість здійснення ним досудового розслідування в умовах воєнного стану, керівник обласної прокуратури ОСОБА_27 постановою від 29 березня 2023 року з метою забезпечення вимог ст.ст.2, 28 КПК України щодо швидкого, повного, неупередженого та ефективного розслідування, а також з метою оптимізації навантаження для належного функціонування слідчого безпеки доручив слідчим Куп`янського РВИ ГУНП в Харківській області здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 .

Отже, досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 здійснювалося уповноваженим органом.

Така позиція узгоджується з правовим висновком, який міститься у постанові Верховного суду від 31 січня 2024 року у справі 638/5446/22 (провадження №51 -4092км23).

А також така позиція узгоджується з правовим висновком, який міститься у постанові Верховного суду від 16 вересня 2025 року у справі № 991/2685/21, в якому зазначено, що за наявності рішення повноважного прокурора з питання підслідності немає підстав вважати, що визначенні слідчі у постанові, які проводили розслідування незаконно або діяли поза межами своїх повноважень.

При цьому, ні суду першої інстанції, ні апеляційній, стороною захисту не наведено доводів на обґрунтування того, як сам факт здійснення досудового розслідування слідчими Куп`янського РВИ ГУНП в Харківській області порушив права та свободи засудженого або призвів до непоправних наслідків для достовірності наданих суду доказів.

Також не є слушними доводи сторони захисту про те, що слідча Куп`янського РВП ГУНП ОСОБА_14 , яка відібрала підписи у обвинуваченого для проведення почеркознавчої експертизи, начебто, не була в постанові про призначення групи слідчих, яка була відкрита стороні захисту.

Так, застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст ст.87 КПК України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

З наведеного - слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. З Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п.«с» ч.3 ст.6 Конвенції, ст.59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п.«d» ч.3 ст.6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Верховним судом з даного питання вже була сформована стала чітка практика, відтак у постанові Верховного суду від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17, зокрема зазначено, що у кожному з випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

Отже, суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень паті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки "зруйнували" або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Виходячи з наведеного суд може визнати дані висновку експертизи недопустимими доказами лише за умови, якщо призначення експертизи слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи призвела до порушення прав і свобод людини, гарантованих Конвенцією або Конституцією України. У разі визнання даних висновку експерта недопустимими доказами у зв`язку з призначенням експертизи таким слідчим, суд у кожному випадку повинен аргументувати, які саме конвенційні чи конституційні права і свободи підозрюваного, обвинуваченого або інших осіб були знівельовані, звужені чи обмежені та в чому це виразилося.

У вищезазначеній постанові Верховний суд констатував, що висновки експерта проведені за постановою слідчого, якого не було в групі слідчих, не можуть бути визнані судом недопустимими доказами, якщо не буде конкретизовано, які саме конвенційні права було порушено внаслідок цього.

В даному випадку сторона захисту намагається визнати висновок експерта недопустимим доказом через те, що начебто, не було відкрито постанови про призначення слідчої, яка лише відібрала зразки підпису, а не призначала експертизу.

Таким чином, враховуючи, що слідча ОСОБА_14 лише відібрала зразки підписів ОСОБА_8 для проведення почеркознавчої експертизи, була включена до групи слідчих в даному кримінальному провадженні, то невідкриття однієї з постанов про її призначення до групи прокурорів не вплинуло на порядок збирання доказів по даному кримінальному провадженню та не тягне за собою визнання недопустимим висновку почеркознавчої експертизи.

Посилання захисника про визнання недопустимими письмових доказів, оскільки вони отримані в непроцесуальний спосіб, а саме заява ОСОБА_12 від 02 квітня 2023 року про добровільну видачу документів на 34 аркушах ( довідок з заявами, копіями паспортів, кодів мешканців с.Кам`янка, а також шляховий листок з підписами ОСОБА_8 ) отримано в непроцесуальний спосіб, тобто не шляхом проведення слідчих дій -є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, свідок ОСОБА_12 добровільно надав стороні обвинувачення зазначені письмові докази. При цьому, при допиті в суді першої інстанції свідок підтвердив цей факт.

Таким чином, у разі, коли особа добровільно надає стороні обвинувачення письмові докази, що мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, то у такому випадку відсутня необхідність цій стороні вживати заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених главою 15 КПК України, за умови, що надання таких документів не порушує прав сторони захисту, гарантії якої закріплені цією главою.

Щодо недопустимості письмових доказів, які були отримані прокурором 07 лютого 2024 року від заступника начальника Куп`янської районної військової адміністрації ОСОБА_28 , а саме наказ про призначення ОСОБА_8 на посаду, заяву ОСОБА_8 про прийом на роботу, особову картку з додатками на 8 аркушах, документ з назвою «согласие на обработку персональних данных», то вони не були визнані очевидно недопустимими з належним обґрунтуванням мотивів в ухвалі суду від 08 лютого 2024 року і з цих же підстав не визнані недопустимими.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на відсутність у діях обвинуваченого ОСОБА_8 таких обов`язкових ознак складу кримінального правопорушення, як добровільність зайняття посади та на те, що дана посада не пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, спростовується дослідженими у судовому засідання доказами та показаннями свідків.

Так, ч.5 ст. 111-1 КК України, серед іншого, передбачена відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Окупаційна адміністрація рф це сукупність державних органів і структур рф, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг (п. 6 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

У складі цього правопорушення важливим для кваліфікації є місце його вчинення - тимчасово окупована територія України.

При цьому, у кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК України, однак які у даному кримінальному провадженні відсутні.

Організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки зі здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності.

Так, ОСОБА_8 мав у своєму прямому підпорядкуванні дві особи, які також виконували функціональні обов`язки у с. Кам`янка, а саме: ОСОБА_29 (бухгалтер) та ОСОБА_30 . Про існування в підпорядкуванні працівників повідомили свідки у судовому засіданні, та зазначили, що вказані особи виконували розпорядження ОСОБА_8 , які останній видавав на тимчасово окупованій території з вказівки окупаційної адміністрації держави агресора.

Поряд з цим сам обвинувачений ОСОБА_8 не оспорює той факт, що в сільській раді працювали ці особи, виконувалися обов`язки секретаря, виготовлялися та видавалися довідки.

Про те, що ОСОБА_8 при окупаційній владі в сел.Кам`янка видавав довідки, роздавав гуманітарну допомогу жителям, повідомив свідок захисту ОСОБА_31 зі слів самого ОСОБА_8 .

При цьому, стороною захисту не оспорюється достовірність виданих та підписаних ОСОБА_8 довідок мешканцям села Кам`янка та щодо шляхового листа на автомобіль, як і користування службовим автомобілем.

Адміністративно-господарські обов`язки - це обов`язки з управління чи розпорядження державним, колективним або приватним майном.

Окрім цього, ОСОБА_8 було ввірено велику кількість грошей для видачі мешканцям с. Кам`янка (понад 430 тисяч російських рублів), службовий автомобіль, що свідчить про те, що він був матеріально відповідальною особою та міг розпоряджатися ввіреним йому майном. Що підтверджує наявність даних функцій.

Отже, показання свідків, а також документи, які отримані в ході досудового розслідування у своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_8 , будучи громадянином України, перебуваючи на території тимчасово окупованого сел. Дворічна Куп`янського району Харківської області, переслідуючи мету завдання шкоди Україні, в умовах тимчасової окупації, за відсутності фізичного чи психологічного впливу з боку представників держави-агресора, вирішив стати на шлях скоєння протиправної діяльності проти основ національної безпеки України, умисно вчинивши дії, спрямовані на колабораційну діяльність, а саме на зайняття посади яка пов`язана з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій у окупаційній адміністрації держави-агресора, створеній на тимчасово окупованій території.

Також не є слушними доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 зайняв посаду «Исполняющего обязанности помощника начальника управления (сельский) Двуречанского территориального управления Военно-гражданской администрации Купянского района Харьковской области» у структурі окупаційної адміністрації держави-агресора, що створена представниками держави-агресора рф на тимчасово окупованій території Куп`янського району Харківської області, не добровільно, а через фізичний та психічний примус з боку окупаційних військ країни-терориста рф.

Так, показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_32 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 підтверджується саме добровільне зайняття ОСОБА_8 зазначеної посади та за відсутності фізичного чи психічного примусу. Зокрема, як убачається з пояснень свідків наданих суду, обвинувачений більше місяця обіймав посаду у структурі окупаційної адміністрації держави-агресора, та не відмовився від неї до деокупації тимчасово окупованої території. З цих показань вбачається відсутність факту примушування з боку окупантів займати відповідну посаду.

При цьому, свідки зі сторони захисту ОСОБА_33 і ОСОБА_31 не були очевидцями того, що обвинуваченому погрожували представники окупаційного органу влади, всі повідомлені факти про погрози та спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченому їм відомі зі слів самого обвинуваченого, який міг таким чином виправдовувати свої неправовірні дії перед другом та товаришем.

Тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 свідки не бачили.

Свідок ОСОБА_33 повідомив в суді першої інстанції про те, що під час окупації опасався возити свого сина до м.Купянська на тренування через те, що потрібно було їздити через блокпости, однак ОСОБА_8 систематично возив свого сина і його ( ОСОБА_34 сина) на тренування, не дивлячись на наявність декількох блокпостів з військовими держави-агресора по дорозі туди та назад.

Крім того, свідок ОСОБА_20 - мати обвинуваченого у судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_8 декілька разів ходив до окупаційної адміністрації та запитував про наявність роботи, так як у нього закінчувалися гроші для існування, а також необхідно було возити сина на тренування до іншого населеного пункту, що також потребувало грошових коштів.

Поряд з цим, свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомив, що він працював старостою шести населених пунктів, в тому числі і села Кам`янка Куп`янського району Харківської області, в якому і проживав на момент повномасштабного вторгнення рф в Україну. 24.02.2022 року село було окуповане, свої обов`язки він виконував до 01.06.2022 року від імені української влади, возив в село хліб та медикаменти, які видавала голова Двурічанської адміністрації ОСОБА_35 . В подальшому ОСОБА_36 відмовилася співпрацювати з окупантами. Він також перестав виконувати свої обов`язки. Йому декілька разів пропонували окупаційна влада зайняти посаду старости, однак він відмовився з ними співпрацювати. Першого разу йому пропонувала зайняти посаду старости в с.Кам`янка ОСОБА_37 , яка незаконно очолила Дворічанську територіальну громаду замість ОСОБА_38 .. Він просто приїхав і сказав їй, що працювати на окупаційну владу не буде, і не дивлячись на вмовляння ОСОБА_39 категорично відмовився. Після цього до нього декілька разів приходили співробітники фсб рф, проводили обшуки та наполягали працювати з окупаційною владою та продовжувати виконувати обов`язки старости але вже в окупаційній владі, на що він відмовився. Після його відмови до нього будь-яких заходів примусу не було застосовано.

Доводи сторони захисту про застосування до обвинуваченого психічного та фізичного примусу не є конкретизованими. Зокрема, захист не зазначає, у чому саме полягав фізичний примус, та не називає будь-яких осіб, які здійснювали на обвинуваченого тиск і за яких обставин.

Крім того, показання свідків та матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_8 весь час зайняття посади перебував під психічним примусом понад 1 місяць.

Як убачається з показань свідків та наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, обвинувачений ОСОБА_8 , опинившись в окупації внаслідок захоплення насильницьким незаконним способом території Куп`янського району представниками держави-агресора рф, не бажаючи втрачати роботу, зайняв зазначену вище посаду, особисто ходив до новоствореної так званої «військово- цивільної адміністрації Куп`янського району Харківської області», брав участь в управлінні житлово-комунального господарства с. Кам`янка Куп`янського району Харківської області, отримував заробітну плату в рублях, мав у своєму підпорядкуванні щонайменше 2 особи, розпоряджався значними готівковими коштами (430 000 рублів рф) та використовував службовий автомобіль.

Отже, обвинувачений тривалий час обіймав керівну посаду в органі створеному окупаційною адміністрацією, за весь час обіймання посади не вчиняв жодних дій, які могли б свідчити про те, що посада зайнята під примусом (не добровільно).

Окупанти надавали обвинуваченому значні готівкові кошти, службовий автомобіль, які ОСОБА_8 відповідально використовував більше одного місяця.

З показань самого обвинуваченого та свідків встановлено, що він мав бажання активно використовувати свої керівні повноваження на займаній посаді та виконувати управлінські функції з благоустрою с. Кам`янка та впровадження нового політичного режиму, який намагалися організувати незаконні збройні та воєнізовані формування на тимчасово окупованій території України.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно визнано недопустимим доказом заяву на отримання дров ОСОБА_40 з копіями документів з супровідною заявою на ім`я слідчої СВ Куп`янського РВ ГУНП в Харківській області ОСОБА_41 , оскільки ця супровідна заява до письмових документів не містить дати, вона не зареєстрована в установленому законом порядку, тобто неможливо встановити час та спосіб отримання цих письмових документів органом досудового розслідування, а відтак і всі подальші процесуальні документи та докази щодо саме заяви ОСОБА_42 ( протоколи огляду, висновок почеркознавчої експертизи). При цьому, недопустимість зазначених доказів не впливає на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 , а також свідчить про дуже ретельне дослідження судом кожного доказу під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, порушень вимог ст.290 КПК України колегією суддів не встановлено, а тому суд обґрунтовано взяв до уваги та поклав в основу вироку ті докази, які були відкриті сторонам та безпосередньо досліджені у судовому засіданні.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст.94 КПК України, критерію «поза розумним сумнівом» оцінив усі наявні докази, прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину та цілком вірно кваліфікував його дії саме за ч.5 ст.111-1 КК України, а тому доводи захисника в апеляційній скарзі про неповноту та неправильність судового розгляду, недоведеність вини обвинуваченого та відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України не є слушними і не підлягають задоволенню.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено в межах санкції та правил закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України, підстав для його зміни та скасування, як на тому наполягають прокурор та захисник в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 06 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4