Дата документу 18.12.2025
Справа № 334/4964/20
Провадження № 1-кп/334/89/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинувачен ням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлена кримінальна протиправність діяння.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на час судового розгляду набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким визначено інший розмір задля розмежування дрібної крадіжки та крадіжки. А отже, наразі дії обвинуваченого кваліфікуються як дрібна крадіжка, що є підставою для закриття кримінального провадження, ураховуючи положення статті 5 КК України, положень статтей 284, 479-2 КПК України.

Обвинувачений у судовому засіданні не заперечував проти клопотання прокурора, наслідки закриття провадження з нереабілітуючих підстав йому зрозумілі.

Захисник клопотання прокурора підтримав.

Вислухавши пояснення учасників справи, суд прийшов до наступних висновків.

09.08.2024 набув сили Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Зокрема, указаним законом викладено нову редакцію статті 51 КУпАП, де частинами 1, 2 визначено, що дрібним викраденням чужого майна шляхом крадіжки є викрадення майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або порушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 ПКУ для відповідного року.

При цьому, підпунктом 169.1.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Станом на 01.01.2020 року, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» становив 2102,00 грн.

Отже, два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на 01.01.2020 складає 2102 грн, тоді як на час інкримінованих подій у 2020 році розмір дрібної крадіжки складав 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що відповідно складало 210 грн 20 коп.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному 10.07.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000043 ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, а саме за ч. 2 ст. 185 КК України, сума спричиненої матеріальної шкоди потерпілому ФОП ОСОБА_6 складає 356,40 грн.

Аналізуючи наведені положення законів (пункти 3.1., 3.2.), слід дійти висновку, що відбулась втрата чинності закону, шляхом прийняття нового закону і відповідно визначення нових меж між адміністративним правопорушенням (дрібної крадіжки) та кримінальним правопорушенням (крадіжки). Бо наразі не є кримінально карним діянням - викрадення чужого майна, вартість якого становить до 3028 грн 00 коп., відповідно у 2020 році, ураховуючи положення ст. 5 КК України, 2102 грн 00 коп. (часткова декриміналізація).

З цих підстав, ураховуючи положення статті 5 КК України, судом має бути прийнято рішення в порядку, передбаченому п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КК України, бо вартість викраденого майна відповідно до обвинувального акту менша, ніж верхня межа для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що враховуючи наявність згоди обвинуваченого, клопотання прокурора підлягає задоволенню, а кримінальне провадження закриттю через втрату чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння лише за ч. 4 ст. 185 КК України.

Керуючись статтями 7, 284, 350, 369-372, 376, 395, КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Закрити провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України з підстав втрати чинності закону, яким встановлена кримінальна протиправність діяння.

Ухвала може бути оскарженою до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1