Справа № 953/273/26
Провадження № 1-кп/953/553/26
В И Р О К

Іменем України

02 лютого 2026 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001837 за обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у с. Новоолександрівка, Троїцького району, Луганської області, громадянка України, яка зареєстрована та проживає: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, яка на утриманні має неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно працевлаштована, раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України,

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2025 року близько о 13 годині 00 хвилин (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) працівники сектору патрульної поліції ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області старший сержант поліції ОСОБА_7 , сержант поліції ОСОБА_8 , начальник сектору патрульної поліції ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_9 та інспектор сектору патрульної поліції ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області старший сержант поліції ОСОБА_10 виконували свої службові обов`язки по охороні громадського порядку, при цьому були одягнені у формений одяг працівників поліції, екіпіровані табельною вогнепальною зброєю та закріпленими на форменому одязі нагрудними жетонами із зображенням спеціального номера, перебували біля входу № 3 до станції метро «Академіка Барабашова», де супроводжували адміністративно затриманого громадянина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для доставляння останнього до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання стосовно ОСОБА_11 протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП України.

В цей час до працівників поліції підійшла група осіб, серед яких також була раніше їм незнайома ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка, знаючи та усвідомлюючи, що вищезазначені співробітники поліції перебувають при виконанні своїх службових обов`язків, визначених ч. 1 ст. 36 Законом України «Про Національну поліцію», оскільки були вдягнені у формений одяг працівників поліції, мали при собі нагрудні жетони із зображенням спеціального номера та спеціальні засоби захисту, діючи умисно, маючи прямий умисел на протидію здійсненню вказаними працівниками поліції покладених на них обов`язків із забезпечення публічної безпеки та порядку, почала намагатися звільнити адміністративно затриманого ОСОБА_11 від зазначених працівників поліції. На законні вимоги співробітників поліції покинути місце події та тримати дистанцію ОСОБА_4 не реагувала, при цьому штовхала працівників поліції та відштовхувала їх від ОСОБА_11 , хапала за формений одяг капітана поліції ОСОБА_9 , старшого сержанта поліції ОСОБА_7 , сержанта поліції ОСОБА_8 , старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , тим самим чинила опір працівникам правоохоронного органу під час виконання ними своїх службових обов`язків.

12 січня 2026 року між прокурором Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Угода містить формулювання та обсяг обвинувачення, а також правову кваліфікацію дій ОСОБА_4 із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка відповідає тій, що зазначена в обвинувальному акті та істотні для відповідного кримінального провадження обставини.

Угода містить інформацію про беззастережне визнання ОСОБА_4 вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Угодою про визнання винуватості встановлено, що ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнає свою вину у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, в обсязі висунутого обвинувачення.

При вирішенні питання щодо міри покарання прокурором у відповідності до вимог ст. 470 КПК України враховано обставини та узгоджено покарання за ч. 2 ст. 342 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї) тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 17000,00 грн.

В підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 підтримала укладення угоди, зазначивши, що зробила це добровільно. Насильства, примусу чи погроз до неї ніхто не застосовував. Обіцянок, чи будь-яких інших обставин, не передбачених угодою ніхто не надавав. Обвинувачена повідомила, що беззастережно визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні. Розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, що зазначене в угоді.

Обвинувачена зазначила, що вона цілком розуміє те, що має право на повний судовий розгляд, у якому прокурор має довести усі обставини кримінального правопорушення. При цьому вона має право мовчати, допитати під час такого розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Незважаючи на це, наполягає на укладенні угоди. Повністю усвідомлює вид покарання, призначення якого обумовлене угодою.

Захисник ОСОБА_5 підтримала укладення угоди між обвинуваченим та прокурором.

Прокурор у судовому засіданні дану угоду про визнання винуватості підтримав. Також зазначив, що зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України, та вважав за можливе її затвердити.

Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченої про повне розуміння нею її процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили її погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав:

Суд в даному випадку не перевіряє фактичні обставини, вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, так як і не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання винуватості.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468 - 475 цього Кодексу.

Судом, встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до нетяжких злочинів.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє роз`яснені їй права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення та вид покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 342 КК України, тобто опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_4 встановлено, що вона на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше несудима, вперше притягається до кримінальної відповідальності, офіційно працевлаштована, на утриманні має неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позитивно характеризується за місцем проживання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно з ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. На переконання суду, узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даним про особу обвинуваченої.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченій узгодженого сторонами покарання.

Доказів на підтвердження існування процесуальних витрат суду не надано.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні відсутній

На підставі викладеного, керуючись ст.373, 469, 472, 475 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості, укладену 12 січня 2026 року між прокурором Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , в кримінальному провадженні № 0001837, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України - затвердити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 1000,00 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України та з урахуванням обмежень визначених частиною другою статті 473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1