Справа № 464/6005/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/960/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року у м. Львові колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 25 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 ,

за участю: прокурора ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_10

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7

встановила:

вищенаведеним вироком ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено їй покарання у виді 60 годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 5000 грн. завданої моральної шкоди.

Вирішено питання з речовим доказом.

Судом встановлено, що 05 серпня 2025 року близько 15 години ОСОБА_8 , перебуваючи у маршрутному таксі №23 на проїзній частині дороги по вул. Хуторівка, 4Б у м.Львові, неподалік ринку «Шувар», на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, в ході конфлікту із потерпілою ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і, бажаючи їх настання, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно нанесла близько 3 ударів кулаками рук в область обличчя та близько 9 ударів ногами по тілу потерпілої, чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді садна на носі, крововиливу і садна на слизовій оболонці губ, 6 синців на правій руці, 1 синця на лівій руці, 1 синця в ділянці крила лівої здухвинної кістки та 1 синця на правій нозі, які відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Не погоджуючись з цим вироком, прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Сихівського районного суду м. Львова від 25.09.2025 щодо ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що призначене обвинуваченій покарання у виді 60 годин громадських робіт, є таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Звертає увагу на відсутність у обвинуваченої щирого каяття, оскільки остання в ході судового розгляду, не повною мірою надала належну критичну оцінку своєї протиправної поведінки та бажанні виправити ситуацію, яка склалась.

Представник потерпілої в апеляційній скарзі просить вирок Сихівського районного суду м. Львова від 25.09.2025 щодо ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт. Задоволити позовні вимоги потерпілої та стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд призначивши обвинуваченій покарання у вигляді лише 60 годин громадських робіт, допустив істотне порушення принципів справедливості, індивідуалізації покарання та пропорційності. Таке покарання є очевидно м`яким і не відповідає ні характеру, ні ступеню суспільної небезпеки вчиненого діяння, ні обставинам, за яких воно вчинене.

Стверджує, що обвинувачена ОСОБА_8 діяла умисно, у публічному місці, демонструючи зухвалу, агресивну поведінку. Конфлікт виник не спонтанно, а внаслідок свідомої реакції на прохання потерпілої не спілкуватися в агресивному тоні з її чоловіком військовослужбовцем, ветераном війни, який перебував у полоні. Під час побиття обвинувачена не лише завдала фізичних ударів, а й висловлювала образливі, принижуючі гідність висловлювання, спрямовані проти військових та членів їхніх сімей, чим проявила зневагу не лише до конкретної особи, а й до моральних засад суспільства, що перебуває у стані війни.

Вважає, що покарання у вигляді символічних 60 годин громадських робіт не виконає своїх основних функцій - ні каральної, ні превентивної, ні виховної.

Також зазначає, що суд неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють визначення розміру моральної шкоди, зокрема положення ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також не навів належного обґрунтування причин зменшення суми заявленого позову з 20 000 грн. до 5 000 грн.

Вважає, що суд першої інстанції у своєму вироку обмежився загальним посиланням на принцип справедливості та розумності, не вказавши, чому саме сума 5 000 грн. визнана адекватною. При цьому він не навів жодного мотиву, який би пояснював, чому заявлена сума у 20 000 грн. є завищеною або непропорційною заявленим обставинам. Таке зменшення виглядає довільним і не має фактичного підґрунтя у досліджених доказах.

Потерпіла ОСОБА_12 ( ОСОБА_11 ) будучи повідомленою про час та місце апеляційного розгляду у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення справи не поступало. Учасники судового провадження, окрім прокурора, не заперечили про розгляд справи у її відсутності.

При апеляційному розгляді справи представник потерпілої підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, навівши у судовому засіданні аналогічні доводи та просив таку задоволити. Також підтримав апеляційну скаргу прокурора.

Прокурор підтримав подану апеляційну скаргу та підтримав апеляційну скаргу представника потерпілої.

Обвинувачена та її захисник заперечили апеляційні вимоги представника потерпілого та прокурора, як безпідставні, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація її дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Переглядаючи вирок суду в частині призначеного покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України - у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений нею кримінальний проступок. При цьому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого діяння, яке є кримінальним проступком, відомості про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліках у психо-, наркологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст.66 КК України, і встановлена органом досудового розслідування, суд визнав щире каяття та визнання вини.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Доводи апеляційних скарг щодо неправомірного визнання судом обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 її щирого каяття, є безпідставними.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Колегією суддів встановлено, що під час судового розгляду у місцевому суді обвинувачена ОСОБА_8 повністю визнала свою провину, розкаялась у вчиненому, надала згоду на розгляд кримінального провадження у спрощеному порядку, висловила жаль з приводу цього і готовність нести покарання, що свідчить про наявність критичної оцінки вчиненого та відповідно щирого каяття, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав щире каяття, як і зазначено в обвинувальному акті, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій.

У матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили, що обвинувачена ОСОБА_8 у будь-який спосіб намагалася уникнути відповідальності за вчинені дії.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді 60 годин громадських робіт, яке у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 60 КК України, оскільки таке, на переконання колегії суддів буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстави вважати, що призначене місцевим судом обвинуваченій ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості, відсутні.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілої про необґрунтованість судового рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди апеляційний суд вважає безпідставним з огляду на таке.

Положеннями ч.2 ст.127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.

Ці вимоги закону під час вирішення цивільного позову судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою заявлено цивільний позов до обвинуваченої про відшкодування 20 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як видно зі змісту вироку при визначенні розміру грошового відшкодування завданої потерпілій моральної шкоди судом першої інстанції враховано всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла, їх тривалість, зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду та публічне вибачення обвинуваченої. При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, а також необхідності забезпечити баланс між правами обвинуваченої та інтересами потерпілої.

Слід зазначити, що у кожному окремому випадку розмір відшкодування моральної шкоди визначається індивідуально судом з урахуванням вимог законодавства та особливостей конкретного кримінального провадження, що є проявом дискреційних повноважень суду.

За таких обставин, з урахуванням моральних страждань потерпілої, встановлених судом обставин, характеру вчиненого правопорушення та його наслідків, підстав вважати визначений розмір відшкодування моральної шкоди необґрунтовано заниженим немає.

Усупереч доводам, викладеним у апеляційній скарзі, рішення суду першої інстанції про стягнення вказаної суми коштів із обвинуваченої на користь потерпілої, як компенсацію за завдану моральну шкоду, є правильним і відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, і не суперечать вимогам статей 23 та 1167 ЦК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до переконання, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілої в цій частині.

Інші доводи апеляційних скарг не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не містить правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку суду, а отже такі визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційні скарги прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 25 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді:

.