Справа № 195/45/26
У Х В А Л А

іменем України

22.01.2026 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора у кримінальному провадженні першого заступника керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ), захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою в умовах гауптвахти у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000614 від 13.10.2025 стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Томаківського районного суду Дніпропетровської області головуючого судді ОСОБА_1 знаходиться кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України

Старший солдат ОСОБА_5 , обвинувачується в тому, що він будучи військовослужбовцем за контрактом та обіймаючи посаду молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії другої групи інспекторів прикордонної служби другого відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави (з місцем дислокації у населеному пункті Червоногригорівка) НОМЕР_1 прикордонного загону, інспекторів прикордонної служби другого відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави (з місцем дислокації у населеному пункті Червоногригорівка) НОМЕР_1 прикордонного загону, всупереч вимог ст. 19 Конституції України, ст. ст. 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції», ст. ст. 11, 16, 112-1, 112-2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення уповноваженою службовою особою третьої прикордонної застави Державної прикордонної служби України щодо швидкого влаштування на службу за контрактом до Державної прикордонної служби України та подальшого проходження служби в підрозділі який не залучається до безпосередніх бойових дій, 19 жовтня 2025 у денний час, перебуваючи у місті Марганець Дніпропетровської області висловив ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вимогу надати йому неправомірну вигоду в розмірі 5000 доларів США.

24 жовтня 2025 року о 15 год. 45 хв., перебуваючи в н.п. Томаківка, Нікопольського району. Дніпропетровської області, на території АЗС «Neffek» №18, по вул. Ювілейна, старший солдат ОСОБА_5 одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду в розмірі 5000 доларів США, за здійснення впливу на прийняття рішення уповноваженою службовою особою третьої прикордонної застави Державної прикордонної служби України щодо швидкого влаштування на службу за контрактом до Державної прикордонної служби України та подальшого проходження ОСОБА_6 служби в підрозділі, який не залучається до безпосередніх бойових дій, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

24 жовтня 2025 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України і того ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 369-2 КК України одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави поєднане з вимаганням такої вигоди.

27 жовтня 2025 року ОСОБА_5 слідчим суддею Центрального районного суду міста Дніпра обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22 грудня 2025 року включно.

22 грудня 2025 року постановою керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону продовжено строк досудового розслідування до 24 січня 2026 року включно.

22 грудня 2025 року слідчим суддею Центрального районного суду міста Дніпра продовжено дію запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою строком до 23 січня 2026 року включно.

19 січня 2026 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 скеровано до Томаківського районного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом

II цього Кодексу.

На цей час, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосований до ОСОБА_5 спливає.

Враховуючи той факт, що застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою спливає, є необхідність у продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою з наступних підстав:

Пункт 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Про існування вказаного ризику свідчать наступні обставини: ОСОБА_5 на підставі достатніх вагомих доказів повідомлено про підозру у скоєнні нетяжкого кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, за яке законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 2 до 5 років. Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄЄПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.01.2001 зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», а тому ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання останнього винуватим у кримінальних правопорушеннях, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останнього від органу досудового розслідування та суду.

Пункт З ч. 1 ст. 177 КПК України - підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та інших осіб, причетних до вчинення вищевказаного злочину. На теперішній час є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , може як у спосіб погроз, так і реально незаконно впливати на підозрюваних та свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх надати вигідні для себе показання чи схилити до відмови у раніше наданих показаннях. Не будучи обмеженим у спілкуванні з іншими підозрюваними ОСОБА_5 матиме можливість впливати на них для зміни та обсягу показань з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Cлід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від учасників кримінального провадження, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України.

Cуд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо

сприймав під час судового засідання. Cуд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від

свідків та дослідження їх судом.

Пункт 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, у тому числі самовільно залишити місце служби. Вказаний ризик має місце, так як на даний час орган досудового розслідування встановлює факт можливого систематичного вчинення ОСОБА_5 аналогічних злочинів та вважає, що останній може продовжити вчиняти аналогічні злочини, або при здійсненні тиску на свідків чи підозрюваних вчинити інший злочин. При цьому слід врахувати, що ОСОБА_5 є діючим військовослужбовцем. Тому, з метою ухилення від слідства і суду, останній може вчинити кримінальне правопорушення, пов`язане дезертирством.

Метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, соціальний статус обвинуваченого не змінився, нові соціальні зв`язки не утворилися, керівництво військової частини до суду із клопотанням про передання обвинуваченого на поруки не зверталися, судовий розгляд не завершено, тобто свідки не допитані в межах судове провадження в суді першої інстанції, тобто лишається актуальним ризик впливу на них.

Прокурор в судовому засіданні просив продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб в умовах гауптвахти стосовно: обвинуваченого ОСОБА_5 , та визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави відповідно в розмірі 242 240,00 грн..

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 заявив клопотання про заміну запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту в певний час доби з 21:00 до 08:00, оскільки перестали існувати підстави для більш суворого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника, просив його задовольнити, змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного на домашній арешт, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п.1-5 ч.1 цієї статті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 9 КПК України.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Особливість застосування тримання під вартою у судовому провадженні, відповідно до положень чинного КПК України, полягає в тому, що законодавець не визначив граничний строк тримання під вартою, натомість зобов`язав суд періодично здійснювати судовий контроль за доцільністю подальшого застосування запобіжного заходу.

Такий спосіб визначення тривалості тримання обвинуваченого під вартою під час судового провадження є прийнятним у практиці ЄСПЛ і відповідає міжнародним стандартам права на свободу й особисту недоторканість, що вимагають процедури перегляду законності тривалого застосування такого запобіжного заходу, яку в чинному КПК України гарантує частина третя статті 331.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ст. 177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Дейнеко проти України, не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою, що визнано порушенням пункт 3 статті 5 Конвенції.

Відповідно до рішення за скаргою № 12369 від 26.06.1991 по справі «Латальє проти Франції», п. 51 «Попереднє затримання не має передувати покаранню у виді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

У своїй судовій практиці, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Суд вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, виходячи з положень ст.ст.177,178,183 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи фактичні обставини справи приходить до висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжувати недоцільно та вважає за можливе змінити на інший, альтернативний запобіжний захід - домашній арешт, який забезпечить виконання обов`язків обвинуваченим, належну процесуальну поведінку, підстави та ризики, на підставі яких обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого на даний час зменшилися, при цьому, суд також оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, особи обвинуваченого.

Тривалість тримання ОСОБА_5 під вартою (з 27.10.2025) не може обґрунтовуватися прокурором одним лише переховуванням від суду, незаконним впливанням на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчиненням інших кримінальних правопорушень чи продовжуванням кримінального правопорушення в якому останній обвинувачується, оскільки цього вже не достатньо.

Так, матеріалами кримінального провадження не підтверджено випадків ухиляння обвинуваченого від явки до суду або органу досудового розслідування.

Суд бере до уваги, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 за ч.2 ст. 369-2 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років, про те, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим, не може бути самостійною підставою для подальшого продовження запобіжного заходу та обґрунтування можливого переховування від суду.

Враховуючи позитивну поведінку та характеристику самого обвинуваченого, його міцні соціальні зв`язки, суд вважає, що не має подальшої необхідності тримати обвинуваченого під вартою.

Суд враховуючи зазначені обставини вважає можливим задовольнити клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, оскільки не має підстав вважати, що перебуваючи на волі він буде незаконно впливати на свідків або переховуватись від суду приходить до висновку, що застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний час доби буде достатнім для запобігання доведеним ризикам.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово, або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177,178,182,183,187,199,331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою в умовах гауптвахти у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000614 від 13.10.2025 стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час - задовольнити.

Змінити стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на Гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_3 на запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час в період часу із 21 години 00 хвилин до 08 години 00 хвилин ранку наступного дня на строк 60 днів, який полягає у забороні йому залишати житло в даний час за адресою: АДРЕСА_2 (зареєстрований: АДРЕСА_1 ), на строк не більше двох місяців, тобто до 22.03.2026 включно.

Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1. не залишати місця постійного проживання, а саме: АДРЕСА_2 (зареєстрований: АДРЕСА_1 ), в період часу з 21 години 00 хвилин до 08 години 00 хвилин ранку наступного дня без дозволу суду;

2. прибувати до суду за кожною вимогою;

3. повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти у залі суду негайно.

Зобов`язати відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст.202 КПК України обвинуваченого ОСОБА_5 невідкладно прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 (зареєстрований: АДРЕСА_1 ).

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали доручити Відділенню поліції № 1 Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області (49127, вул.Гаванська, 4, м.Дніпро).

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, а її оскарження не зупиняє її виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону .

Повний текст ухвали виготовлено 22.01.2026.

Суддя: ОСОБА_1

22.01.2026