Справа № 404/848/26
Номер провадження 1-кс/404/453/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Фортечного районного суду міста Кропивницького ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Фортечного районного суду міста Кропивницького клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000177, за ч. 2 ст. 194 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, за погодженням з прокурором, своєчасно звернувся до слідчого судді Фортечного районного суду міста Кропивницького з клопотанням, про накладення арешту на майно вилучене 27.01.2026 року в ході проведеного обшуку у затриманого ОСОБА_5 , із забороною відчуження, користування та розпорядження вказаним майном.

Зазначає, що вилучене майно, має значення для кримінального провадження в якості речового доказу та відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України.

Мета звернення збереження речових доказів.

Клопотання обґрунтовано тим, що заявлене до арешту майно визнано речовим доказом по кримінальному провадженню, відповідає критеріям ч. 2 ст.167 КПК України.

За версією представників сторони обвинувачення збереження речових доказів необхідно для доведення в суді факту умисного пошкодження чужого майна шляхом підпалу.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Власник і володілець вилученого майна в судове засідання, не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Враховуючи такі обставини, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України розгляд клопотання проведено за відсутності учасників процесу та без фіксації судового процесу технічними засобами.

СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області проводить досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню. Предметом доказування є речі та документи, які можуть бути знаряддям вчинення злочину.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.01.2026, близько 21 год. 10 хв. ОСОБА_5 знаходячись поруч з будівлею прокуратури, за адресою: м. Кропивницький, вул. Дарвіна, 34, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до вхідних дверей вказаної будівлі з каністрою в руках залишивши каністру з паливом біля вхідних дверей будівлі, після чого о 21 год. 12 хв. шляхом піднесення джерела відкритого вогню до каністри здійснив підпал біля приміщення вхідних дверей адміністративної будівлі, а саме прокуратури, та після розповсюдження вогню втік з місця вчинення підпалу у невідомому напрямку.

27.01.2026 року в порядку статті 208 КПК України був затриманий ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Згідно з ч. 3 ст.208 КПК України, уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.

Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол. (ч. 3 ст. 168 КПК України)

КПК України в чинній редакції дозволяє відшукати і вилучити будь-які речі та майно належне затриманій особі під час проведення особистого обшуку після затримання особи в порядку ст. 208 КПК України. Такі дії не вимагають дозволу слідчого судді.

При проведенні особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 слідчі виявили та вилучили речі, які оглянули і постановою слідчого визнали речовим доказом, тобто будуть використані при доказуванні в суді.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Зважаючи на сукупність наявних доказів, слідчий у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, слідчий правильно звернувся з клопотанням про накладення арешту на речі та документи з тих підстав, що вони є речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання)

У випадку повернення майна заявленого до арешту, є розумні підстави вважати, що вищезазначені речі та документи можуть бути приховані, передані, пошкоджені або знищені. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Такий висновок узгоджується з практикою застосування ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.

На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження речами, з метою запобігання зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру( п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України). Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані у розумні строки (ч.1 ст.28 КПК України). Розумними вважаються строки, що є необхідно об`єктивними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Критерієм для їх визначення є: складність провадження, кількість підозрюваних і кримінальних правопорушень, обсяг і специфіка процесуальних дій для досягнення мети кримінального провадження.

Прокурор надав достатні данні: результати зафіксовані в протоколах допиту потерпілого, свідків, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, обшуку, огляду предметів, на підставі яких доводиться обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування арешту майна (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України). Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, необхідність проведення спеціальних досліджень, ризик знищення майна, є достатніми умовами для застосування щодо цього майна співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно.

Слідчий правильно зазначає про необхідність в подальшому забезпечити проведення експертиз, при цьому предметом спеціальних досліджень будуть речові докази вилучені речі, тому є ризик відчуження/знищення, а відтак і нагальна потреба у забезпеченні належного зберігання речового доказу у кримінальному провадженні, безперешкодного доступу сторони кримінального провадження до зазначеного майна під час виконання вимог ст. 290 КПК України. Безпосереднього дослідження судами речових доказів.

Додержуючись вимог частини 1 та 2 ст. 22 та ст.26 КПК України, клопотання вирішено в межах заявлених вимог, доводів і долучених до клопотання доказів. Засада диспозитивності (ч. 3 ст. 22 КПК України), зобов`язує слідчого суддю вирішити лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду. Тому збереження вилучених речей і документів забезпечить захист прав свобод та інтересів учасників кримінального провадження, оскільки вони на умовах змагальності, використовуючи арештовані речові докази можуть спростувати доводи протилежної сторони чи підтвердити власну версію досліджуваних подій.

З урахуванням викладеного і керуючись ст. 170-173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, а саме: куртку темно-синього кольору з вставками синього з маркуванням на кишенях «Best Classic L.K.», яку упаковано до спеціального пакету НПУ №PSP4200932, чоботи чорного кольору з написами «Olimp Termo», упаковано до спеціального пакету НПУ СУ №7303753, штани чорного кольору флісові, які упаковано до спеціального пакету НПУ №INZ3032996, толстовку одновідтінкову темно-коричневого кольору, упаковано до спеціального пакету НПУ №INZ3032997, мобільний телефон марки Nomi червоного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім-картою МТС з написом: НОМЕР_3 , який упаковано до спеціального пакету №WAR134204, сім-карту білого, червоного кольору з написом: 37 з написом «Водафон», яку упаковано до спеціального пакету НПУ №INZ 2005584, мобільний телефон синього кольору в силіконовому прозорому чохлі Tecno POVA, IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , з абонентським номером стільникового зв`язку НОМЕР_6 , який поміщено до пакету НПУ №RIC2240096, змив з внутрішньої сторони правої руки поміщено до спеціального пакету НПУ №NPU 5745319, змив з тильної сторони правої руки поміщено до спеціального пакету НПУ № NPU 5745318, змив з внутрішньої сторони лівої руки поміщено до спеціального пакету НПУ № NPU 5745321, змив з тильної сторони лівої руки поміщено до спеціального пакету НПУ № NPU 5745324, контрольний змив поміщено до спеціального пакету НПУ № NPU 5745317, власником та володільцем якого є ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Слідчий суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького ОСОБА_1