Провадження № 1-кс/643/6384/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0009908 від 17.07.2025 за ч.1 ст. 286 КК України,-

встановив:

10.11.2025 до Салтівського районного суду міста Харкова надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , у якому заявник просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 22.07.2025, що належить ОСОБА_3 на праві власності, а саме автомобіль «Lexus GS 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , змінивши його місце перебування, передавши на зберігання власнику майна ОСОБА_3 .

Заявник клопотання про скасування арешту майна мотивує тим, що 22.07.2025 слідчим суддею Салтівського районного суду міста Харкова була винесена ухвала у кримінальному провадженні №0009908 від 17.07.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.286 КК України про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль «Lexus GS 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , та встановлено місце зберігання майна на спецмайданчику ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Г. Скворди,106. На даний час у кримінальному провадженні проведені всі необхідні слідчі дії з зазначеним транспортним засобом, проведена низка експертиз. Підозра у кримінальному провадженні нікому не пред`явлена. Цивільний позов не заявлено. Крім того, стаття Кримінального кодексу України, по якій ведеться досудове розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, не передбачає конфіскацію належного власникові майна. Затягування довготривалого розслідування кримінального провадження та не прийняття рішення по справі призвели до того, що належний власник майна ОСОБА_3 протягом п`яти місяців обмежений правом розпоряджатися своїм майном, що є порушенням його прав відповідно до Конституції України. Автомобіль перебуває на зберіганні спец.майданичика у відкритому стані, а також, умови воєнного стану та перебування м. Харкова під постійними обстрілам стороною агресора, загрожують його зберіганню в належному стані або знищенню майна власника.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Власник майна ОСОБА_5 надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, підтримав своє клопотання, просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, до його початку надав заяву по те, що на даний час проведено всі необхідні експертні дослідження речового доказу у вигляді автомобіля «Lexus GS 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не заперечував щодо зняття арешту в частині користування арештованим майном.

Прокурор ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, до його початку надав заяву по те, що на даний час проведено всі необхідні експертні дослідження речового доказу у вигляді автомобіля «Lexus GS 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не заперечував щодо зняття арешту в частині користування арештованим майном.

В зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Слідчий суддя дослідивши доводи учасників, матеріали клопотання, надані дізнавачем матеріали кримінального провадження, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Статтями 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Натомість при розгляді клопотання, поданого в порядку ст.174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.

Згідно з приписами ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання встановлено, що ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 22.07.2025 у справі №643/11962/25 накладено арешт шляхом заборони права на відчуження, розпорядження та користування майном, яке було вилучено 16.07.2025 в ході огляду місця події за адресою: м. Харків, вул. Вятська, ділянка автодороги поблизу будинку №48, а саме: автомобіль «Lexus GS 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, синього кольору, VIN НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку, передбаченому ст. ст. 170-174 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення ч.ч.2,3 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, при вирішенні питання про скасування арешту майна, слідчий суддя також бере до уваги той факт, що в даному випадку обмеження права власності (володіння) є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява №48191/99, п.п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Доводи адвоката, щодо передачі автомобіля на зберігання власнику ОСОБА_3 , змінивши його місце перебування, належним чином на даний час доведені та підтверджені заявами слідчого та прокурора.

А тому, з огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.107, 174, 309, 372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,-

ухвалив:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0009908 від 17.07.2025 за ч.1 ст. 286 задовольнити.

Скасувати арешт в частині права користування автомобілем «Lexus GS 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, синього кольору, VIN НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 22.07.2021 по справі №643/11962/22.

Автомобіль «Lexus GS 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, синього кольору, VIN НОМЕР_2 передати його власнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на відповідальне зберігання, попередивши його про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1