ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 632/921/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1271/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 125 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 10 березня 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000017 від 19.02.2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 10 березня 2025 року ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Первомайський Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, мешканця АДРЕСА_1 , особи з інвалідністю другої групи, не працюючого, одруженого, не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень. Згідно вироку ОСОБА_8 умисно заподіяв ОСОБА_9 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.

Так, 18 лютого 2024 року група військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у складі капітана ОСОБА_10 , сержанта ОСОБА_11 , солдата ОСОБА_9 , солдата ОСОБА_12 та солдата ОСОБА_13 на підставі наказу начальника Лозівського гарнізону № 8 від 15 лютого 2024 року здійснювала оповіщення, відбір та призов військовозобов`язаних на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період на території міста Первомайський (назва на даний час - Златопіль) Лозівського району Харківської області.

У цей же день, близько 11 години 40 хв., зазначена вище група військовослужбовців перебуваючи поблизу Комунального закладу «Первомайський ліцей № 2 Первомайської міської ради Харківської області» (далі КЗ «Первомайський ліцей № 2»), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , побачивши на пішохідній доріжці ОСОБА_8 , підійшли до останнього.

Під час спілкування солдата ОСОБА_9 з ОСОБА_8 між зазначеними особами, на ґрунті особистої неприязні, виник словесний конфлікт.

За цих обставин у обвинуваченого виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень солдату ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій умисел, діючи без відриву у часі, умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_9 один удар кулаком лівої руки в область обличчя справа.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_9 легке тілесне ушкодження синець на нижній повіці правого ока, який розповсюджується в виличну ділянку справа, та легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я - закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку.

Не погодившись з вироком, захисник обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, ухвалити виправдувальний вирок, у зв`язку із недоведеністю вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України. В обгрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що вина ОСОБА_8 не доведена належними та допустимими доказами. Суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність умислу у обвинуваченого на спричинення будь-кому тілесних ушкоджень, вважає дії співробітників ТЦК незаконними, оскільки вони перешкоджали йому вільно пересуватися, а він не мав наміру та бажання з ними спілкуватися. Крім того, військовослужбовці вимог про пред`явлення для перевірки документів та надання будь-яких інших даних, йому не висували, його оповіщення не здійснювали. Дії ОСОБА_13 обвинувачений сприйняв як напад, при цьому нападник був зі зброєю, у зв`язку з чим, ОСОБА_8 змушений був захищатися. Свідки, які були допитані судом, вказану інформацію не спростували, а навпаки на переконання обвинуваченого, підтвердили.

Прокурором не було доведено вини ОСОБА_8 та мотиву кримінального правопорушення, тобто не доведено наявності складу кримінального правопорушення. Сторона захисту вважає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, рішення суду грунтується на суперечливих доказах, які мають істотне значення для висновків суду. 17.09.2025 від дружини обвинуваченого ОСОБА_8 була отримана телефонограма, в якій зазначено про проведення розгляду без його участі. За повідомленням ОСОБА_14 її чоловік перебуває у хірургічному відділенні Первомайської міської лікарні, у зв`язку із проведеною операцією. Захисник обвинуваченого у судовому засіданні не заперечувала проти проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого. Враховуючи, що питання про погіршення становища ОСОБА_8 у даному провадженні не порушується, його інтереси представляє захисник, яка і подала апеляційну скаргу, колегія суддів вважає можливим проводити апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, яка підтримала свої апеляційні вимоги, просила їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного. Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із статті 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. На думку колегії суддів, судом першої інстанції вказані вимоги дотримані, висновок щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , кваліфікації його дій є обґрунтованим, зроблений на підставі об`єктивного з`ясування обставин, які підтверджено сукупністю всіх досліджених судом доказів, що є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, посилався на показання обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Крім того, судом першої інстанції були досліджені письмові докази, зокрема протокол огляду місця події, протоколи слідчих експериментів, додатки до них, висновки експертиз, відеозапис нагрудної камери поліцейського, тощо.

Дослідивши дані з показань допитаних учасників провадження та письмових доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність, допустимість та достатність для доведення винуватості ОСОБА_8 , окрім показань свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , та проведених з ними слідчих експериментів, які суд першої інстанції визнав недостовірними.

Сторона захисту стверджує, що обвинувачений ОСОБА_8 сприйняв дії ОСОБА_13 як напад особи, яка була озброєна, у зв`язку із чим був змушений захищатися, умислу на спричинення комусь тілесних ушкоджень не мав. Разом з тим, така версія ОСОБА_8 спростовується сукупністю показань допитаних судом свідків та потерпілого, досліджених письмових доказів.

Зокрема з показань потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що представники ТЦК були у військовій формі із знаками розпізнання, мали при собі зброю. Капітан ОСОБА_10 представився ОСОБА_22 , як військовослужбовець територіального центру комплектування та соціальний підтримки, пред`явив посвідчення, а також повідомив йому про причину звернення. У свою чергу обвинувачений почав поводити себе агресивно, лаятися та запитувати з яких підстав він до нього звертається. Також потерпілий ОСОБА_9 показав, що він також підійшов до ОСОБА_22 , став попереду нього, представся та попросив пояснити чим викликана така його поведінка, а також намагався роз`яснити, що вони діють на законних підставах згідно із наказом про який зазначено вище та виконують свої службові обов`язки із оповіщення громадян. Однак, ОСОБА_22 продовжуючи конфліктувати, сказав йому, потерпілому, щоб він відійшов, а інакше він його вдарить.

При цьому ОСОБА_10 стояв від нього, потерпілого, зліва.

Оскільки він не відійшов обвинувачений, який тримав у правій руці пакет, одразу наніс йому боковий удар кулаком лівої руки в обличчя, зокрема у область правого ока та скроневої частини, внаслідок чого йому були заподіяні тілесні ушкодження встановлені експертом.

В цей момент ОСОБА_13 , який підходив ззаду до ОСОБА_22 , зреагувавши на дії останнього нанесений ним удар, схопив його й вони разом впали на землю, де почали боротися.

З потерпілим ОСОБА_9 було проведено слідчий експеримент, на підставі якого проведено судово-медичну експертизу. Відповідно до висновку судовомедичної експертизи № 1214/013-Пр/24 встановлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження утворилися від одноразової місцевої дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні особливості якого не відтворилися, могли виникнути в час, можливо, при обставинах на яких наполягає потерпілий під час проведення слідчого експерименту за його участі, тобто в результаті нанесення одного удару кулаком безпосередньо в обличчя справа.

Допитаний свідок ОСОБА_10 пояснив, що солдат ОСОБА_9 наздогнав ОСОБА_8 , представився останньому, став перед ним та почав питати чому він не пред`являє документи та так себе поводить. ОСОБА_8 продовжував поводити себе агресивно, зазначаючи, що вони порушують його конституційні права. При цьому обвинувачений сказав ОСОБА_9 , що він його вдарить якщо той не відійде. Оскільки ОСОБА_9 не відійшов, то ОСОБА_8 , не реагуючи на застереження потерпілого, наніс йому один удар кулаком лівої руки в голову, зокрема в область правого ока.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що ОСОБА_9 стояв на шляху ОСОБА_8 , він, свідок, стояв поруч із ними. За цих обставин ОСОБА_8 став поводити себе агресивно, вимагав не перешкоджати його руху та декілька разів штовхнув ОСОБА_9 руками. Водночас, ОСОБА_8 сказав ОСОБА_9 у нецензурній формі, що якщо останній буде перешкоджати його пересуванню, то він його вдарить. Після цього обвинувачений, незважаючи на застереження потерпілого, наніс останньому удар лівою рукою в обличчя. У свою чергу він, свідок, відреагувавши на ці дії ОСОБА_8 , застосувавши до останнього прийом боротьби повалив його на землю, опинившись зверху обвинуваченого, якого у подальшому притримував ОСОБА_9 , який й викликав поліцію.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 також підтвердили, що ОСОБА_8 кулаком лівої руки вдарив ОСОБА_9 в обличчя.

Допитані судом свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 пояснили, що бачили трьох військовослужбовців та ОСОБА_8 , між якими відбувався конфлікт. Свідок ОСОБА_15 пояснив, що бачив як обвинувачений одному із військовослужбовців наніс удар рукою в область обличчя. Свідок ОСОБА_16 бачив обопільні рухи руками, які здійснював ОСОБА_8 та військовослужбовець, що стояв напроти нього.

З вказаними свідками проведені слідчі експерименти з фіксацією слідчих дій за допомогою відеозапису.

На підставі показань вказаних свідків щодо механізму отримання потерпілим тілесного ушкодження складені висновки судово-медичного експерта № 12-14/014-Пр/24. № 12-14/016-Пр/24, № 12-14/017-Пр/24, № 12-14/015-Пр/24, № 12-14/040-Пр/24, № 12-14/039-Пр/24, якими встановлено, що наявні у ОСОБА_9 тілесні ушкодження утворилися від одноразової місцевої дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні особливості якого не відтворилися, могли виникнути в час, можливо, при обставинах на яких наполягають свідки під час проведення слідчого експерименту, тобто в результаті нанесення одного удару кулаком безпосередньо в обличчя справа.

Судом першої інстанції були допитані працівники Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які приїхали на місце події за викликом.

Крім того, як вбачається зі змісту вироку, судом були допитані свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . Під час досудового розслідування із вказаними свідками також були проведені слідчі експерименти, під час яких свідок ОСОБА_21 дав наступні пояснення: чоловік у військовій формі, що стояв позаду чоловіка у цивільному одязі обхватив його двома руками в області плечей і повис на ньому, чоловік у цивільному одязі зробив ривок і вони обоє впали на спину чи бік. Чи бив хтось і чи наносилися комусь удари не бачив.

Під час проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_20 останній пояснив, що один чоловік у військовій формі стояв позаду чоловіка у цивільному одязі, інший чоловік у військовій формі стояв перед чоловіком у цивільному одязі. Потім чоловік у військовій, який був позаду, бере і хапає чоловіка обома руками в області плечей і вони падають, потім чоловік у цивільному одязі стає на коліна, привстає, інший чоловік у військовій формі бере і обхвачує чоловіка у цивільному одязі із заду в області плечей або за шию.

На підставі вказаних слідчих дій складено висновки судово-медичної експертизи № 12-14/018-Пр/24 та № 12-14/019-Пр/24, відповідно до яких встановлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження утворилися від одноразової місцевої дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні особливості якого не відтворилися, утворення яких неможливо, при обставинах на яких наполягають свідки ОСОБА_21 і ОСОБА_20 під час проведення слідчих експериментів за їх участі. Суд апеляційної інстанції також приймає до уваги, що під час досудового розслідування за участю ОСОБА_8 , який мав статус підозрюваного, був проведений слідчий експеримент.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-14/051-Пр/24 встановлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження утворилися від одноразової місцевої дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні особливості якого не відтворилися. Утворення встановлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, при обставинах, на яких наполягає ОСОБА_8 в ході проведення слідчого експерименту за його участі від 31 травня 2024 року, маловірогідні.

З наведеного вбачається, що показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 підтверджуються обставини нанесення саме ОСОБА_8 удару рукою в обличчя потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинено останньому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений сприйняв дії ОСОБА_13 як напад, то судом першої інстанції було встановлено, що ініціатором конфлікту був саме ОСОБА_8 , який був невдоволений діями військовослужбовців територіального центру комплектування під час виконання ними службових обв`язків. Жодних даних, які б підтверджували наявність у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, у тому числі в області шиї, які він міг би отримати в ході описаних вище подій, суду першої інстанції не було надано. Потерпілий ОСОБА_9 при зверненні із заявою про вчинення кримінального правопорушення був повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Проведеною судово-медичною експертизою у останнього встановлені тілесні ушкодження у виді: синця на нижньому повіці правого ока, який розповсюджується в виличну ділянку справа; закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які утворилися від одноразової місцевої дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні особливості якого не відтворилися та могли виникнути в час, можливо, при обставинах на яких наполягав ОСОБА_9 під час проведення експертизи, зокрема внаслідок нанесеного йому ОСОБА_8 одного удару кулаком в обличчя, що мало місце 18 лютого 2024 року.

За ступенем тяжкості встановлений синець на нижньому повіці правого ока, який розповсюджується в виличну ділянку справа відноситься до легких тілесних ушкоджень, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку відноситься до легких тілесних ушкоджень, які заподіяли короткочасний розлад здоров`я.

Розташування нападаючого та потерпілого, могло бути любим, звідки можливо спричинення (отримання) встановлених тілесних ушкоджень вертикально обличчям до обличчя, вертикально справа або зліва, та інше. Судово-медичних даних за падіння, як з висоти власного росту, або з прискоренням, не мається. Підстав вважати, що ОСОБА_8 захищався від протиправного посягання з боку працівників ТЦК судовим розглядом не встановлено. Показання ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 щодо отримання потерпілим ОСОБА_9 тілесного ушкодження спростовуються вищенаведеними висновками судово-медичного експерта. Крім того, судом першої інстанції було досліджено відеозапис із нагрудної камери поліцейського, з якого встановлено, що зі слів ОСОБА_10 вбачається, що він виконуючи зазначені вище заходи звернувся до ОСОБА_8 , однак останній заявивши, що він не бажає із ним спілкуватися та не буде пред`являти документи про свою обмежену придатність до військової служби продовжував рух. Цей факт підтвердив і сам ОСОБА_8 .

Також ОСОБА_10 зазначив, що він намагався представитися, але у зв`язку із такою поведінкою ОСОБА_8 , не встиг цього зробити, як і не встиг пред`явити йому документи, що підтверджують їх повноваження. Потім, як пояснив ОСОБА_9 , він наздогнавши ОСОБА_8 , став перед ним, однак останній продовжуючи йти, наніс йому удар рукою. В цей момент ОСОБА_13 , зреагувавши на дії ОСОБА_8 , збив останнього з ніг.

У свою чергу ОСОБА_23 повідомив поліцейським, що ОСОБА_9 обмежуючи його права, перегородив собою дорогу та штовхаючи його, перешкоджав йому пересуватися. Після чого військовослужбовці на нього напали.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту про наявність в діях ОСОБА_8 необхідної оборони, суд першої інстанції обгрунтовано врахував, що представники ТЦК були одягнені у військову форму зі знаками розпізнавання та мали при собі зброю. Дії із оповіщення вчинилися військовослужбовцями у громадському місці на пішохідній доріжці по вулиці Центральній. Допитані потерпілий та свідки пояснили, що ОСОБА_8 поводив себе агресивно. З урахуванням наведеного, у ОСОБА_8 підстав для нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 не було. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу інкримінованого кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції обставини події встановлені правильно, діям ОСОБА_8 надано належну оцінку, висновки суду щодо винуватості останнього є мотивованими та підтверджуються сукупністю досліджених доказів. Підстави вважати, що ОСОБА_8 був змушений захищатися від суспільно-небезпечного посягання з боку ОСОБА_9 , а також перебування ОСОБА_8 у стані необхідної оборони відсутні. Повідомлені потерпілим та свідками обставини вказують на те, що саме ОСОБА_8 перший завдав удар потерпілому ОСОБА_9 , а дії свідка ОСОБА_13 були реакцією на поведінку ОСОБА_8 .

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які не є співробітниками ТЦК, під час проведення слідчого експерименту з ними пояснили, що чоловік у військовій формі та чоловік у цивільному одязі знаходилися один до одного обличчям. Коли чоловік у цивільному одязі гучно розмовляв, то він також розмахував руками, потім кулаком лівої руки наніс один удар в область правої частини обличчя чоловіка у військовій формі.

Наведені обставини додатково свідчать про те, що обстановка, яка склалася, не вимагала від ОСОБА_8 вжиття заходів задля захисту від неправомірного посягання, з нанесенням тілесних ушкоджень співробітнику ТЦК. Посилання сторони захисту на те, що дії представників ТЦК були незаконними, оскільки вони перешкоджали ОСОБА_8 вільно пересуватися, не є обгрунтованими, з огляду на те, що військовослужбовці територіального центру комплектування та соціальної підтримки, виконували покладені на них завдання та обов`язки із забезпечення виконання військового обов`язку громадянами України, в умовах воєнного стану.

У зв`язку із наведеним, судом апеляційної інстанції підстав вважати зібрані докази недопустимими та неналежними, не встановлено. Усі докази у своїй сукупності, є достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_8 та наявності у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України.

Перевіряючи вирок суду в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд діяв з дотриманням вимог статтей 50, 65 КК України та призначив обвинуваченому необхідне та достатнє покарання, враховуючи дані про особу обвинуваченого. Перевіркою апеляційних доводів судом апеляційної інстанції встановлено, що вирок суду є обгрунтованим, постановлений на підставі належно досліджених доказів, яким надано правильну оцінку та підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення. Вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 10 березня 2025 року - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: