Справа № 939/2167/25
УХВАЛА

Іменем України

16 жовтня 2025 рокуселище Бородянка

Слідчий суддя Бородянського районного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , в режимі відеоконференції з приміщення ДУ «Київський слідчий ізолятор», захисника адвоката ОСОБА_5 , дистанційно в режимі відеоконференцзв`язку, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Бородянці клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000314 від 23 липня 2025 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор ОСОБА_3 у порядку ч. 6 ст. 199 КПК України звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням, мотивуючи його тим, що Бучанською окружною прокуратурою Київської області здійснюється процесуальне керівництво в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000314 від 23 липня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22 липня 2025 року, близько 21-ї години 40 хвилин, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, в селищі Пісківці Бучанського району Київської області, між ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , які перебували на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, під час якого ОСОБА_4 , реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_6 не менше 8-ми та не більше 12-ти ударів правою рукою в область голови та лівого передпліччя, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани на слизовій оболонці нижньої губи відповідно переднім зубам і задній поверхні нижньої третини лівого передпліччя, крововилив на слизовій оболонці верхньої і нижньої губ, садна в ділянці лоба між бровами та на спинці носа зліва, множинні синці на повіках обох очей, правій щоці та в скронево-виличній ділянці справа, крововиливи в м`яких тканинах лобної ділянки голови зліва та лобно-скроневої ділянки голови справа, багато уламковий перелом кісток носа з масивними крововиливами в м`які тканини носа, множинні крововиливи під м`яку мозкову оболонку полюса правої і лівої лобних часток, полюса та базальної поверхні правої скроневої частки, полюса правої потиличної частки, базальної поверхні лівої потиличної частки головного мозку, на правій долі мозочка та в ділянці зорового перехреста, множинні крововиливи в тканину головного мозку відповідно обом лобним долям, правій скроневій долі, правій потиличній долі, лівій скроневій долі, підкірковій ділянці лівої півкулі головного мозку, а також в стовбурову частину головного мозку, набряк головного мозку з осередками набухання і дистрофічними змінами нейронів, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів з ознаками порушення реологічних властивостей крові, від яких ОСОБА_6 помер.

Смерть ОСОБА_6 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми у вигляді множинних ушкоджень м`яких тканин голови, багато уламкового перелому кісток носа, масивних множинних крововиливів під оболонку та в тканини головного мозку, в тому числі в стовбурову частину головного мозку, з явищами набряку-набухання головного мозку.

Закрита черепно мозкова травма має ознаки тяжких тілесних ушкоджень (як небезпечна для життя) і знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_6 .

Рана лівого передпліччя має ознаки легких тілесних ушкоджень.

22 липня 2025 року, о 22 годині 32 хвилини, ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

23 липня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

10 жовтня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження, а саме: - протоколом огляду місця події, проведеного 23 липня 2025 року в АДРЕСА_1 ; - протоколом затримання ОСОБА_4 у порядку ст. 208 КПК України від 23 липня 2025 року; - протоколом огляду місця події, проведеного 23 липня 2025 року в приміщенні Макарівського КОБ СМЕ в селищі Макарові Бучанського району Київської області по вул. Б. Хмельницького, 62А; - протоколом огляду від 23 липня 2025 року; - протоколами допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 23 липня 2025 року; - протоколами додаткових допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 23 липня 2025 року; - протоколами додаткових допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 09 вересня 2025 року; - висновком експерта № 4/129 від 07 жовтня 2025 року; - висновками експерта № 41-345-2025, № 41-344-2025, № 41-350-2025, № 41-348-2025, № 41-347-2025, № 41-346-2025, № 41-343-2025, № 41-349-2025, № 41-352-2025 від 14 серпня 2025 року; - висновком експерта № 4-342-2025 від 13 серпня 2025 року; - іншими матеріалами кримінального провадження.

За ухвалою слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 24 липня 2025 року до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 вересня 2025 року (включно).

За ухвалою слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування до 23 жовтня 2025 року (включно).

Обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні направлено до Бородянського районного суду Київської області для розгляду по суті, однак підготовче судове засідання на даний час не призначено, а тому виникла необхідність у продовженні відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а тому, знаючи про тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, ОСОБА_4 , який не має тісних соціальних зв`язків, розлучений, не має на утриманні дітей і батьків похилого віку, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_4 шляхом прохань, залякування, примусу, погроз або застосування насильства може незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою надання ними неправдивих показів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, оскільки свідки є його знайомими та проживають із обвинуваченим в одному населеному пункті, а тому можуть піддатися його незаконному впливу, що в подальшому призведе до спотворення їх показів, які вони даватимуть під час судового розгляду даного кримінального провадження, що може призвести до ухилення винуватої особи від кримінальної відповідальності. Тому, враховуючи вказані обставини, на думку прокурора застосування менш суворого запобіжного заходу, не зможе запобігти вказаним ризикам і забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому доводи.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечували та просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши доводи клопотання, вивчивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Слідчим суддею встановлено, що за ухвалою слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 24 липня 2025 року до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 вересня 2025 року (включно).

За ухвалою слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування до 23 жовтня 2025 року (включно).

13 жовтня 2025 року обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні направлено до Бородянського районного суду Київської області для розгляду по суті, однак підготовче судове засідання на даний час не призначено.

Як вбачається з протоколу автоматизованого розподілу справи за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, визначити склад суду не можливо через відсутність потрібної кількості суддів.

Відповідно до ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Згідно з вимогами ч. 3, 4 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя, крім іншого, враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною першою статті 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно зі статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі "Ілійков проти Болгарії" від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, погоджується із наявністю ризику переховування від суду, оскільки тяжкість очікуваного покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , який не має тісних соціальних зв`язків за місцем проживання, може спонукати його до ухилення від суду.

Крім того, слідчий суддя вважає, що прокурором доведений ризик того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі може незаконно впливати на потерпілу та свідків, шляхом прохань, залякування, примусу, погроз або застосування насильства з метою надання ними неправдивих показів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, що може призвести до ухилення винуватої особи від кримінальної відповідальності, оскільки свідки є його знайомими та проживають із обвинуваченим в одному населеному пункті.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, а тому, враховуючи положення п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України та недоцільність застосування більш м`яких запобіжних заходів, клопотання про продовження обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовольнити.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визнавати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Задовольняючи клопотання про продовження строку обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави, оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини.

Керуючись ст. 177, 178, ч. 5 ст. 182, 183, 194, 196, 199, 205, 309, 310 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до 14 грудня 2025 року (включно).

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_11