У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/65/26

29 січня 2026 року Провадження №1-кп/338/68/26

селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000006, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Шелехово, Тайшетського району Іркутської області Російської Федерації, місце проживання АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

В провадженні Богородчанського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 , який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні службового підроблення, тобто внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та складанні і видачі завідомо неправдивих офіційних документів за наступних обставин.

02 липня 2001 року наказом директора державного підприємства "Івано-Франківський регіональний центр державного земельного кадастру" (далі "Івано-Франківський регіональний центр ДЗК") ОСОБА_3 призначено на посаду директора Богородчанської районної філії ДП "Івано-Франківський регіональний центр ДЗК".

Згідно з Положенням про Богородчанську районну філію ДП "Івано-Франківський регіональний центр ДЗК", філія здійснює свою діяльність з метою створення та функціонування автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру України та системи реєстрації земельних ділянок на території районної ради та отримання прибутку від здійснюваної діяльності. Основними завданнями філії є проведення проектних та вишукувальних землевпорядних, топографо-геодезичних, картографічних, земельно-кадастрових, радіологічних містобудівних робіт, з метою підготовки та створення бази єдиного державного земельного кадастру; виконання робіт по кадастровому землеустрою та інвентаризації земель, виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку та інше.

Відповідно до своїх посадових обов`язків, ОСОБА_3 здійснював керівництво діяльністю філії, розподіляв обов`язки між працівниками, очолював та контролював їхню роботу. Призначав на посади та звільняв з посад працівників, відповідно до законодавства. Забезпечував збереження майна, раціональне використання обладнання, здійснював контроль за роботою персоналу філії тощо.

Таким чином, ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді директора Богородчанської районної філії ДП "Івано-Франківський регіональний центр ДЗК", відповідно до примітки 1 до ст. 364 КК України, був службовою особою, яка постійно здійснювала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції.

Проте свої службові повноваження ОСОБА_3 використав зі злочинною метою за наступних обставин.

Згідно зі ст. 1 Лісового кодексу України (далі - ЛК України), усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності із земель державної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

До земель лісогосподарського призначення, згідно ст. 55 ЗК України належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

У відповідності до ст. 56 ЗК України, громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісового фонду загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

Відповідно до Закону України "Про землеустрій" від 22 травня 2003 року, технічна документація із землеустрою сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель та є офіційним документом.

Так, ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді директора Богородчанської районної філії ДП "Івано-Франківський регіональний центр ДЗК", не пізніше травня 2005 року, перебуваючи в приміщенні вказаної філії, розташованої за адресою: вул. Шевченка, 84/1 селище Богородчани Івано-Франківського району Івано-Франківської області, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, усвідомлюючи завідомо неправдивий характер відомостей, які вносилися, виготовив та підписав технічну документацію із землеустрою №1144 від 12 травня 2005 року, щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку громадянина ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства, розташовану в АДРЕСА_2 .

При цьому, після проведення обмірів та встановлення меж земельної ділянки в натурі, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що частина вказаної ділянки вкрита лісовою рослинністю та перебуває в постійному користуванні ДП "Солотвинське лісове господарство", вчиняючи службове підроблення, умисно склав та підписав завідомо неправдиві офіційні документи, а саме: технічне завдання на виконання робіт від 21 травня 2005 року щодо виготовлення технічної документації із землеустрою та кадастровий план земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0031, розташованої в с. Гута, урочище "Ями" (колишнього Богородчанського району) Івано-Франківського району Івано-Франківської області, не погодивши межі земельної ділянки із суміжним землекористувачем - ДП "Солотвинське лісове господарство".

Вказаними діями ОСОБА_3 надав зазначеним документам статусу офіційних, що стало підставою для незаконного набуття ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку площею 0,1979 га.

Таким чином, унаслідок службового підроблення, вчиненого ОСОБА_3 , яке полягало у складанні та видачі завідомо неправдивих офіційних документів із грубим порушенням вимог статей 56, 116, 118, 122 ЗК України, пункту 12 Перехідних положень ЗК України, а також статей 9, 31, 33, 34 Лісового кодексу України (в редакції, чинній 2005 року), незаконно вилучено земельну ділянку, частина якої належала до земель запасу Гутянської сільської ради, а інша частина площею 0,063 га - до земель лісового фонду та перебувала у постійному користуванні ДП "Солотвинське лісове господарство".

Дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст. 366 КК України (в редакції чинній станом на 05 квітня 2001 року), як службове підроблення, тобто внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та складання і видача завідомо неправдивих офіційних документів.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 366 КК України, мотивуючи тим, що на даний час минуло більше 20 років з часу досліджуваних у кримінальному провадженні подій, вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України не визнає і просить закрити кримінальне провадження щодо нього за ч.1 ст.366 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Судом роз`яснено обвинуваченому наслідки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності та закриття кримінального провадження, в тому числі і те, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності не є реабілітуючою обставиною. Після цього обвинувачений надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження із зазначених підстав.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання, звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження стосовно обвинуваченого, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності.

Суд, розглянувши клопотання обвинуваченого, заслухавши думку обвинуваченого та прокурора, приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Вимогами ст.44 КК України та ч.1 ст.285 КПК України, передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст.49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Зокрема, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину); протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину; особа не ухилялася від досудового слідства або суду; законом не встановлено заборони щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

ОСОБА_3 обвинувачується в службовому підробленні, (внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та складанні і видачі завідомо неправдивих офіційних документів), тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, санкцією якої станом на 05 квітня 2001 року було передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до ст.12 КК України інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_3 кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.

За змістом п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

З обвинувального акту вбачається, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення вчинено в травні 2005 року, тобто на даний час минуло більше трьох років (двадцять п`ять років), з моменту вчинення кримінального проступку.

Даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався з підстав, зазначених ч.ч.2, 3 ст.49 КПК України, судом не встановлено.

Кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч.2 ст.284 КПК України).

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" №12 від 23 грудня 2005 року роз`яснено, що звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим для суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4 ст.49 КК України.

При цьому, закон не пов`язує можливість застосування правил ч.1 ст.49 КК України із визнанням особою вини, оскільки обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Зокрема, ст.285 КПК України встановлено, що особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення. Обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Отже, встановивши обставини, що дають підстави для закриття справи суд повинен їх дослідити і, в разі згоди особи, ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.

Системний аналіз наведених норм закону вказує на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Така правова позиція викладена у рішеннях Верховного Суду у справі №285/2238/17 від 19 лютого 2019 року, №185/7934/13 від 27 лютого 2018 року, №456/3557/17 від 07 лютого 2020 року, №754/10717/17 від 16 грудня 2019 року, №202/3148/16 від 17 вересня 2019 року та №287/359/15 від 29 травня 2019 року.

Оскільки, обвинувачений ОСОБА_3 скористався своїм правом щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та має право на таке звільнення, а суд в свою чергу роз`яснив обвинуваченому його право на звільнення від кримінальної відповідальності та юридичні наслідки щодо реалізації цього права, в тому числі, і те, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою і обвинувачений надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності із зазначених вище підстав, строк давності не зупинявся та не переривався, то суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 366 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього підлягає закриттю.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 284, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.366 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 000006 про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня його проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя Богородчанського

районного суду ОСОБА_1