Справа № 286/3892/25
Провадження № 1-кс/286/656/25
У Х В А Л А

29.10.2025 м. Овруч

Слідчий суддя Овруцького районного суду Житомирської області ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання ст. слідчого СВ ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та додані до клопотання матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

29.10.2025 ст. слідчий СВ ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Клопотання мотивоване тим, що згідно вимог ст. 33 Конституції України, окрім іншого, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Статтею 64 Конституції України передбачено, окрім іншого, що конституційні права й свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватись окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 (далі - Указ), затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, передбачено, що у зв`язку з військовою агресією проти України в Україні уведено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Відповідно до пункту 3 Указу, окрім іншого, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану тимчасово, па період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права й свободи людини та громадянина, передбачені ст. 33 Конституції України.

Надалі, відповідно до вимог п. 1 Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №478/2025 від 14 липня 2025 року строк дії воєнного стану в України продовжено з 05 години 30 хвилин 07.08.2025 строком на 90 діб.

При цьому, порядок і вичерпний перелік підстав, за яких громадяни України мають право на виїзд із України, а також перетин державного кордону, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану, визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.199 (у редакції від 25.08.2010 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 724), - далі Правила.

Пунктом 26 Правил передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також пункті 214 цих Правил.

Відповідно до вимог п. 12 Правил, окрім іншого, у ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Таким чином, із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 право на виїзд з України, а також перетин державного кордону, громадянами України без наявних законних підстав тимчасово обмежено.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метію забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України 24.02.2022 постановлено Указ № 65/2022 про оголошення та проведення загальної мобілізації протягом 90 днів з дня набрання чинності Указу, зокрема, на території Житомирської області, дія якого продовжена Указом Президента України №478/2025 від 14 липня 2025 року.

В порушення вказаних вище вимог, у ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, виник злочинний умисел, направлений на сприяння незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України наданням засобів за наступних обставин.

Так, 27.10.2025 року, близько 10 години, ОСОБА_4 , після попередньої домовленості з ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, з метою особистого збагачення за рахунок здійснених кримінально-протиправних дій, усвідомлюючи їх суспільно небезпечний характер, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою сприяння незаконному переправлянню останнього через державний кордон, зустрівся з ними за невстановленою досудовим розслідуванням адресою в м. Дніпро, Дніпропетровськ області.

У послідуючому ОСОБА_4 , використовуючи легковий автомобіль «Ford Focus» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », перевіз ОСОБА_7 з м. Дніпро до м. Київ, де останні, цього ж дня, за невстановленою досудовим розслідуванням адресою, залишилися на ночівлю до 08 години 28.10.2025 року.

Після цього, 28.10.2025 року, близько 08 години ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинній умисел, направлений на сприяння незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України, з корисливих мотивів, використовуючи легковий автомобіль «Ford Focus», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », вирушив разом з останнім у напрямку державного кордону України з Республікою Білорусь, при цьому рухаючи по дорозі у напрямку державного кордону ОСОБА_7 передав ОСОБА_4 у якості оплати за надані останнім послуги, грошові кошти у сумі 6000 грн.

Таким чином ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, шляхом надання засобів, сприяв незаконному переправленню ОСОБА_7 через державний кордон України, однак, час руху у напрямку до державного кордону України, на стаціонарному блок-посту що на південній околиці с. Заріччя, Овруцької територіальної громади, Коростенського району Житомирської області, керований ними автомобіль 28.10.2025 року, близько 13 год. 20 було виявлено та зупинено працівниками Державної прикордонної служби України.

Своїми умисними діями, вираженими у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому з корисливих мотивів, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 являється жителем іншої області та проживає на віддаленій від місця проведення досудового розслідування території, а саме в м. Дніпро, Дніпропетровської області, що унеможливить органу досудового розслідування здійснювати за ним належний контроль, що у свою чергу також дозволить ОСОБА_4 переховуватися від органу досудового розслідування.

Також, наявний та обгрунтований ризик незаконно впливати на свідка у даному кримінальному провадженні - ОСОБА_7 з метою дачі, зміни ним показань на його користь. Даний ризик існує, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 перебуває у товариських відносинах зі свідком ОСОБА_7 , йому відомі анкетні дані вказаного свідка, засоби зв`язку з ним, та місце проживання, а тому перебуваючи на волі останній зможе здійснити на нього вплив з метою схиляння до зміни наданих на даний час показів щодо участі та ролі його у вчиненні кримінального правопорушення для уникнення кримінальної відповідальності.

Вказані обставини свідчать про неможливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту або застави, так як такі не будуть ним дотримані та являються недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно з запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою. З цих підстав більш м`які запобіжні заходи не забезпечать реальної можливості запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КК України, у зв`язку з чим ст. слідчий просить клопотання задовольнити.

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав викладених у ньому.

Підозрюваний щодо задоволення клопотання заперечував, погодився на домашній арешт, пояснив, що є сиротою, проживає із бабусею, за якою здійснює догляд. Має старшого брата, у якого своя сім`я. Неофіційно працює таксистом.

Захисник щодо задоволення клопотання заперечував, пояснив, що поїздка відбулася один раз, із свідком підозрюваний має дружні відносини. Вину свою визнає, але не погоджується із кваліфікацією правопорушення. Даний вид запобіжного заходу є суворим, просить застосувати нічний домашній арешт.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

28.10.2025 року відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000367 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України. Вказані відомості внесені у зв`язку з тим, що 28.10.2025 року до відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області надійшло повідомлення від працівників прикордонної служби, з приводу того, що на автодорозі в с. Заріччя Овруцької ТГ Коростенського району, було зупинено автомобіль марки «Форд - Фокус», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , в салоні якого знаходився ОСОБА_7 , який їхав в напрямку державного кордону з Республікою Білорусь з метою його перетину.

29.10.2025 о 11 год. 00 хв. ОСОБА_8 було вручено повідомлення про підозру у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України наданням засобів, вчиненому з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України за ступенем тяжкості є тяжким злочином, зокрема передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Згідно із ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 14.10.2010 року у справі «Хайредінов проти України» (заява N 38717/04) (п. 29-30), національні органи влади не надали належного обґрунтування для виправдання позбавлення заявника свободи, яке відповідно вважається свавільним, оскільки не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, які могли б забезпечити доступність заявника для розслідування та судового розгляду.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії" зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного слідчий суддя враховує не лише наявність у кримінальному провадженні вагомих доказів обгрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, існування певних ризиків вчинення підозрюваним дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню, в сукупності не виправдовують застосування до підозрюваного саме запобіжного ув`язнення.

Тому з огляду на викладене, а також враховуючи особу підозрюваного, який є сиротою, його молодий вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, відсутність судимостей і негативних характеризуючих даних, та те, що органом досудового розслідування вже проведено допит свідка, слідчий суддя приходить до переконливого висновку, що слідчим, прокурором, при доведеності обставин, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.194 КПК України, не доведено, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду і вчинити інше кримінальне правопорушення, та відповідно до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання та водночас про обрання більш м`якого запобіжного заходу, а саме: цілодового домашнього арешту.

Керуючись ст. ст. 132, 176, 177, 178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 205, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, заборонивши йому цілодобово залишати житло за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади;

- утримуватись від спілкування з іншими особами у кримінальному провадженні за №0000367 від 28.10.2025, коло яких визначає та повідомляє підозрюваному слідчий або прокурор, з приводу обставин вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців, але не довше ніж до 29 грудня 2025 року. У разі необхідності цей строк може бути продовжено за клопотанням прокурора.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції, за місцем проживання підозрюваного.

Згідно ст.181 ч.4 КПК України орган Національної поліції зобов`язаний негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчого.

Копію ухвали вручити підозрюваному.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1