Справа № 161/2034/25
Провадження № 1-кп/161/591/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 11 грудня 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Луцьку в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia) обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000124, що надійшов з Волинської обласної прокуратури, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Рязань, Рязанської області, Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина Російської Федерації, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальногоих правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 6 ст. 111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 , зазначені кримінальні правопорушення вчинив за таких обставин.

В Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) зазначено, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з вказаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави всього світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року № 13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 2 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до статей 2, 3 зазначеного Договору російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюються на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема і Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Незважаючи на вищевикладене, 24 лютого 2022 року російською федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та відкрите захоплення її території.

Після цього збройними силами російської федерації, які діяли за наказом військово-політичного керівництва рф, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військовим штабам і складам Збройних сил України, а також підрозділами збройних сил та інших військових формувань рф 24.02.2022 здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна через державний кордон України, який проходить територіями Автономної республіки Крим, Донецької, Луганської, Харківської, Херсонської, Миколаївської, Сумської, Чернігівської та інших областей, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, окупували частину вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час і призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У свою чергу, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, дія якого неодноразово продовжувалася та який триває по даний час.

У результаті вищезазначених подій, значна частина території Луганської області опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій російської федерації на території Луганської області. Зокрема з 25.06.2022 по даний час Сєверодонецька міська територіальна громада, та ряд інших селищних, міських і сільських територіальних громад Луганської області перебувають під окупацією збройних сил рф, що зафіксовано відповідним Переліком, затвердженим Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309.

Одночасно, з метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, на тимчасово окупованій частині Луганської області, з числа представників незаконного збройного формування так званого «ЛНР», створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій, та, згідно з Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, є органами окупаційної адміністрації російської федерації.

Відтак, всупереч порядку, встановленому Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації» та іншими нормативно-правовими актами, указом голови так званої «ЛНР» від 03.03.2022 УТ-125/22 створено окупаційну адміністрацію «администрацию города Северодонецк Луганской Народной Республики», з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території міської громади та реалізації узурпованих владних повноважень.

У ході розвитку подій, пов`язаних з військовою агресією рф та окупацією ряду населених пунктів Луганської області, громадянин російської федерації ОСОБА_5 , усвідомлюючи факт збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, перебуваючи на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Сєверодонецьк Луганської області, діючи умисно, вступивши у злочинну змову з іншими невстановленими особами для вчинення спільних протиправних дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а саме виведення з-під юрисдикції України окремих адміністративно-територіальних одиниць Луганської області, а відтак усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, а також негативні наслідки, що можуть настати внаслідок їх реалізації, водночас підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у тому числі щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів рф, які передбачають перебування України у сфері її впливу, а також з корисливих мотивів та хибного почуття кар`єризму, вирішив використати факт встановлення окупаційної влади на території Сєверодонецької міської територіальної громади та ряду інших населених пунктів Луганської області у своїх особистих інтересах та не пізніше 20.09.2022, більш точний час досудовим розслідуванням з об`єктивних причин не встановлений, добровільно обійняв посаду «первого заместителя главы администрации города Северодонецк Луганской Народной Республики», тобто посаду в органах окупаційної адміністрації російської федерації функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій з метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Знаходячись на зазначеній посаді, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на зміну меж території та державного кордону України, діючи спільно з іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, ОСОБА_5 , у відповідності до покладених на нього посадових повноважень, здійснював активну координацію діяльності так званої «администрации города Северодонецк Луганской Народной Республики» з питань місцевого значення і в свою чергу ніс персональну відповідальність за організацію і результат її діяльності, представляв інтереси Адміністрації у взаємовідносинах з іншими структурними підрозділами, органами державної влади та місцевого самоврядування, організовував публічні заходи, під час проведення яких, активно поширював серед місцевого населення інформацію на підтримку держави-агресора та налагодження «дружби між Сєвєродонецьком та Пермським краєм», закликав до співпраці з державою-агресором, а також здійснював активну діяльність, спрямовану на зміну меж території та державного кордону України, шляхом переконання мешканців Сєверодонецької міської територіальної громади та ряду інших населених пунктів Луганської області у втраті законною українською владою будь-якого контролю над цими територіями та створення в них хибного уявлення незворотного і стабільного існування на теренах Луганської області влади рф, а також належного функціонування незаконної «администрации города Северодонецк Луганской Народной Республики» та відповідно підтверджуючи легітимність такої псевдо влади, тим самим вчиняючи дії безпосередньо спрямовані на виведення з-під юрисдикції України окремих адміністративно-територіальних одиниць Луганської області, тобто дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХІІ від 02.10.1992, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів, але реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 6 цього ж Закону, право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. В порядку статі 28 вказаного Закону, інформація не може бути використана для закликів до повалення конституційного ладу, порушення територіальної цілісності України, пропаганди війни, насильства, жорстокості, розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, вчинення терористичних актів, посягання на права і свободи людини.

Проте, всупереч указаним правовим нормам, ОСОБА_5 , усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, сповідуючи ідеї військово-політичного керівництва рф щодо політичної, ідеологічної, національної нетерпимості та ненависті до української нації та державності, підтримуючи антиукраїнські рухи, спрямовані на відокремлення від України частини її території та населення, відстоюючи стійку проросійську позицію, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, маючи ідеологічні мотиви, діючи у співпраці з державою-агресором та його окупаційною адміністрацією, здійснював колабораційну діяльність, яка полягала в організації заходів політичного характеру, активній участі в таких заходах та здійсненні інформаційної діяльності, спрямованих на підтримку держави-агресора, її збройних формувань та на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України.

Зокрема він, у період часу з вересня 2022 року по червень 2024 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Сєверодонецьк Луганської області, діючи умисно у співпраці з державою-агресором та його окупаційною адміністрацією, зокрема будучи її представником в якості «первого заместителя главы администрации города Северодонецк Луганской Народной Республики», а в подальшому «руководителем шеф-команды Пермского края в Северодонецке», маючи єдиний злочинний умисел, спрямований на підтримку дій держави-агресора, за допомогою російських Telegram-каналів під назвою «МоргуноV», «СЕВЕРОДОНЕЦК ОФИЦИАЛЬНЫЙ» здійснював активну інформаційну діяльність, шляхом висвітлення дії РФ на окупованих територія, а саме дії Пермського краю такі як гуманітарні місії, відновлення інфраструктури, що слугувало інструментом легалізації дій РФ у Сєвєродонецьку та популяризації дій держави-агресора як таких, що є рятівними, викривлення подій російської агресії проти України, шляхом підтримки дій окупаційної влади, переконання українців, які є жителями окупованих територій, а також українського народу загалом, у тому, що російська федерація і її збройні сили не є їхнім ворогом, з турботою ставляться до жителів окупованих територій, надають їм та готові, в подальшому, надавати будь-яку допомогу і підтримку, здійснюючи при цьому психологічний вплив та змінюючи свідомість та ставлення громадян України до дійсності та значення подій, які насправді відбуваються в Україні.

Також, ОСОБА_5 , не пізніше 01.02.2024, більш точний час досудовим розслідуванням з об`єктивних причин не встановлений, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Сєверодонецьк Луганської області, достовірно знаючи про незаконність створення збройними формуваннями «ЛНР» та окупаційною адміністрацією РФ органів влади на окупованій ними території, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, маючи ідеологічні мотиви, здійснив захід політичного характеру у співпраці з державою-агресором, спрямованого на підтримку держави-агресора, її збройних формувань та на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України, зокрема у м. Сєверодонецьк ініціював зустріч школярів з організації «Молодая Гвардия Единой России», представників ветеранської організації та військових із Пермського краю, які з 2022 року беруть участь у СВО, яка була частиною програми політичної партії держави-агресора «ЕДИНАЯ РОССИЯ» та мала на меті патріотичне виховання молоді.

Продовжуючи реалізацію своїх злочинних дій, направлених на підтримку ідей держави-агресора РФ та її окупаційної політики, ОСОБА_5 не пізніше 12.03.2024, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Сєверодонецьк Луганської області, сповідуючи ідеї військово-політичного керівництва рф щодо політичної, ідеологічної, національної нетерпимості та ненависті до української нації та державності, підтримуючи антиукраїнські рухи, спрямовані на відокремлення від України частини її території та населення, відстоюючи стійку проросійську позицію, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, маючи ідеологічні мотиви, взяв активну участь у заходах політичного характеру, спрямованих на підтримку держави-агресора, саме у виборах президента РФ, та здійснив публічне висловлювання під відеозапис, яким закликав жителів окупованого м. Сєвєродонецьк взяти участь у виборах та проголосувати за спільне нібито з Росією майбутнє задля відновлення знищеного міста, тим самим впливаючи на свідомість місцевих мешканців, формуючи у них ідеологію довіри до окупаційної влади російської федерації.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними діями, вчиненими з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 110 КК України.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились в організації заходів політичного характеру, активній участі в таких заходах та здійсненні інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та її окупаційною адміністрацією, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації та на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 111-1 КК України.

Загальні засади кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Згідно з вимогами, передбаченими ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Як установлено ч. 3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

З огляду на положення КПК України та Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи, суд зазначає про таке.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження, - з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.

Захисник у судовому засіданні зазначив що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення, оскільки будь-яких засобів зв`язку з нею немає, останнє відоме місце проживання обвинуваченого наразі є тимчасово окупованою територією України.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 (in absentia), який показань суду не надавав, будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2025 року постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинувальним актом відносноОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 6 ст. 111-1 КК України.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Судом вживалися заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_5 для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим останній викликався в судові засідання в порядку ст. 323 КПК України. Повістки про виклик опубліковувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті Луцького міськрайонного суду Волинської області, а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачений над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри на ухилення від кримінальної відповідальності.

У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Волинській області.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що докази сторони обвинувачення ґрунтуються виключно на припущеннях, у зв`язку з чим, виходячи з принципів презумпції невинуватості, просив виправдати обвинуваченого у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, суд вважає, що стороною обвинувачення та судом вживалися достатні заходи щодо дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_5 на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 6 ст. 111-1 КК України, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показав про те, що під час перебування у місті Сєвєродонецьку у 2022 році бачив ОСОБА_5 коли привозили російську гуманітарну допомогу. ОСОБА_5 прибув із двома жінками та опитував місцевих мешканців щодо їхніх потреб, при цьому представився волонтером. Вдруге він його бачив коли приходив на реєстрацію для отримання гуманітарної допомоги. Тоді ОСОБА_5 вже представився головою місцевої адміністрації, говорив, що вони тут надовго і забезпечать населення всім необхідним. А вже після виїзду на підконтрольну Україні територію, бачив у YouTube відео, де ОСОБА_5 виступав, як голова адміністрації.

Окрім показань свідка ОСОБА_6 винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 6 ст. 111-1 КК України, об`єктивно підтверджується також і іншими доказами дослідженими безпосередньо у кримінальному провадженні.

Протоколом огляду від 04.10.2024 з диском, згідно якого, оглянуто в мережі Інтернет сайт новин окупаційної влади «луганський информационный центр», де виявлено наказ голови так званої «лнр» про створення адміністрацій міст та районів «лнр». Зокрема, згідно указаного наказу окупаційною владою створено адміністрації на тимчасово окупованій території Луганської області, у тому числі «Администрация города Северодонецк ЛНР» (мовою оригіналу);

Протоколом огляду від 26.11.2024 з диском, згідно якого, оглянуто в мережі Інтернет сайт новин окупаційної російської влади «Новый компаньон», де виявлено публікацію від 08.04.2023 з назвою «Замминистра АПК Прикамья Крестьянников вернулся из командировик в Северодонецк» (мовою оригіналу). В указаній публікації зображений обвинувачений ОСОБА_5 , який надає інтерв`ю російському виданню про свою так звану роботу на посаді «первого заместителя главы администрации города Северодонецк Луганской Народной Республики» (мовою оригіналу), підтримання дій та рішень окупаційної влади;

Протоколом огляду від 25.09.2024 з диском, згідно якого, оглянуто в мережі Інтернет сайт окупаційної влади «муниципальное образование городской город северодонецк лнр» (мовою оригіналу), на якому висвітлюється діяльність незаконного створеного органу окупаційної влади на тимчасово окупованій території Луганської області, наявні документи щодо функціонування відповідного незаконного органу «Положение об администрации городского округа муниципальное образование городской город северодонецк лнр» (мовою оригіналу);

Протоколом огляду від 26.09.2024, згідно якого, соціальної мережі «Telegram» в ході огляду якого виявлені публікації пов`язані з незаконною діяльність ОСОБА_5 на посаді «первого заместителя главы администрации города Северодонецк Луганской Народной Республики» (мовою оригіналу), та його діяльність як представника пермського краю рф на тимчасово окупованій території Луганської області, пов`язана із зміною меж території та державного кордону України та в організації заходів політичного характеру, активній участі в таких заходах та здійсненні інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та її окупаційною адміністрацією, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації та на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України.

Зокрема, на проросійському каналі «МоргуноV» виявлені публікації від 30.09.2022, 28.09.2023, 25.12.2023, 26.12.2023, 01.02.2024, 05.02.2024, 12.03.2023, 16.03.2024, 19.07.2024, щодо діяльності ОСОБА_5 як представника пермського краю рф на тимчасово окупованій території Луганської області та на посаді «первого заместителя главы администрации города Северодонецк Луганской Народной Республики» (мовою оригіналу), насамперед місті Сіверськодонецьк (раніше Сєвєродонецьк);

Протоколом огляду від 27.09.2024, згідно якого, соціальної мережі «Telegram» в ході огляду якого виявлені публікації пов`язані з незаконною діяльність ОСОБА_5 на посаді «первого заместителя главы администрации города Северодонецк Луганской Народной Республики» (мовою оригіналу), та його діяльність як представника пермського краю рф на тимчасово окупованій території Луганської області, пов`язана із зміною меж території та державного кордону України та в організації заходів політичного характеру, активній участі в таких заходах та здійсненні інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та її окупаційною адміністрацією, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації та на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України.

Зокрема, на каналі «СЕВЕРОДОНЕЦК ОФИЦИАЛЬНЫЙ» виявлені публікації від 13.12.2022, 06.02.2023, 05.09.2023, 28.09.2023, 19.10.2023, 05.12.2023, 07.12.2023, 08.12.2023, 14.12.2023, 20.06.2024, щодо діяльності ОСОБА_5 як представника пермського краю рф на тимчасово окупованій території Луганської області та на посаді «первого заместителя главы администрации города Северодонецк Луганской Народной Республики» (мовою оригіналу), насамперед місті Сіверськодонецьк (раніше Сєвєродонецьк).

Протоколом огляду від 21.03.2023 з диском, згідно якого, об`єктом огляду є соціальна мережа «Telegram», канал окупаційної російської влади «главы администрации города Северодонецк лнр моргунова м.в.», де виявлено публікацію з відеосюжетом від 25.11.2022, на якому зображений ОСОБА_5 як «первый заместителя главы администрации города Северодонецк Луганской Народной Республики» (мовою оригіналу), який підтримує рішення та дії окупаційної влади рф;

Протоколом огляду від 21.03.2023 з диском, згідно якого, оглянуто в мережі Інтернет російський сайт новин «URA.RU», де виявлено публікацію з відеоматеріалами від 25.10.2022 з назвою «Пермский замминистра стал вице-мэром в лнр». В указаній публікації зображений обвинувачений ОСОБА_7 , та його призначення на так звану посаду «первого заместителя главы администрации города Северодонецк Луганской Народной Республики» (мовою оригіналу);

Протоколом огляду від 21.03.2023 з диском, гідно якого, оглянуто в мережі Інтернет російський сайт новин «Пермская деловая газета Business Class», де виявлено матеріали, пов`язана з робою Крестьннікова на території рф та його зображення;

Протоколом огляду від 21.03.2023 з диском, згідно якого, оглянуто в мережі Інтернет сайт новин окупаційної влади «луганський информационный центр», де виявлено публікацію від 12.12.2022 з назвою «администрация северодонецка создала п`ять пунктов временного размещения горожан». В указаній публікації висвітлюється діяльності ОСОБА_5 на посаді «первого заместителя главы администрации города Северодонецк Луганской Народной Республики» (мовою оригіналу), насамперед місті Сіверськодонецьк (раніше Сєвєродонецьк);

Протоколом огляду від 21.03.2023 з диском, згідно якого, об`єктом огляду є соціальна мережа «Telegram», канал окупаційної російської влади «северодонецк официальный», де виявлено публікацію від 20.09.2022, на якому зображений ОСОБА_5 як «первый заместителя главы администрации города Северодонецк Луганской Народной Республики» (мовою оригіналу), який підтримує рішення та дії окупаційної влади рф;

Протоколом огляду від 22.03.2023 за участі свідка ОСОБА_8 , відповідно до якого останній впізнав ОСОБА_5 на відеоролику в телеграм-каналі «главы администрации города Северодонецк лнр моргунова м.в.»;

Протоколом огляду від 23.03.2023 за участі свідка ОСОБА_6 , відповідно до якого останній впізнав ОСОБА_5 на відеоролику в телеграм-каналі «главы администрации города Северодонецк лнр моргунова м.в.»;

Висновком судово-лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи №54/1516-446 від 24.10.2024, згідно якого у публікаціях у телеграм-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 26.09.2024 встановлена наявність участі ОСОБА_5 у заходах політичного характеру в співпраці з державою-агресором, спрямованому на підтримку держави агресора, заклику до співпраці з державою-агресором, ознаки співпраці з державою-агресором та окупаційною адміністрацією, від 27.09.2024 встановлена наявність ознак інформаційної діяльності ОСОБА_5 у співпраці з державою-агресором, ознаки співпраці та інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором рф;

Відповіддю на доручення 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 18.12.2024, згідно якої ОСОБА_5 знаходиться на тимчасово окупованій території України м. Сєвєродонецьк Луганської області, де він переховується від слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

Вищевказані показання свідка та письмові докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Також суд критично відноситься до доводів захисника ОСОБА_4 з приводу того, що стороною обвинувачення порушено принцип змагальності сторін та свободи, оскільки на його думку обвинувачений ОСОБА_5 був позбавлений можливості на власний захист, можливості надавати показання, подавати докази, оскільки сторона обвинувачення не подала жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_5 був ознайомлений із публікаціями про його виклики, а також не подала доказів щодо того, що ОСОБА_5 відомо про кримінальне правопорушення, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 7 КПК України основними засадами судочинства в Україні є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом, повага до людської гідності.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 6 ст. 111-1 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження і протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування, ухвалою суду від 31 березня 2025 року постановлено рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно вказаного вище обвинувального акту та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого. У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_5 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті пред`явленого йому обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п. п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 10 КПК України суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Обвинувачений ОСОБА_5 будучи обізнаний, що відносно нього розпочато кримінальне провадження та обвинувальний акт направлено до суду, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газети «Урядовий кур`єр».

Суд вважає, що дослідженими у суді доказами винуватість ОСОБА_5 у вчинені інкримінованих їй кримінальних правопорушень доведена.

Вважаючи достатньо забезпеченими під час судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинувачених, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Судом під час судового розгляду справи вживалися всі заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_5 до суду та повідомлення про дату і час розгляду справи для забезпечення права на захист, також судом здійснені усі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Окрім того, сам захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим.

Крім того, суд критично відноситься до позиції захисника ОСОБА_4 з приводу того, відсутності умислу на вчинення кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_5 , з огляду на наступне.

Виходячи з положень ст. 23 та 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Твердження захисника щодо відсутності умислу на вчинення ОСОБА_5 повністю спростовується дослідженими під час судового розгляду, які визнані відповідно до ст. 85, 86 КПК України належними і допустимим, протоколами огляду від 04.10.2024 р., 26.11.2024 р., 25.09.2024 р., 26.09.2024 р., 27.09.2024 р., 21.03.2024 р., з яких чітко слідує, що ОСОБА_5 добровільно обійняв посаду первого заместителя главы администрации города Северодонецк Луганской Народной Республики» (мовою оригіналу) та підтримав дії та рішення окупаційної влади.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для ухвалення рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 6 ст. 111-1 КК України.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_5 вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень, обставини вчинення такого, характер діянь, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

До обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд відносить вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Відповідно до змісту ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 02.03.2021 у справі №721/115/19, для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як основне або додаткове покарання за вчинення кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, передбачених статтями 111-1,111-2 цього Кодексу, призначається на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Суд під час ухвалення рішення враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 у справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

Також, призначаючи покарання суд ураховує, що згідно з ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно з ч. 2 ст. 52 КК України конфіскація майна є додатковим видом покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Вивченням даних про особу ОСОБА_5 установлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває. Зважаючи на той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 , як громадянин України, вчинив в період дії в Україні воєнного стану злочин, проти основ національної безпеки України, суд, ураховуючи позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років, з конфіскацією майна, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 15 років та позицію захисника, який просив виправдати ОСОБА_5 в пред`явленому обвинуваченні в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, тому, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, враховуючи особу обвинуваченого, підвищену суспільну небезпечність зазначеного кримінального правопорушення, його тяжкість, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, має бути призначено покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 110, ч. 6 ст. 111-1, ч. 1 ст. 70 КК України, на строк одинадцять років, з конфіскацією майна, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 15 років.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність кількох обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_5 не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.01.2025 року відносно ОСОБА_5 , в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає необхідним обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 6 ст. 111-1 КК України та призначивши покарання:

за ч. 2 ст. 110 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

за ч. 6 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його фактичного затримання.

Строк відбування покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності, обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити захиснику обвинуваченого та прокурору.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Головуючий: