Справа № 203/4546/25
Провадження № 1-кп/0203/1854/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2 ;

за участю:

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі, в порядку дистанційного судового провадження, клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000466 21.02.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу суду надійшло клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000466 21.02.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що під час проведення досудового розслідування проведено комплекс слідчих (розшукових) заходів, спрямованих на встановлення особи правопорушника, однак до теперішнього часу особу, котра вчинила вказане кримінальне правопорушення, встановити не вдалось можливим. Необхідної інформації для розкриття даного злочину не отримано і нікому у кримінальному провадженні не оголошено про підозру.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, є тяжким злочином, а тому, згідно ст. 49 КК України, строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення вищевказаного правопорушення закінчився.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та просив закрити кримінальне провадження з наведених у ньому підстав.

Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно з п. 1-1 ч. 2ст. 284 КПК України, кримінальне провадження з зазначених підстав закривається судом за клопотанням прокурора.

За змістом ст. 49 КК України, сплив зазначених у ній строків тягне звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Законність відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України полягає в тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність, згідно ст. 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно з ч. 4 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

У контексті наведеного, всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі Михалкова та інші проти України зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції, що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Аналіз зазначених процесуальних норм права приводить до висновку, що підставою для закриття кримінального провадження необхідна наявність одночасно двох обставин, а саме: закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (ст. 49 КК України) та неможливість досудового слідства встановити особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. При цьому, неможливість встановлення особи, повинно бути доведено доказами, які б давали суду можливість дійти до висновку, що органами досудового розслідування було вжито всіх можливих заходів для встановлення особи.

Так, з клопотання прокурора вбачається, що в провадженні СВ ВП № 1 Маріупольського РУП ГУНІ в Донецькій області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000466 від 21.02.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В період часу з 19.02.2014 р. до 07.30 год. 20.02.2014 року, невстановлена особа, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, шляхом злому двері, проникли до котельної, розташованої за адресою: м. Маріуполь, Іллічівський район, вул. Південна буд. 10, звідки викрала обладнання котельної. Вартість матеріального збитку встановлюється.

У зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє і на теперішній час.

Згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України М6376 від 28.02.2025 Маріупольська міська територіальна громада віднесена до тих, що перебувають в тимчасовій окупації.

Матеріали вказаного кримінального провадження залишились на тимчасово окупованій території, тобто у м. Маріуполі Донецької області, в приміщенні слідчого відділу BП № 1 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області, за адресою: м. Маріуполь, Кальміуський район, вул. Контрольна, 54, що унеможливлює прийняття y кримінальному провадженні законного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 615-1 КПК України, з метою відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження в умовах воєнного стану, 16 січня 2025 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було направлено клопотання про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження в умовах воєнного стану, про відновлення віднайдених копій документів, а саме: ??копія постанови про призначення групи прокурорів по кримінальному провадженню від 03.04.2021 на 2 арк.; ??копія рапорту про реєстрацію кримінального правопорушення на 1 арк.

Так, постановою прокурора Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_3 від 03 лютого 2025 визначено підслідність проведення досудовоо розслідування кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України, внесеного до ЄРДР за №0000466 від 21.02.2014, за СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області.

Постановою заступника керівника Лівобережної окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_4 від 04 лютого 2025 призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні №0000466 від 21.02.2014.

05 лютого 2025 року постановою заступника начальника СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_5 було призначено слідчого у кримінальному провадженні №0000466 від 21.02.2014.

Слідчим СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 надано доручення працівникам ВКП Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, а саме, встановити місцезнаходження потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та допитати у якості потерпілої; провести оперативно-розшукові заходи щодо моніторингу соціальних мереж Інтернету з метою встановлення місцезнаходження потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та/або встановлення її близьких родичів; прийняти заходи на встановлення місцезнаходження речових доказів; прийняти заходи на встановлення можливих свідків чи очевидців кримінального правопорушення; вжити заходів щодо встановлення особи, яка може бути причетна до вчинення кримінального правопорушення; витребувати усю маючу інформацію з електронних баз даних (у тому числі АРМОР, АРКАН, ДРАЦ); виконати інші слідчі (оперативні) заходи в яких виникне необхідність у ході виконання даного доручення.

04.04.2025 року на виконання доручення слідчого надійшов рапорт оперуповноваженого ВКП Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області, відповідно до якого, проведеними розшуковими заходами встановити місцезнаходження потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не вдалось можливим. Під час її перевірки за базою «ІПНП» ніякої додаткової інформації не знайдено. Соціальних мереж не встановлено. Згідно наданих відомостей Головного центру обробки інформації ДПСУ, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 державний кордон з 26.03.2020 по 24.03.2025 не перетинала. У електронній базі Державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутній актвоий запис про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також відсутній факт зміни ім`я, прізвища, по батькові, та запису про реєстрацію смерті останньої. Заходи, які б могли бути напрвлені на встановлення особи, яка вчинила злочин, а також, встановлення свідків та очевидців скоєного злочину на теперішній час здійснити неможливо, так як злочин було вчинено на території, яка є тимчасово окупованою російською федерацією.

Разом з тим, вказаний рапорт не є джерелом доказів, згідно положень КПК України.

Так, згідно з ч. 2 ст. 84, параграфами 3-5 глави 4 КПК України, процесуальними джерелами доказів є: показання; речові докази; документи; висновки експертів.

Документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (ч. 1 ст. 99 КПК України).

У тих випадках, коли документи містять ознаки речових доказів, зазначені в ч. 1 ст. 98 КПК України, вони є речовими доказами.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених ч. 1 ст. 99 КПК України, можуть належати:

1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні);

2) матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України;

3) складені в порядку, передбаченому КПК, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії;

4) висновки ревізій та акти перевірок.

Однак, на підтвердження зазначеної у рапорті інформації, жодних доказів не надано та матеріали клопотання не містять відповідних запитів слідчого, на які б він її отримав.

Тож, з огляду на наведене, даний рапорт не є доказом у розумінні кримінального процесуального закону.

Оцінюючи долучену до клопотання прокурора відповідь Департаменту соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації, суд вважає її недостатньою аби зробити висновок про неможливість встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 , адже виходячи із змісту наданого документу слідує лише те, що ОСОБА_7 не отримувала статус внутрішньо переміщеної особи в області.

Запит до Міністерства соціальної політики України не направлявся.

Відтак, суд зазначає, що належні та ефективні заходи, спрямовані на розкриття вказаного злочину, а також, встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 , не були здійснені.

Враховуючи вищенаведене, вважати, що в ході досудового розслідування проведені всі можливі та необхідні слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, однак осіб які вчинили злочин не встановлено, не можна, як про це зазначає у клопотанні прокурор.

Крім цього, прокурор, який звертається із вказаним клопотанням і призначений процесуальним керівником у кримінальному провадженні жодних процесуальних рішень, вказівок на розкриття вказаного злочину не приймав та не надавав.

При цьому, суд зауважує, що правова норма, передбачена п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, не надає автоматично прокурору право на звернення до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та не звільняє прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених ст. 9, 25 КПК України під час здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

У свою чергу суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК).

Така позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, відображеною, зокрема, в постановах від 25.08.2021 (справа № 142/536/20), від 29.06.2022 (справа № 725/3569/21), від 07.06.2023 (справа № 545/51/22).

З`ясування обставин для закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, не звільняє суд від обов`язку перевірити, чи дотримався орган досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин справи. Прийняття рішення про закриття провадження з цієї підстави можливе лише після констатації того, що орган досудового розслідування провів повне, всебічне та неупереджене розслідування і вжив усіх можливих заходів, проте не встановив особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000466 проведено неповно та неефективно, а відтак, зазначене вказує на те, що органом досудового розслідування та прокурором не було виконано в повній мірі положення ст. 2 КПК України та не вжито всіх заходів для встановлення об`єктивної істини по справі.

Суд вважає, що таке використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» та введена в дію 17 жовтня 2019 року, як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження шляхом закриття судом на підставі п. 3-1 ч. 1ст. 284 КПК України, суперечить завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.

Відтак, в даному випадку, закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України суперечитиме принципу верховенства права та матиме формальний характер, у зв`язку з чим, клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

Одночасно суд звертає увагу, що згідно з ч. 11 ст. 284 КПК в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала про закриття кримінального провадження, а оскарження ухвали про відмову в закритті кримінального провадження, вказаною нормою не передбачено. Наведений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.08.2024 у справі № 331/1020/24.

Керуючись п. 3-1 ч. 1, п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України, ст. 49 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000466 21.02.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1