Дата документу 11.12.2025 Справа№ 335/7588/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/987/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/7588/25Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на вирок Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 11 вересня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Біленьке Запорізького району Запорізької області, зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

10 липня 2025 року в період часу з 15 години 20 хвилин по 15 годину 40 хвилин, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, перебуваючи у магазині «ТОВ ХУМАНА СХД» за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.171, з метою особистого збагачення, з приміщення роздягальні, таємно викрала мобільний телефон (смартфон), що належить потерпілій ОСОБА_8 , вартість якого складає 12 400 гривень.

Після чого, ОСОБА_7 покинула місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану. Їй призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі заступник керівника Запорізької обласної прокуратури просив вирок в частині призначеного обвинуваченій покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.4 ст.185 КК, із застосуванням ст.69 КК, у виді 2 років пробаційного нагляду. Відповідно до ч.2 ст.59-1 КК покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений органу з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. На підставі ст.71 КК шляхом складання покарання за цим вироком з невідбутою частиною покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19 серпня 2024 року призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 2 років пробаційного нагляду зі штрафом в розмірі 8500 грн., який виконувати самостійно, з покладенням на неї передбачених ч.2 ст.59-1 КК обов`язків.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на час ухвалення вироку судом першої інстанції покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19 серпня 2024 року ОСОБА_7 у повному обсязі не виконано, залишається несплаченим штраф у розмірі 8500 грн. Таким чином, суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_7 винною у вчиненні передбаченого ч.4 ст.185 КК злочину повинен був призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у відповідності до ст.71 КК з урахуванням вироку Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19 серпня 2024 року. Крім того, обираючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення та даних про особу обвинуваченої, у суду були усі підстави для застосування ст.69 КК та призначення більш м`якого покарання. Зокрема злочин обвинуваченою вчинений внаслідок випадкового збігу обставин, шляхом заволодіння залишеним потерпілою, внаслідок необачності, майном, шкода від кримінального правопорушення відсутня, обставини, що обтяжують покарання, відсутні. До пом`якшуючих покарання обставин слід віднести щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. З огляду на вказані обставини, з урахуванням віку обвинуваченої, відсутності негативних характеристик, виконання вироку Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19 серпня 2024 року за встановленим графіком (розстрочка виконання), у суду першої інстанції були усі підстави для обговорення можливості призначення ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК із застосуванням положень ст.69 КК, зокрема у виді пробаційного нагляду.

У судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явилась. Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК апеляційний суд провів апеляційний розгляд без участі потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; обвинувачену, яка не заперечувала проти задоволення скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка її діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів заступника керівника Запорізької обласної прокуратури щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (незастосування судом закону, який підлягає застосуванню) судова колегія виходила з такого.

Відповідно до положень ч.1 ст.71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

При цьому остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком (ч.4 ст.71 КК).

Ці приписи закону є імперативними та підлягають обов`язковому виконанню.

Частина 3 статті 72 КК визначає, що основні покарання зокрема у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Тобто положення вказаної частини статті передбачають не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складання цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №243/2528/19, провадження №51-6157км19.

Згідно довідки начальника філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_9 від 19 вересня 2025 року станом на 19 вересня 2025 року несплачена ОСОБА_7 сума штрафу за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19 серпня 2024 року складає 8500 грн.

Тобто на час ухвалення оскаржуваного вироку судом першої інстанції покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19 серпня 2024 року ОСОБА_7 у повному обсязі не виконано.

Таким чином, суд першої інстанції, визнавши обвинувачену ОСОБА_7 винуватою у вчиненні передбаченого ч.4 ст.185 КК кримінального правопорушення, повинен був призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у відповідності до положень ст.71 КК з урахуванням вимог ч.3 ст.72 КК.

Також є слушними й доводи заступника керівника Запорізької обласної прокуратури про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої ОСОБА_7 .

В силу вимог ст.50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до положень ч.1 ст.69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за певні кримінальні правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 повністю визнала свою винуватість у вчиненні злочину, що стало підставою для розгляду кримінального провадження у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК, щиро розкаялась у скоєному, має постійне місце реєстрації та проживання, заміжня, на обліку в спеціалізованих медичних закладах не перебуває, тяжких наслідків внаслідок скоєного злочину не настало, викрадене майно було повернуто потерпілій, цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Судова колегія звертає увагу на те, що злочин обвинуваченою вчинений внаслідок випадкового збігу обставин, шляхом заволодіння залишеним потерпілою внаслідок необачності майном, шкода від кримінального правопорушення відсутня, обтяжуючих покарання обставин не встановлено. У якості пом`якшуючих покарання обставин слід визнати щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Зазначені обставини, з урахуванням віку обвинуваченої (62 роки), відсутності негативних характеристик, виконання ОСОБА_7 попереднього вироку за встановленим графіком (згідно ухвали суду про розстрочку виконання вироку), на переконання колегії суддів, пом`якшують покарання обвинуваченої та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, а тому у відповідності до положень ст.69 КК вони дають законні підстави для можливості призначення обвинуваченій більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.185 КК.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 і попередження нових кримінальних правопорушень, справедливим та таким, що не суперечить ст.65 КК. Крім того, дане покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задовольнити.

Вирок Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 11 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 в цій справі в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 років пробаційного нагляду.

Відповідно до ч.2 ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений органу з питань пробації про зміну свого місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ст.71 КК України шляхом складання покарання за цим вироком з невідбутою частиною покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19 серпня 2024 року призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 2 років пробаційного нагляду зі штрафом в розмірі 8500 грн., який виконувати самостійно, з покладенням на неї визначених вище обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України.

Початок строку відбування покарання у цій справі відраховувати з дня з дня постановки ОСОБА_7 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4