Справа № 159/4993/24 Провадження №11-кп/802/570/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000806 від 20.06.2024 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, адреса проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 17.08.2010 військовим Апеляційним судом центрального регіону за ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років, згідно зі ст. 54 КК України позбавлений військового звання майор; 29.03.2023 Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 34000 гривень. Штраф сплачений 27.05.2024,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України і йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання визначено рахувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано в строк покарання час перебування під вартою з 20.06.2024 по 21.06.2024 включно (два дні), з розрахунку одному дню тримання під вартою відповідає два дні обмеження волі.

Вироком суду вирішено питання про судові витрати, арешт майна та речові докази.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 20.06.2024 приблизно о 10 годині 20 хвилин, перебуваючи у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, керуючи транспортним засобом марки «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_2 , на вул. Миколайчука,49 м.Ковелі не виконав вимогу поліцейського патруля зупинитися, продовжив рух і умисно заподіяв поліцейському роти з обслуговування міста Ковель УПП у Волинській області ОСОБА_9 у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, легкі тілесні ушкодження за таких обставин:

20.06.2024 приблизно о 10 годині 20 хвилин, поліцейський екіпаж «Цунамі 0205» в складі поліцейського ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час патрулювання з використанням службового автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» службовий номер НОМЕР_3 , виявили в м.Ковелі автомобіль марки «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебував в орієнтуванні у зв`язку із залишенням місця дорожньо-транспортної пригоди.

Увімкнувши проблискові світлові маячки синього та червоного кольорів, а також звуковий сигнал, наказали зупинити транспортний засіб, проте ОСОБА_8 , ігноруючи вимоги про зупинку, продовжив рух з метою переховування за місцем проживання. Наблизившись до подвір`я будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_8 зупинив транспортний засіб перед механічними воротами, очікуючи на їх відкриття.

Намагаючись припинити дії ОСОБА_8 , поліцейський ОСОБА_9 підбіг до транспортного засобу «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_2 , і висловлюючи водієві вимогу вийти, встав перед автомобілем, блокуючи в`їзд на подвір`я.

ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що керований ним автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, а працівник поліції, який був одягнений у формений одяг, виконує свої службові обов`язки, цілеспрямовано розпочав рух транспортного засобу в напрямку працівника поліції ОСОБА_9 та здійснив на нього наїзд, протягнув декілька метрів на капоті автомобіля при в`їзді на подвір`я власного будинку.

У результаті дій ОСОБА_8 потерпілий - поліцейський роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП рядовий поліції ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді пошкодження зв`язок лівого колінного суглобу з синцем, що за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Зазначеними діями ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.345 КК України - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого оскаржує вирок з підстав його незаконності та необґрунтованості. Вказує, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 не ґрунтується на досліджених судом доказах. Звертає увагу апеляційного суду на хибність його висновків про доведеність підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням обвинуваченим, поліцейським. Зазначає про відсутність в діях ОСОБА_8 умислу на вчинення правопорушення, адже потерпілий зазначив, що втрачав рівновагу, не дотримуючись посадової інструкції, зокрема техніки безпеки, сам заскочив на транспортний засіб. Вважає, що до показів свідка ОСОБА_11 , який є працівником поліції слід віднестись критично, а свідок ОСОБА_12 не була очевидцем події. Дані обставини стверджується і відеозаписом з відеореєстратора службового автомобіля. У зв`язку із вищенаведеним, вважає, що стороною обвинувачення не здобуто належних та допустимих доказів у підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінально караних дій, передбачених ч. 2 ст. 345 КК України тому, за усім обсягом пред`явленого обвинувачення, просить його виправдати.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, думку прокурора, яка відносно задоволення поданої апеляційної скарги заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. У ньому мають бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Тобто рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Змістом оскаржуваного вироку стверджується, що судом першої інстанції зазначених вимог закону було дотримано.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачувався в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, за що передбачена кримінальна відповідальність ч. 2 ст. 345 КК України.

В ході розгляду матеріалів даного кримінального провадження, при оцінці здобутих стороною обвинувачення доказів, суд визнав доведеними фактичні обставини вчиненого, викладені у обвинувальному акті, і з таким його висновком погоджується колегія суддів.

Вирок суду у цій його частині підставно обґрунтований показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , який винуватість за інкримінованим йому обвинуваченням не визнав, однак не заперечував свого перебування у місці та часі, зазначених у обвинувальному акті. Вказав, що помітивши переслідування, яке на його переконання було незаконним, вирішив заїхати на подвір`я власного будинку. Під час заїзду на подвір`я поліцейський заскочив на капот його машини і відповідно отримав тілесні ушкодження від власних дій. При цьому категорично заперечив намір і умисел на спричинення шкоди здоров`ю поліцейського, висловив жаль з приводу події, попросив вибачення у потерпілого і просив не призначати суворе покарання.

Потерпілий ОСОБА_9 показав, що 12.06.2024 надійшов виклик про дорожньо-транспортну пригоду на АДРЕСА_3 , де винуватець залишив місце пригоди. У складі екіпажу «Цунамі 201» він прибув на місце події. Під час спілкування з потерпілою ОСОБА_12 встановив, що сусід ОСОБА_8 керуючи власним транспортним засобом, здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_4 , пошкодив його, залишив записку із своїм номером телефону і покинув місце ДТП. Для складання протоколу про адміністративне правопорушення транспортні засоби, що обліковувалися за сім`єю ОСОБА_13 , були включені в орієнтування. 20.06.2024 приблизно о 10 годині автомобіль «BMW 320», д.н.з НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_14 , був помічений на вул.Фестивальна в м.Ковелі, з метою зупинки увімкнули проблискові маячки синього і червоного кольорів, а також звуковий сигнал, проте автомобіль пришвидшив рух в напрямку вул. Миколайчука. Наздогнали автомобіль безпосередньо перед воротами за місцем проживання ОСОБА_8 . Поліцейський ОСОБА_10 підійшов до автомобіля зі сторони водія з вимогою вимкнути двигун і вийти з автомобіля, а він встав перед автомобілем блокуючи в`їзд на подвір`я, проте ОСОБА_8 різко почав рух. Уникаючи травмування він заскочив на капот, проїхав так до 7 метрів і відчув біль у нозі. Перебуваючи на подвір`ї, ОСОБА_8 заблокувався в автомобілі ще з двома пасажирами, виражався нецензурною лайкою і тривалий час не виходив. Згодом з`ясувалося, що він перебував у стані наркотичного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_10 , підтвердив зазначені обставини та показав, що у складі екіпажу «Цунамі 0205» на службовому автомобілі переслідували автомобіль червоного кольору під керування ОСОБА_8 , який перебував в орієнтуванні, у зв`язку із залишенням місця ДТП. Для зупинки транспортного засобу ОСОБА_8 були застосовані проблискові маячки і звуковий сигнал, упродовж одного кілометра ОСОБА_8 не реагував на вимогу зупинитися, прискорився, що вочевидь свідчило про намір втекти. Перед воротами ОСОБА_8 зупинився, очікуючи їх відчинення. Вони з напарником підійшли до авто, неодноразово висловили вимогу вимкнути двигун і вийти, водій добре бачив і чув поліцейських, у відповідь щось кричав, однак не вимкнув двигун, а навпаки різко заїхав в двір, збивши поліцейського ОСОБА_9 .

Разом з тим, свідок ОСОБА_12 повідомила, що 12.06.2024 помітила, що її автомобіль «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який був припаркований поруч з будинком на вул. Миколайчука,50 в м.Ковелі, пошкоджений, а на склі записка із номером телефону. Зателефонувавши дізналася, що сусід ОСОБА_8 при виїзді з подвір`я не врахував дистанцію і пошкодив її авто. Вона вирішила повідомити про подію поліцію. Того ж дня працівники поліції склали схему ДТП і зафіксували пошкодження на її транспортному засобі. Через кілька днів вона знову звернулася в поліцію з вимогою повідомити про результати притягнення ОСОБА_8 до відповідальності, оскільки останній не відшкодував завдану шкоду, їй повідомили про вжиті заходи для розшуку особи для складання протоколу. 20.06.2024 вона перебувала вдома, почула ще з сусідньої вулиці голосні звуки поліцейської машини, з вікна побачила, як ОСОБА_8 на автомобілі «BMW» червоного кольору під`їхав до воріт, поліцейські підійшли до нього щоб зупинити, а він незважаючи на поліцейського, який стояв перед автомобілем різко почав рух. Якби поліцейський не зреагував і не заскочив на капот, то був би травмований. У дворі ОСОБА_8 ще до години сидів в автомобілі.

Такі їх показання є чіткими, послідовними та незмінними у ході всього судового розгляду матеріалів даного кримінального провадження, узгоджуються із даними, що містяться у сукупності інших належних та допустимих доказів, безпосередньо досліджених судом, зокрема: відтвореним відеозаписом з бодікамер поліцейських та з відеореєстратора в службовому автомобілі. А саме в протоколі огляду (а.с.111-119) та на відеозаписі (диск 1 export-q3sfu.mp4) зафіксований звуковий спецсигнал для зупинки, після чого службовий автомобіль ще протягом 15 секунд продовжує переслідування. Перед воротами до будинку №49 на вул.Миколайчука поліцейський ОСОБА_9 блокує в`їзд автомобіля «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_2 червоного кольору в двір, а поліцейський ОСОБА_10 , наказує водію вийти з автомобіля, натомість водій у відповідь щось кричить і в той час як ворота відчиняються на ширину заїзду ОСОБА_8 швидко заїжджає в двір, зачепивши поліцейського ОСОБА_9 , який тримається за капот автомобіля щоб не впасти під нього. Відразу поліцейський ОСОБА_9 повідомляє, що на нього наїхали і болить нога. Під час тривалого спілкування у зачиненому авто (диск 3) ОСОБА_8 визнає, що втікав від працівників поліції.

Вищеописаний перебіг події достатньо повно та детально відтворює обставини вчиненого, та дає можливість оцінити не лише дії обвинуваченого, з точки зору, їх протиправності, а й поведінку поліцейського у виниклій обстановці, її відповідність обсягу його повноважень, визначених спеціальним Законом та обстановці, що склалась.

На думку колегії суддів, цим відео беззаперечно підтверджується факт не виконання законної вимоги поліцейського, зверненої до обвинуваченого, адже ОСОБА_8 розумів факт переслідування його працівниками поліції службовим автомобілем, чув неодноразово гучно висловлену вимогу зупинитися і вийти з автомобіля, на таку вимогу не реагував, бачив перед автомобілем працівника поліції, який виконував свої службові обов`язки і блокував йому в`їзд в двір, проте на швидкості розпочав рух автомобілем, який є джерелом підвищеної небезпеки, в напрямку поліцейського. Діючи у такий спосіб ОСОБА_8 усвідомлював протиправність своїх дій та передбачав можливі наслідки заподіяння тілесних ушкоджень, а враховуючи раптовість і швидкість руху в напрямку воріт, діяв з прямим умислом.

Висновком судово-медичної експертизи №58 від 24.06.2024 потерпілого ОСОБА_9 стверджуються наявні тілесні ушкодження у вигляді пошкодження зв`язок лівого колінного суглобу з синцем, що утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо внаслідок наїзду автомобілем в час, зазначений у постанові та в медичній документації, і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Даний висновок є науково обґрунтований, здобутий у встановленому кримінально процесуальним законом порядку, тому підставно взятий до уваги судом.

Серед доводів апеляційної скарги сторона захисту, у тому числі, зазначається, що працівник поліції ОСОБА_9 всупереч вимог Закону України «По Національну поліцію» та Закону України «Про дорожній рух» безпідставно переслідував обвинуваченого, а тілесні ушкодження отримав через власну недбалість, є безпідставними.

Оскільки свідок - інспектор поліції з оформлення адміністративних матеріалів по ДТП ОСОБА_15 , зазначив, що отримав для роботи заяву і письмові пояснення ОСОБА_12 з приводу подій 12.06.2024, схему ДТП (а.с.96-100), тому телефоном неодноразово запрошував ОСОБА_8 з`явитися для складання протоколів за статтями 124, 122-4 КУпАП, проте останній уникав з`явлення. У зв`язку з цим він доповідним листом (а.с.84) довів керівництву про необхідність оголошення особи в орієнтування. Інформація про орієнтування і її причини доводяться до кожного наряду патрулювання.

Більш того, відповідно до п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський вправі зупинити транспортний засіб якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Відтак, не викликає жодного сумніву те, що потерпілий ОСОБА_9 виконував як працівник поліції службові обов`язки.

Також слід зазначити про те, що саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, законодавцем на водіїв транспортних засобів, у правовому полі, покладено додаткові обов`язки. Тому, незгода із причинами зупинки, жодним чином не звільняє його від обов`язку виконання законних вимог працівників поліції.

Усе наведене вище, цілком спростовує твердження сторони захисту про провокативний характер дій працівників поліції, дії яких, цілком відповідали виниклій обстановці, були адекватними та відповідними діям обвинуваченого, узгоджувалися із вимогами Закону України «Про національну поліцію» щодо застосованих поліцейськими заходів, у цьому конкретному випадку. Тому, такі доводи були обґрунтовано відхилено судом через їх невідповідність фактичним обставинам вчиненого, надуманість та власне трактування обставин події і чинного законодавства.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що дії ОСОБА_8 , пов`язані з заподіянням тілесних ушкоджень поліцейському, були спрямовані виключно на активну фізичну протидію здійснення працівниками поліції покладених на них службових обов`язків.

Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, які наведені в апеляції захисника, по справі не виявлено.

За таких обставин, в судах першої та апеляційної інстанцій винуватість ОСОБА_8 доведена повністю, вірно встановлено, і кваліфікація цих дій за ч.2 ст.345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків є правильною.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є нетяжким, його особу, який раніше судимий, перебував у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, що є обставиною, яка обтяжує покарання (висновок щодо медичного огляду - а.с.125, постанова суду від 23.07.2024 за ч.2 ст.130 КУпАП - а.с.128), а також має місце рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_8 вчинив новий умисний злочин, будучи судимим за умисні злочини. Разом з тим, обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено та обґрунтовано призначив покарання у виді 2 років обмеження волі, з чим повністю погоджується і апеляційний суд.

Таким чином, законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги, з наведених у ній мотивів, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2025 року стосовно останнього, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді