Справа № 308/776/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області майор юстиції ОСОБА_3 погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000130 від 06.09.2023 року, про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий в ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області майор юстиції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000130 від 06.09.2023 року звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно.

В обгрунтування вимог клопотання слідчий посилається на те, що слідчим відділом УСБУ в Закарпатській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні № 0000130, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.09.2023 року, за підозрою громадянина України ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 6 ст. 111-1 ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Слідчий зазначає, що починаючи з 28.02.2022 невстановлені представники зф держави-агресора рф спільно з представниками окупаційної адміністрації міста Мелітополь Запорізької області, спрямовують свою діяльність на створення незаконних органів влади, у тому числі окупаційної адміністрації держави-агресора на тимчасово окупованій території міста Мелітополь Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області, всупереч порядку передбаченого чинним законодавством України, з мстою встановлення тотального контролю та закріплення окупаційної влади, яка сприятиме у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувались для захисту незалежності і суверенітету та територіальній цілісності України, а також впливу па мешканців міста Мелітополь Запорізької області і метою виконання останніми вказівок та розпоряджень окупаційної влади, в гому числі мінімізації акцій спротиву представникам країни-агресора та окупаційної адміністрації.

З 26 лютого 2022 року територія міста Мелітополь Запорізької області була тимчасово окупованою територією зф держави агресора рф.

В подальшому наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025, Мелітопольська міська територіальна громада Запорізької області віднесена до вказаного переліку територіальних громад, розташованих на тимчасово окупованій російською федерацією території України.

Разом з тим, представниками збройних формувань російської федерації, всупереч законному порядку, установленому Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими діючими нормативно-правовими актами, на тимчасово окупованій російською федерацією території Запорізької обл. цілеспрямовано створено окупаційну адміністрацію так звану «Военно-гражданская администрация Запорожской области» з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території Запорізької обл., а також узурпованих владних повноважень.

Так, положеннями п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону України від 15.04.2014 за № 1207-VII визначено, що окупаційна адміністрація російської федерації, це сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Додатково, відповідно до ст. 5 Закону України від 02.10.1992 за № 2657-ХІІ «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів, але реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 6 цього ж Закону, право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

У відповідності до положень ст. 28 указаного Закону, інформація не може бути використана для закликів до повалення конституційного ладу, порушення територіальної цілісності України, пропаганди війни, насильства, жорстокості, розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, вчинення терористичних актів, посягання на права і свободи людини.

Слідчий зазначає, що громадянин України ОСОБА_5 , проживаючи у період окупації у будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , незважаючи на зобов`язання щодо неухильного додержання Конституції та законів України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з мотивів непогодження з політикою представників української державної влади, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у т.ч. щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів Російської Федерації, які передбачають перебування України у сфері її впливу, будучи обізнаним про факт ведення вказаною державою агресивної війни проти України, 20.05.2023 року, став на шлях вчинення злочину проти основ національної безпеки - колабораційної діяльності, що виразилось у здійсненні інформаційної діяльності у співпраці з державою агресором та його окупаційною адміністрацією, спрямованих на підтримку держави-агресора.

Зокрема, ОСОБА_5 , діючи як голова місцевої громадської організації «Национально-культурная автономия караимов городского округа Мелитополь «НАР», переслідуючи прямий умисел, направлений на здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором, спрямовану на підтримку окупаційної адміністрації держави-агресора, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, погодився на здійснення інформаційної діяльності у співпраці з представниками окупаційної адміністрації держави-агресора, 20.05.2023 року та взяв участь у заході політичного характеру організованого державою агресором рф з нагоди відкриття відреставрованої росіянами культової споруди - караїмської кенаси в тимчасово окупованій АР Крим, яка відбулася за сприяння президента рф володимира путіна та за участі самопроголошеного прем`єр-міністра тимчасово-окупаційної влади ОСОБА_6 , представників міністерства закордонних справ рф, караїмських релігійних та національних громад окупованих міст Сімферополя, Севастополя, Євпаторії, Феодосії та Мелітополя.

Свою участь у зазначеному вище політичному заході, ОСОБА_5 підтвердив у інтерв`ю з назвою « ОСОБА_7 подали документы по регистрации общины», яке він надав представникам проросійських засобів масової інформації російської федерації, з метою його розповсюдження широкому колу осіб.

Слідчий зазначає, що вказаний відеозапис 19.06.2023 з виступом ОСОБА_5 опубліковано на загальнодоступному проросійському інформаційному ресурсі створеного окупаційною владою держави агресора, доступ до якого є необмеженим з назвою: «За ІНФОРМАЦІЯ_1 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 - текст мовою оригіналу: «Мелитопольськая караимская автономия подала документы в министерство юстиции на регистрацию общины. То есть, мы караимы города Мелитополя, самая малочисленная из национальностей в мире, давно уже объединённой в общину, и в условиях непростого современного мира община продолжает работу, продолжала работу, она ее никогда…, а в настоящее время юридически решили подать заявление на регистрацию общины. Документы у нас приняты были, к нам отнеслись очень хорошо, это мне кажется однозначное решение нормальных людей, проживающих в нормальном государстве в правовое поле, тем более у караимов, как ни у какой другой нации есть исторический опыт существование, ну, боюсь этого слова выживание в непростых условиях подсказывают нам, что только община может сохранить нашу самобытность, со всеми дальнейшими последствиями. Решение в правовых вопросах это прежде всего, то есть, мы решили стать юридически защищенными в свете новых событий, которые… что нам даст возможность в дальнейшем развиваться в нормальных условиях. Что нас подтолкнуло, даже так, боюсь это слово сказать -, ну вот буквально 20 мая, я с представителями общины мы были приглашены на освещение кеннасы (культова споруда) в г. Симферополе в Крыму, которая вот уже с момента 14го года была отдана караимам, старое, разрушенное, полуразрушенное здание, и мы все это время наблюдали, что там будет, скажу откровенно. Ну а вот когда мы приехали туда, и увидели что там стало, какие средства, как относятся к общине, отношение властей, всьо.. то это земля и небо, это отдельная страничка, допустим, я это все расскажу членам общины. Очень приятно было это все видеть, что с полуразрушенного здания сделали шедевр, не побоюсь этого слова сказать, исторической и для развития и культуры и этноса, со своим выставочным залом ну и само отношение, что б такие маленькие национальности, а их поверте осталось, в Крыму это караимы, практически, самая маленькая, в Мелетополе тоже самое, нас здесь еще меньше, нас здесь в порядке 60 человек. Мы начинаем развивать свою общину, что бы она существовала, что бы она продолжала свою жизнедеятельность. Много вопросов… Что нас еще подтолкнуло, это естественно непростое наше время, когда требуется решать много вопросов, вплоть до банального строительных вопросов, потому что здание у нас очень пострадало год назад. Плюс вопросы элементарного выживания, помощи старикам, питание, медицинского обслуживания,- в общине эти вопросы решаются, помогает община, ну плюс если государство будет нам помогать, на что мы очень надеемся, привожу вам пример в Крыму, мы будем рады и мы будем работать. Самый маленький народ караимы, мы, поскольку вступаем в правовое действие российских законов постараемся стать маленькой ячейкой огромной многонациональной семьи великого русского народа.»

В подальшому ОСОБА_5 , продовжуючи свою злочинну діяльність, переслідуючи прямий умисел направлений на здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором, спрямовану на підтримку окупаційної адміністрації держави-агресора, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, 04.11.2023 року, перебуваючи у місті Мелітополь Запорізької області, прийняв участь у заході політичного характеру, організованого окупаційною адміністрацією держави-агресора рф з нагоди відзначення російського державного свята «День народної єдності», який проводився на площі міста Мелітополь Запорізької області де від імені караїмської спільноти м. Мелітополь надав інтерв`ю представникам проросійських засобів масової інформації, з метою його розповсюдження широкому колу осіб.

Слідчий зазначає, що вказаний відеозапис під назвою «Флешмоб ко Дню народного единства провели на Площади Победы в Мелитополе» з виступом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 опубліковано на загальнодоступних проросійських інформаційних ресурсах, створених окупаційною адміністрацією держави - агресора доступ до яких є необмеженим за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_3 - текст мовою оригіналу: «Добрый день, дорогие друзья! С праздником Вас! С праздником единства! Караимская пословица говорит, что в единстве наша сила! В единстве наших народов. Не просто народов, а народов россии! Хайр балсу!».

Згідно висновку експерта №СЕ24-4/Л/1/6 від 25.08.2025 за результатами проведення лінгвістичної експертизи у висловлюваннях ОСОБА_5 , містяться ознаки здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою агресором та/або його окупаційною адміністрацією, спрямованих на підтримку держави-агресора/схвалення діяльності котру проводить російська федерація на території окупованих (анексованих) частин України та декларування наміру здійснення співпраці з окупаційною адміністрацією російської федерації на території (окупованого) Мелітополя в обмін на підтримку громади караїмів.

Таким чином, за вищевикладених обставин, громадянин України ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у здійсненні інформаційної діяльності у співпраці з державою агресором та/або його окупаційною адміністрацією, спрямованих на підтримку держави-агресора за відсутності ознак державної зради, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України.

Слідчий зазначає, що окрім цього, діючи умисно, продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_5 будучи прихильником мілітаризованої політики здійснюваної рф щодо України та підтримуючи ідеологічну основу так званого «руского мира, 20.05.2023 року взяв участь у заході політичного характеру організованого державою агресором рф з нагоди відкриття відреставрованої росіянами культової споруди - караїмської кенаси в тимчасово окупованій АР Крим де надав інтерв`ю представникам проросійських засобів масової інформації російської федерації, з метою його розповсюдження широкому колу осіб чим свідомо виготовив та поширив матеріали у яких наявні заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України.

Свою участь у вказаному вище політичному заході ОСОБА_5 підтвердив у інтерв`ю з назвою « ОСОБА_7 подали документы по регистрации общины», яке він надав представникам проросійських засобів масової інформації російської федерації, з метою його розповсюдження широкому колу осіб.

Вказаний відеозапис 19.06.2023 з виступом ОСОБА_5 опубліковано на загальнодоступному проросійському інформаційному ресурсі створеного окупаційною владою держави агресора, доступ до якого є необмеженим з назвою: «За ІНФОРМАЦІЯ_1 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 - текст мовою оригіналу: «Мелитопольськая караимская автономия подала документы в министерство юстиции на регистрацию общины. То есть, мы караимы города Мелитополя, самая малочисленная из национальностей в мире, давно уже объединённой в общину, и в условиях непростого современного мира община продолжает работу, продолжала работу, она ее никогда…, а в настоящее время юридически решили подать заявление на регистрацию общины. Документы у нас приняты были, к нам отнеслись очень хорошо, это мне кажется однозначное решение нормальных людей, проживающих в нормальном государстве в правовое поле, тем более у караимов, как ни у какой другой нации есть исторический опыт существование, ну, боюсь этого слова выживание в непростых условиях подсказывают нам, что только община может сохранить нашу самобытность, со всеми дальнейшими последствиями. Решение в правовых вопросах это прежде всего, то есть, мы решили стать юридически защищенными в свете новых событий, которые… что нам даст возможность в дальнейшем развиваться в нормальных условиях. Что нас подтолкнуло, даже так, боюсь это слово сказать -, ну вот буквально 20 мая, я с представителями общины мы были приглашены на освещение кеннасы (культова споруда) в г. Симферополе в Крыму, которая вот уже с момента 14го года была отдана караимам, старое, разрушенное, полуразрушенное здание, и мы все это время наблюдали, что там будет, скажу откровенно. Ну а вот когда мы приехали туда, и увидели что там стало, какие средства, как относятся к общине, отношение властей, всьо.. то это земля и небо, это отдельная страничка, допустим, я это все расскажу членам общины. Очень приятно было это все видеть, что с полуразрушенного здания сделали шедевр, не побоюсь этого слова сказать, исторической и для развития и культуры и этноса, со своим выставочным залом ну и само отношение, что б такие маленькие национальности, а их поверте осталось, в Крыму это караимы, практически, самая маленькая, в Мелетополе тоже самое, нас здесь еще меньше, нас здесь в порядке 60 человек. Мы начинаем развивать свою общину, что бы она существовала, что бы она продолжала свою жизнедеятельность. Много вопросов… Что нас еще подтолкнуло, это естественно непростое наше время, когда требуется решать много вопросов, вплоть до банального строительных вопросов, потому что здание у нас очень пострадало год назад. Плюс вопросы элементарного выживания, помощи старикам, питание, медицинского обслуживания,- в общине эти вопросы решаются, помогает община, ну плюс если государство будет нам помогать, на что мы очень надеемся, привожу вам пример в Крыму, мы будем рады и мы будем работать. Самый маленький народ караимы, мы, поскольку вступаем в правовое действие российских законов постараемся стать маленькой ячейкой огромной многонациональной семьи великого русского народа.»

Слідчий зазначає, що у змісті публікації, поширеної ІНФОРМАЦІЯ_4 в проросійському інформаційному ресурсі «За!ТВ.Новости Запорожской области», який у відповідності до вимог ст. 1 Закону України «Про медіа» є засобом масової інформації та містить:

- заперечення особою, позначеною як « ОСОБА_5 » збройної агресії Російської Федерації проти України шляхом інтерпретації її як «умови непростого сучасного світу» та «нові події» часово-просторової парадигми існування/функціонування міста Мелітополя;

- заперечення особою, позначеною як « ОСОБА_5 » розповсюдження суверенітету України та тимчасової окупації частини її території через твердження щодо підкорення / приєднання [тимчасово окупованої] частини території України (зокрема - міста Мелітополя, Запорізької області) до правового поля Російської Федерації підкорення чиним правовим нормам та правовим інститутам, що регулюють суспільні відносини всіх суб?єктів на території Російської Федерації («Самый маленький народ караимы, мы, поскольку вступаем в правовое действие российских законов»);

- схвалення (визнання чиїхось дій, вчинків, рішень і т. ін. вірними, правильними; позитивне, доброзичливе ставлення до кого-, чого-небудь; позитивна оцінка, похвала) особою, позначеною як « ОСОБА_5 » тимчасової окупації Російською Федерацією частини території України та анексії Криму, шляхом наділення Мелітополя (після окупації) ознаками частини «нормальної держави» - держави, котра забезпечує верховенство права, захист прав та свобод громадян, стабільність та соціальну справедливість («Документы у нас приняты были, к нам отнеслись очень хорошо, это, мне кажется, однозначное решение нормальных людей, проживающих в нормальном государстве в правовое поле»), позначення цього процесу як такого, що приніс благо для етнічних меншин вказаних регіонів («…мы были приглашены на освещение кеннасы (культова споруда) в г. Симферополе в Крыму, которая вот уже с момента 14-го года была отдана караимам, старое, разрушенное, полуразрушенное здание, и мы все это время наблюдали, что там будет, скажу откровенно. Ну, а вот когда мы приехали туда, и увидели, что там стало: какие средства, как относятся к общине, отношение властей, всьо… то это земля и небо, это отдельная страничка, допустим, я это все расскажу членам общины. Очень приятно было это все видеть, что с полуразрушенного здания сделали шедевр, не побоюсь этого слова сказать, исторический и для развития и культуры и этноса, со своим выставочным залом»);

- декларування готовності особи, позначеної як « ОСОБА_5 », від імені караїмів міста Мелітополя, до здійснення співпраці з «государством» (за загальним контекстом допису Російською Федерацією, її окупаційною адміністрацією) в обмін на підтримку громади караїмів, на кшталт підтримки (з боку окупаційної влади) в (анексованому) Криму («Ну плюс, если государство будет нам помогать, на что мы очень надеемся, привожу вам пример в Крыму, мы будем рады и мы будем работать»).

Продовжуючи свою злочинну діяльність, переслідуючи при цьому прямий умисел, підтримуючи ідеологічну основу так званого «руского мира» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи у місті Мелітополь Запорізької області, прийняв участь у заході політичного характеру, організованого окупаційною адміністрацією держави-агресора рф з нагоди відзначення російського державного свята «День народної єдності», який проводився на площі міста Мелітополь Запорізької області де від імені караїмської спільноти м. Мелітополь надав інтерв`ю представникам проросійських засобів масової інформації, з метою його розповсюдження широкому колу осіб.

Вказаний відеозапис під назвою «Флешмоб ко Дню народного единства провели на Площади Победы в Мелитополе» з виступом ОСОБА_5 того ж дня опубліковано на загальнодоступних проросійських інформаційних ресурсах, створених окупаційною адміністрацією держави - агресора доступ до яких є необмеженим за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_3 - текст мовою оригіналу: «Добрый день, дорогие друзья! С праздником Вас! С праздником единства! Караимская пословица говорит, что в единстве наша сила! В единстве наших народов. Не просто народов, а народов россии! Хайр балсу!».

У змісті вказаної вище публікації, поширеної ІНФОРМАЦІЯ_3 в інформаційному порталі новин міста Мелітополя (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_3 які у відповідності до вимог ст. 1 Закону України «Про медіа» є засобом масової інформації під назвою «Флешмоб ко Дню народного единства провели на Площади Победы в Мелитополе» містяться лінгвістичні ознаки здійснення підтримки з боку ОСОБА_5 , як представника етнічної громади караїмів, держави-агресора, схвалення її діяльності в тому числі і окупацію частини України.

Згідно висновку експерта №СЕ24-4/Л/1/6 від 25.08.2025 за результатами проведення лінгвістичної експертизи у висловлюваннях особи, позначеної як « ОСОБА_5 », містяться ознаки заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України.

Слідчий зазначає, що за вищевикладених обставин громадянин України ОСОБА_5 , підозрюється у виготовленні матеріалів у яких наявні заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, з використанням засобів масової інформації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Вина ОСОБА_5 підтверджується показаннями свідків та іншими фактичними даними, зібраними в ході досудового розслідування.

У ході досудового розслідування здобуто наступні докази, які дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, а саме:

- протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 18.01.2024;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.01.2024;

- протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 16.12.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 27.12.2023;

- протокол про пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 27.12.2023;

- протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 13.03.2024;

- протокол про пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 13.03.2024;

- протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 16.12.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 10.09.2024;

- протокол про пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 10.09.2024;

- протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 19.12.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 10.09.2024;

- протокол про пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 10.09.2024;

- протокол огляду від 30.10.2023 з додатками;

- протокол огляду від 11.03.2024 з додатками;

- протокол огляду від 26.09.2024 з додатками;

- протокол огляду від 26.09.2024 з додатками;

- протокол огляду від 01.08.2025 з додатками;

- протокол огляду від 01.08.2025 з додатками;

- протокол огляду від 04.11.2025 з додатками;

- протокол огляду від 02.01.2026;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Слідчий зазначає, що 03 січня 2026 року громадянину України ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0000130 від 06.09.2023 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 6 ст. 111-1 КК України, а саме у здійсненні інформаційної діяльності у співпраці з державою агресором та/або його окупаційною адміністрацією, спрямованих на підтримку держави-агресора за відсутності ознак державної зради та ч. 3 ст. 436-2 КК України, а саме у у виготовленні матеріалів у яких наявні заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, з використанням засобів масової інформації.

12 січня 2026 року на підставі того, що підозрюваний ОСОБА_5 переховується від органу досудового розслідування за межами території України, а саме на тимчасово окупованій території м. Мелітополь Запорізької області, постановою слідчого останній оголошений в розшук, який доручено 3 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Закарпатській області.

Слідчий зазначає, що згідно з відомостями, що містяться у Головному сервісному центрі МВС України, за громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) значиться зареєстрований транспортний засіб марки: «TOYOTA RAV4», VIN: НОМЕР_2 , р.н.з. НОМЕР_3 .

Окрім цього згідно довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) перебувають:

-9/25 частки домоволодіння (об`єкта житлової нерухомості) за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві спільної часткової власності останньому;

-7/50 частки домоволодіння (об`єкта житлової нерухомості) за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві спільної часткової власності останньому;

-1/1 частка житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_3 , що належить на праві приватної власності останньому;

-67/200 частки нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності останньому;

-1/2 частка будинку для відпочинку за адресою: АДРЕСА_4 , що належить на праві приватної власності останньому;

Слідчий зазначає, що відповідно до санкції ч. 6 ст. 111-1 ч. 3 ст. 436-2 КК України, діяння, передбачені диспозиціями цих статтей, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 караються позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

У даному випадку, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України метою застосування арешту майна є забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

На підставі вищевикладеного, та з метою запобігання вчинення будь-яких дій спрямованих на відчуження майна, та для забезпечення конфіскації майна як виду покарання у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 .

Слідчий зазначає, що незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт на вказане вище майно негативно вплине на кримінальне провадження, унеможливить встановлення всіх важливих обставин подій вчиненого кримінального правопорушення, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також може призвести до їх втрати, що сприятиме уникненню осіб, винних у вчиненні кримінального правопорушення, від передбаченої законом кримінальної відповідальності.

Так, з метою повного, об`єктивного досудового розслідування, виконання вимог КПК України, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, слідчий просить накласти арешт на вказане майно.

Позиція сторін :

В призначене судове засідання слідчий та прокурор не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Слідчий подав до суду заяву, згідно якої просив провести розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує на просить задовольнити.

Власник майна та його захисник в призначене судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Захисник подала до суду клопотання, згідно якого просила розглянути клопотання без її участі.

Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом УСБУ в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 06.09.2023 року внесені до ЄРДР за №0000130, попередня правова кваліфікація ч. 6 ст. 111-1, ч.3 ст. 436-2 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що 03.01.2026 року відносно ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 111-1, а саме у здійсненні інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та/або його окупаційною адміністрацією, спрямованих на підтримку держави-агресора за відсутності ознак державної зради та за ч.3 ст. 436-2 КК України, а саме у виготовленні матеріалів у яких наявні заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України з використанням засобів масової інформації, яке йому особисто вручено не було, вручено захиснику ОСОБА_12 .

Слідчим суддею встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №460139048 від 13.01.2026 року вбачається, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності у розмірі 9/25 та 7/50 належить ОСОБА_5 .

Слідчим суддею встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №460139032 від 13.01.2026 року вбачається, що будинок за адресою: АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .

Слідчим суддею встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №460139017 від 13.01.2026 року вбачається, що нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної часткової власності у розмірі 67/200 належить ОСОБА_5 .

Слідчим суддею встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №460139058 від 13.01.2026 року вбачається, що будинок для відпочинку за адресою: АДРЕСА_4 на праві приватної часткової власності у розмірі 1/2 належить ОСОБА_5 .

Слідчим суддею встановлено, що згідно листа Територіального сервісного центру МВС №2141 від 11.11.2025 року №351/189-6(7-22)/156-6 вбачається, що згідно Єдиного державного реєстру ТЗ МВС станом на 11.11.2025 за гр. ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) значиться зареєстровано транспортний засіб марки «TOYOTA RAV4», д.н.з. НОМЕР_3 , 2021 р.в., білого кольору, vin НОМЕР_2 .

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

Згідно зі ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

До клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Вказані вимоги слідчим при поданні клопотання про арешт майна виконані.

За версією сторони обвинувачення ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні ним кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 6 ст. 111-1 ч. 3 ст. 436-2 КК України.

03.01.2026 року відносно ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 111-1, а саме у здійсненні інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та/або його окупаційною адміністрацією, спрямованих на підтримку держави-агресора за відсутності ознак державної зради та за ч.3 ст. 436-2 КК України, а саме у виготовленні матеріалів у яких наявні заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України з використанням засобів масової інформації, яке йому особисто вручено не було, вручено захиснику ОСОБА_12 .

Щодо обґрунтованості повідомленої підозри

Так, при розгляді клопотання слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 6 ст. 111-1 ч. 3 ст. 436-2 КК України, а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні кримінальних правопорушень за викладених в клопотанні обставин.

Прокурором та слідчим наведено обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень. Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та доданими до клопотання доказами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри, і на підставі яких слідчий виніс повідомлення ОСОБА_5 про підозру. Слідчий суддя звертає увагу сторони захисту , що дослідження доказів з метою визнання їх такими, які можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Дослідивши матеріали судового провадження, приєднані слідчим до клопотання докази, слідчий суддя приходить до переконання, що слідчим під час розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 111-1 ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Слідчий суддя, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає,що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбеллі Гартлі проти Сполученого Королівства`від 30серпня 1990 року, п.32, SeriesA,N182)

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 111-1 ч. 3 ст. 436-2 КК України, слідчий суддя виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для висновку щодо обґрунтованості підозри, оскільки обґрунтованість підозри це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя, звертає увагу сторони захисту на те, що питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не являється предметом розгляду клопотання про арешт майна

Оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 111-1 ч. 3 ст. 436-2 КК України за наведених у повідомленні про підозру обставин, суд керується стандартом доказування «обґрунтована підозра». Цей стандарт є менш суворим у порівнянні зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується під час розгляду висунутого особі обвинувачення по суті, та не передбачає оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Як зазначав Європейський Суд з прав людини у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», під обґрунтованою підозрою слід розуміти існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. Отже, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі, але вони мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі оцінки сукупності отриманих фактів та обставин слідчий суддя лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Виходячи з наявних матеріалів, слідчий суддя приходить до висновку про можливу причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень та відповідно встановлення викладених вище обставин за стандартом доказування «обґрунтована підозра».

Такий висновок також узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, де Суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді стороною обвинувачення наведені достатні відомості про обставини вчинення ОСОБА_5 кваліфікованих за ч. 6 ст. 111-1 ч. 3 ст. 436-2 КК України злочинів , які в сукупності з дослідженими матеріалами у судовому засіданні та наданими сторонами поясненнями дають підстави для висновку, що мали місце події, про які зазначається у цьому клопотанні, ОСОБА_5 міг вчинити інкриміновані йому кримінальні правопорушення, тобто про те, що підозра є обґрунтованою. На підтвердження цього сторона обвинувачення надала достатні матеріали.

Відповідно до ч.5 ст.12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 436-2 КК України належить до тяжких, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до ч.6 ст.12 КК України злочин, передбачений ч. 6 ст. 111-1 КК України належить до особливо тяжких, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.3 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно зі ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України. Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 6 ст. 111-1 та ч. 3 ст. 436-2 КК України та у випадку доведеності його вини, суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна, оскільки санкції статтей передбачають додаткове покарання у виді конфіскації майна як альтернативне, слідчий суддя вважає, що у відповідності до вимог ст.132,170-173 КПК України, слід накласти арешт на майно, яке належить підозрюваному, врахувавши, в тому числі, наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечити своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданню кримінального провадження.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п. 203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини» / Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо. Відсутність накладення арешту на майно підозрюваного буде сприяти його безперешкодному відчуженню, яке матиме наслідком неможливість виконання покарання у виді конфіскації майна. Таким чином, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться у клопотанні слідчого, з метою виконання завдань у кримінальному провадженні.

Виходячи з вищенаведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що в кримінальному провадженні №0000130 від 06.09.2023 року підлягає арешту все нерухоме майно та рухоме майно яке належить підозрюваному ОСОБА_5 на праві приватної та спільної часткової власності.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна: з метою забезпечення кримінального провадження у частині конфіскації майна як виду покарання.

Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення кримінального провадження у частині конфіскації майна як виду покарання.

Одночасно, слідчий суддя вважає, що слідчим дотримано вимог ст.ст. 170,171 КПК України і в клопотанні слідчого наявне обґрунтування необхідності арешту майна та конкретизовано підстави та мета накладення на них арешту.

Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки у разі його не застосуванні може призвести до його зникнення та навіть втрати , а тому наявні правові підстави для арешту майна шляхом заборони відчуження та розпорядження .

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Тимчасове накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя погоджується, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Роз`яснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області майор юстиції ОСОБА_3 погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000130 від 06.09.2023 року, про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме:

- транспортний засіб марки: «TOYOTA RAV4», VIN: НОМЕР_2 , р.н.з. НОМЕР_3 ;

- 9/25 частки домоволодіння (об`єкта житлової нерухомості) за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві спільної часткової власності останньому;

- 7/50 частки домоволодіння (об`єкта житлової нерухомості) за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві спільної часткової власності останньому;

- 1/1 частка житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_3 , що належить на праві приватної власності останньому;

- 67/200 частки нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності останньому;

- 1/2 частка будинку для відпочинку за адресою: АДРЕСА_4 , що належить на праві приватної власності останньому - шляхом тимчасового обмеження права на відчуження та розпорядження.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1