Провадження № 1-кс/947/137/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.01.2026 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції) розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в рамках кримінального провадження № 0000918 від 01.09.2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Джурджулєшти Вілканештського району Республіки Молдова, громадянина України, пенсіонера, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 30 серпня 2025 року, близько о 20 год. 50 хв. ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ VITO 111CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в темну пору доби з увімкнутим ближнім освітленням передніх фар здійснював рух по не освітленій ліхтарями проїзній частині, по асфальтованому сухому дорожньому покриттю автодороги М-15 «Одеса-Рені» в Ізмаїльському районі Одеської області, з боку с. Броска в бік с. Новосільське, де організовано двосторонній рух, проїзна частина має по одній смузі для руху в обох напрямках, дорожня розмітка 1.1 та 1.5 Правил дорожнього руху.

Водій ОСОБА_4 , наближаючись до 252 км. автодороги М-15 «Одеса-Рені», рухаючись у смузі вказаного напрямку руху, зі швидкістю близько 60 км/год, був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, обрав швидкість руху керованого автомобіля без урахування дорожньої обстановки, яка не забезпечує безпеку і не дає можливість постійно контролювати рух автомобіля, відволікся від керування, в наслідок цього отримуючи об`єктивні ознаки зміни дорожньої обстановки, що виразились у появі попереду на проїзній частині небезпеки у вигляді пішохода, позбавив себе можливості уникнути аварійної ситуації, хоча завчасно з моменту об`єктивно можливого виявлення пішохода в смузі руху автомобіля, який знаходився у полі зору водія на відстані 49.8 м, міг виявити пішохода на дорозі, що повинен був урахувати водій, при відсутності будь яких перешкод технічного або іншого характеру, своїми діями свідомо створив небезпеку для інших учасників дорожнього руху, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, легковажно розраховував на їх відвернення чим порушив вимоги 1.5, 2.3 (б, д) та 12.3 Правил, якими передбачено:

1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»,

своєчасно не зменшив швидкість руху керованого автомобіля аж до його зупинки, як наслідок, передньою правою частиною вказаного транспортного засобу, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті ДТП, пішохід ОСОБА_7 отримав поєднану травму, голови, шиї та тулуба від яких його смерть настала на місці події у вигляді:

- відкритої черепно-лицьової травми та травма шиї: множинні синці, садна, забійні та рвані рани голови; садно шиї; багатоуламкові переломи кісток лицевого черепу; крововилив в м`які тканини голови потиличної ділянки; нерівномірно-виражений крововилив під м`які мозкові оболонки головного мозку; розрив міжхребцевого диска поміж 6-м та 7-м хребцями шийного відділу; повний поперечний розрив стовбура головного мозку в ділянці потиличного отвору та повний поперечний розрив спинного мозку поміж 6-м та 7-м хребцями шийного відділу;

- закритої травми тулуба: синці тулуба; крововиливи під плевру легень.

Всі тілесні ушкодження, заподіяні прижиттєво, одночасно, за декілька хвилин до настання його смерті.

Смерть ОСОБА_7 знаходиться у прямому причинному зв`язку з поєднаною травмою голови та шиї (отриманої внаслідок ДТП), у вигляді розриву міжребцевого диска поміж 6-м та 7-м хребцями шийного відділу з формуванням повного поперечного розриву стовбура головного мозку в ділянці потиличного отвору та повного поперечного розриву спинного мозку поміж 6-м та 7-м хребцями шийного відділу.

Всі тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 та зазначені у п. 1 (а, б.), заподіяні одночасно при дорожньо-транспортній пригоді, складають єдиний комплекс поєднаної травми і тому оцінюються в сукупності, були небезпечними для життя та згідно з п. 2.1.1. (а), 2.1.3. (о) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ, 1995 р.) по відношенню до живих осіб мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

Належні дії водія автомобіля регламентувалися та не відповідали вимогами пунктів 1.5, 2.3 (б, д) та 12.3 Правил, які передбачають що з моменту виявлення небезпеки для руху, створеної пішоходом, застосування гальмування аж до зупинки транспортного засобу, належним виконанням вимог вказаних пункту водій мав технічну можливість уникнути пригоди, дії водія, що не відповідали вимогам пунктів, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Крім того, в указаний день та час, водій ОСОБА_4 , завідомо залишив без допомоги ОСОБА_7 , який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, хоча мав змогу надати йому допомогу, також сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, а саме:

30 серпня 2025 року, близько о 20 год. 50 хв. ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ VITO 111CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в темну пору добиз увімкнутим ближнім освітленням передніх фар здійснював рух по не освітленій ліхтарями проїзній частині, по асфальтованому сухому дорожньому покриттю автодороги М-15 «Одеса-Рені» в Ізмаїльському районі Одеської області, з боку с. Броска в бік с. Новосільське, наближаючись до 252 км. вказаної автодороги, зі швидкістю близько 60 км/год,порушив вимоги 1.5, 2.3 (б, д) та 12.3 Правил, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

Після наїзду водій ОСОБА_4 , діючи навмисно, маючи на меті уникнути відповідальності за скоєний наїзд на пішохода, в порушення вимог пункту 2.10. а)-е) «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що зобов`язують водія:

п. 2.10 «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті"г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди»,

свій транспортний засіб не зупинив, на місці пригоди не залишився, заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому не вжив, до медичного закладу та органу Національної поліції про дорожньо-транспортну пригоду не повідомив і зник з місця пригоди, тим самим залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_7 , який перебував в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок іншого безпорадного стану, хоча мав змогу надати йому допомогу, при цьому, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що призвело до заподіяння потерпілому ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень,поєднану травму голови, шиї та тулуба у вигляді:

- відкритої черепно-лицьової травми та травми шиї: множинні синці, садна, забійні та рвані рани голови; садно шиї; багатоуламкові переломи кісток лицевого черепу; крововилив в м`які тканини голови потиличної ділянки; нерівномірно-виражений крововилив під м`які мозкові оболонки головного мозку; розрив міжхребцевого диска поміж 6-м та 7-м хребцями шийного відділу; повний поперечний розрив стовбура головного мозку в ділянці потиличного отвору та повний поперечний розрив спинного мозку поміж 6-м та 7-м хребцями шийного відділу;

- закритої травми тулуба: синці тулуба; крововиливи під плевру легень.

Після наїзду водій ОСОБА_4 на автомобілі поїхав до місця свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому проведеними оперативно-розшуковими заходами було встановлено, що до цього злочину причетний ОСОБА_4 .

За викладених обставин, 30.12.2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України за кваліфікуючими ознаками: завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило інші тяжкі наслідки та у вчиненні злочину, передбаченого, ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому злочинів, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

У судовому засіданні -

Прокурор просила застосувати до підозрюваного цілодобовий домашній арешт.

Захисник підозрюваного просив застосувати нічний домашній арешт, у зв`язку із тим, що його підзахисний проживає сам та має необхідність виходити за продуктами.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно матеріалів поданого клопотання, 30.12.2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України за кваліфікуючими ознаками: завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило інші тяжкі наслідки та у вчиненні злочину, передбаченого, ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.09.2025 року, схемою до нього, показами ОСОБА_4 протоколом слідчого експерименту та схемою до нього, висновком судової автотехнічної експертизи обставин наїзду автомобіля на пішохода та іншими матеріалами кримінального провадження.

Зважаючи на дані, які містяться в наданих слідчому судді матеріалах, слідчий суддя вважає доведеним у судовому засіданні наявність обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, а лише на підставі долучених до клопотання матеріалів вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких злочинів.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні злочину (зокрема - позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років), а також те, що підозрюваний неодружений, малолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працює, що свідчить про його слабкі соціальні зв`язки, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Також, на думку слідчого судді, в рамках даного кримінального провадження наявний ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню, з огляду на те, що останній, згідно обставин, викладених у повідомленні про підозру, покинув місце ДТП та не погоджується з підозрою, а тому може вдатися до спроб перешкоджати досудовому розслідуванню з метою уникнення імовірної кримінальної відповідальності.

Проте, слідчий суддя прийшов до переконання про необґрунтованість ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого незаконного впливу підозрюваним на потерпілого та свідків в рамках кримінального провадження, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки до клопотання слідчим не долучено протоколів допитів таких осіб та взагалі незрозуміло чи наявні вони в рамках даного провадження.

Слідчий суддя враховує, що метою застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді застави, особистого зобов`язання та особистої поруки є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, враховуючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті людини, слідчий суддя прийшов до висновку, що доцільним буде застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 27.02.2026 року, включно, в межах строку досудового розслідування, із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги.

Покласти на підозрюваного строком до 27.02.2026 року, включно, в межах строку досудового розслідування, обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Копію ухвали про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1