ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 459/1616/24

провадження № 51-2599 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 06 лютого 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 07 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесені до ЄРДР за № 0000154 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Стебник Львівської області, жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Короткий зміст прийнятих судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 06 лютого 2025 року засуджено ОСОБА_6 за ст. 336 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Крім того у вироку вирішено питання щодо початку строку відбування покарання та долі речових доказів.

Відповідно до вироку ОСОБА_6 визнано винуватим в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації за наступних обставин.

Так, після проходження медичного обстеження за рішенням військово-лікарської комісії ОСОБА_6 визнано здоровим та придатним до несення військової служби та таким, що підлягає призову за мобілізацією, 06 лютого 2024 року, діючи умисно, усвідомлюючи свої дії, з метою ухилення від призову на військову службу, без поважних причин, порушуючи порядок комплектування Збройних Сил України, ст. 65 Конституції України, вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та вимоги Указу Президента № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що на АДРЕСА_2 , відмовився від отримання повістки на відправку до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 07 квітня 2025 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 06 лютого 2025 року - без зміни.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 ставить питання про скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує про допущені судами істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_6 наявний склад інкримінованого кримінального правопорушення.

Переконаний, що обвинувачення ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, таких як рапорт чергового Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області від 06 лютого 2024 року, протокол огляду речей від 07 лютого 2024 року та відеозапису з нагрудної боді-камери, оскільки такі докази були отримані у невстановлений процесуальним законом порядку до внесення відомостей до ЄРДР. Звертає увагу, що у акті ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено, що ОСОБА_6 відмовився від отримання мобілізаційного розпорядження та повістки, однак таке розпорядження у матеріалах кримінального провадження взагалі відсутнє. Саме тому ОСОБА_6 не визнав свою вину, оскільки його не було ознайомлено із мобілізаційним розпорядженням у передбаченому законом порядку, повістку не пред`являли, з актом про відмову від отримання повістки не ознайомлювали, про що він вказував під час його допиту в ході розгляду кримінального провадження.

У свою чергу, апеляційний суд не звернув уваги на наявні порушення вимог кримінального процесуального закону, не надав вичерпних відповідей на доводи апеляційної скарги обвинуваченого, а свого рішення з обґрунтуванням висновків належним чином не мотивував.

Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та в його інтересах захисник ОСОБА_8 підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Прокурор ОСОБА_5 , вказуючи про необґрунтованість касаційної скарги сторони захисту, заперечувала щодо її задоволення, просила оскаржувані судові рішення залишити без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, захисник у касаційній скарзі зазначає про відсутність у кримінальному провадженні доказів, які б доводили винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими доводами сторони захисту, оскільки наведені обставини не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, пояснив, що самостійно прибув до ТЦК та СП, йому намагалися вручити бойову повістку на відправку у той же день, однак він відмовився її отримувати, про що було складено відповідний рапорт, а ввечері, коли приїхали працівники поліції, був складений акт, після чого він пішов додому. Стверджував, що за станом здоров`я не міг бути мобілізований.

Як убачається з вироку, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.

Такі висновки суд зробив на підставі показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які повідомили суду, що ОСОБА_6 обласною ВЛК визнаний придатним до військової служби, однак він відмовився отримувати мобілізаційне розпорядження та бойову повістку, для відправки у зазначений у повістці час та місце не прибув, у зв`язку з чим складено відповідний акт.

Поряд з цим, місцевий суд, про що зазначено у тексті оскаржуваного вироку, дослідив та оцінив відомості, які містяться у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06 лютого 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_10 звернувся із заявою про те, що ОСОБА_6 відмовився від отримання повістки на відправку, чим ухиляється від призову на військову службу під час мобілізації; протоколі огляду речей від 07 лютого 2024 року та відеозаписі до нього, відповідно до яких слідчим оглянуто відеозапис з нагрудної боді-камери, де зафіксовано, як ОСОБА_6 пояснює, що відмовився від отримання повістки на відправку; протоколі зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 08 квітня 2024 року, та протоколі огляду речей від 08 квітня 2024 року, відповідно до яких за результатом перегляду відеозапису з боді-камери зафіксовано відмову ОСОБА_6 отримувати мобілізаційне розпорядження та повістку на відправку.

Крім того, під час розгляду кримінального провадження предметом дослідження та відповідної оцінки місцевого суду були рапорт чергового Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області від 06 лютого 2024 року про надходження повідомлення на службу 102 про виклик поліції до РТЦК та СП через ухилення особи від військової служби, лист начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 у якому вказано, що ОСОБА_6 не прибув за повісткою у вказаний день і час, лист Червоноградської РВА у Львівській області від 21 лютого 2024 року згідно якого ОСОБА_6 із заявою про проходження альтернативної служби не звертався, довідка ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19 березня 2024 року про те, що ОСОБА_6 не звертався з питання оскарження рішення ВЛК, довідки КНП «Сокальська районна лікарня» від 21 лютого 2024 року, КНП «Соснівська районна лікарня» від 22 лютого 2024 року про те, що ОСОБА_6 за медичною допомогою не звертався, довідка КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» від 27 лютого 2024 року про те, що ОСОБА_6 04 жовтня 2023 року, 08 листопада 2023 року, 14 грудня 2023 року, 26 січня 2024 року звертався на амбулаторний прийом лікаря, довідка КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Червонограда» стосовно звернення ОСОБА_6 зі скаргами стосовно стану здоров`я.

До того ж, під час судового розгляду судом досліджено та проаналізовано копію облікової картки до військового квитка на ОСОБА_6 , направлення на ВЛК № 885, копію картки обстеження та медичного огляду, контрольний талон про не одержання 06 лютого 2024 року мобілізаційного розпорядження № 1, повістку на відправку, витяг з журналу обліку видачі повісток на відправку з встановленням терміну прибуття на 06 лютого 2024 року, витяг з журналу обліку щодо не вручення мобілізаційного розпорядження, акт № 1604 від 06 лютого 2024 року щодо відмови ОСОБА_6 від отримання мобілізаційного розпорядження та повістки на відправку, поіменний список резервістів № 1589 від 06 лютого 2024 року, копії довідок ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27 березня 2023 року та ІНФОРМАЦІЯ_4 від 22 вересня 2023 року про придатність ОСОБА_6 до військової служби.

Під час судового розгляду встановлено, що згідно листа від 22 лютого 2024 року в провадженні Червоноградського міського суду Львівської області не зареєстровано позовів про оскарження ОСОБА_6 висновку ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо його придатності до військової служби, так само відповідно до листа Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року ОСОБА_6 з адміністративним позовом щодо оскарження висновку ВЛК не звертався.

Поряд з цим в ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції у тому числі було досліджено витяг з ЄРДР від 07 лютого 2023 року, постанови про визнання речовими доказами від 07 лютого 2024 року (DVD-R диск із відеозаписом з нагрудної боді-камери слідчого СОГ за 06 лютого 2024 року), та від 09 квітня 2024 року (військовий квиток НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , обліково-послужна картка та інші документи, пов`язані з військовим обліком ОСОБА_6 ).

За результатом судового розгляду суд першої інстанції не встановив підстав для визнання доказів сторони обвинувачення неналежними або ж недопустимими, оскільки за наслідками судового розгляду не було встановлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час їх збирання.

На підставі дослідження сукупності доказів, місцевий суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_6 знайшла своє підтвердження під час розгляду кримінального провадження за його обвинуваченням.

Водночас суд відхилив показання ОСОБА_6 про те, що він не ухилявся від проходження військової служби під час мобілізації, оскільки, як встановив суд під час розгляду справи, ОСОБА_6 06 лютого 2024 року, перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовився від отримання мобілізаційного розпорядження та повістки на відправку, після доставки його до Шептицького РВП ГУНП у Львівській області повідомив слідчому причини такої відмови, після чого не повернувся до приміщення РТЦК та СП, на відправку до військової частини не з`явився.

Таким чином, у вироку місцевий суд зазначив, що факт ухилення ОСОБА_6 від призову на військову службу під час мобілізації підтверджується показаннями самого ОСОБА_6 , свідків, які є чіткими, послідовними та логічними, письмовими доказами, дослідженими відеозаписами обставин події, які є безспірними та такими, що доповнюють один одного.

Колегія суддів уважає, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК, місцевий суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до вимог закону та правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо нього.

Тобто, в основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності, а зі змісту його мотивувальної частини вбачається, що суд виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення кримінального правопорушення.

Отже, у вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК.

За викладених місцевим судом у вироку фактичних обставин справи, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ст. 336 КК, а саме як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації є правильною.

З огляду на викладене, доводи сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_6 наявний склад інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів уважає безпідставними.

Перевіряючи вирок суду в порядку апеляційної процедури, апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду та вказав, що доводи сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

З огляду на наведене апеляційний суд не взяв до уваги доводи сторони захисту та пояснення ОСОБА_6 про те, що він не ухилявся від призову на військову службу, а тому апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

З мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень вбачається, що відповідно до встановлених судами обох інстанцій фактичних обставин ОСОБА_6 , будучи придатним до військової служби, не оскаржуючи в законному порядку висновок ВЛК, 06 лютого 2024 року прибув до приміщення РТЦК та СП проте відмовився від отримання мобілізаційного розпорядження та повістки на відправку, а саме на 21:00 06 лютого 2024 року за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується відеозаписом з боді-камери працівника РТЦК та СП та витягом з журналу про вручення мобілізаційного розпорядження, у результаті чого було складено відповідний акт № 1604, а у подальшому ОСОБА_6 на відправку до військової частини не прибув.

Таким чином, за результатом перевірки оскаржуваних судових рішень колегією суддів не встановлено обставин, які б ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК, оскільки, з огляду на вимоги статей 370, 374 КПК, такі висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, передбачених ст. 91 КПК, які підтверджуються доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 КПК, зміст яких детально наведено у мотивувальних частинах судових рішень.

З огляду на викладене, колегія суддів не бере до уваги доводи касаційної скарги захисника про те, що обвинувачення ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах.

Зокрема, у касаційній скарзі захисник посилається на те, що рапорт чергового Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області від 06 лютого 2024 року є неналежним доказом, оскільки не вказує на наявність у діях ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, оскільки відповідно до повідомлення про підозру та обвинувального акту ОСОБА_6 не прибув на відправку саме в 21:00 06 лютого 2024 року.

Однак, захисником не взято до уваги, що ОСОБА_6 , про що він підтвердив під час судового розгляду, не заперечував того факту, що він відмовився від отримання мобілізаційного розпорядження та повістки на відправку, та не прибув на вказаний час та дату для відправки, як було вказано у повістці.

Окрім того, відповідно ст. 22 Закону України № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Так само у пп. 1 п. 41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до ТЦК та СП або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Обґрунтовуючи свої висновки про наявність у діях ОСОБА_6 складу злочину, суди попередніх інстанцій, з чим погоджується і суд касаційної інстанції, посилаються на відеозапис з боді-камери співробітника РТЦК та СП, який, попередивши ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу, намагається вручити останньому повістку разом із мобілізаційним розпорядженням, проте ОСОБА_6 від їх отримання відмовився.

Отже, за встановлених судами обставин, ОСОБА_6 був обізнаний про свій обов`язок прибути до РТЦК та СП для відправки до військової частини, проте спочатку відмовився від отримання відповідної повістки, а у подальшому, усупереч його позиції, висловленої під час судового розгляду (не вважав, що ухилився від проходження військової служби), так і не з`явився на вказані у повістці місце та час.

Стосовно доводів захисника про те, що протокол огляду речей від 07 лютого 2024 року та відеозапис з нагрудної боді-камери отриманий до внесення відомостей до ЄРДР, то такі доводи є безпідставними.

Як визначено ч. 2 розділу 4 «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення» (далі - Положення) на етапі внесення даних та створення (збереження) Реєстратором електронної форми «Правопорушення» здійснюється автоматичний контроль наявності в Реєстрі вже існуючого правопорушення з дублюючими даними, при цьому перевірка здійснюється за сукупністю відомостей про кримінальні правопорушення, які внесені до Реєстру всіма Реєстраторами, щодо повного збігу даних кримінального правопорушення за такими полями.

У ч. 3 розділу 4 Положення зазначено, що керівник органу прокуратури, органу досудового розслідування, органу дізнання після перевірки внесених до Реєстру відомостей реєструє кримінальне провадження. У Реєстрі автоматично фіксується дата обліку інформації та присвоюється номер кримінального провадження. Факт реєстрації кримінального правопорушення (провадження) настає з моменту підтвердження керівником органу прокуратури або органу досудового розслідування, органу дізнання таких відомостей.

Повертаючись до обставин кримінального провадження, як вбачається зі змісту витягу з ЄРДР, дата та час саме внесення відомостей до ЄРДР щодо повідомлення про вчинення кримінального правопорушення є 06 лютого 2024 року о 21:28:55, тоді як 07 лютого 2024 року о 12:57:30, на що звертає увагу у скарзі захисник, є датою реєстрації провадження (виділення матеріалів досудового розслідування), що не є тотожним з поняттям «внесення відомостей до ЄРДР», а є одним з етапів формування облікової картки та фактичної реєстрації кримінального провадження.

Враховуючи викладене у колегії суддів відсутні підстави вважати недопустимим доказом протокол огляду речей від 07 лютого 2024 року та відеозапис до нього, про що просить захисник у касаційній скарзі.

Під час дослідження матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд, дотримуючись вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК, переглянув вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 за його апеляційною скаргою, перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, надав на всі доводи відповіді, зазначивши в ухвалі обґрунтування своїх висновків.

Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що письмові докази, показання засудженого, свідків, а також встановлені місцевим судом обставини, були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, їм надано відповідну правову оцінку, що відображено в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду.

Водночас апеляційний суд не встановив порушень процесуального законодавства під час збирання, дослідження та оцінки наведених місцевим судом доказів, як і не встановив підстав для визнання таких доказів недопустимими, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегії суддів вважає, що ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, а тому не вбачає підстав для її скасування чи зміни.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог процесуального законодавства не встановлено, касаційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, а вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 06 лютого 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 07 квітня 2025 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3