ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1535/25 Справа № 932/2741/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

представника власника

майна, адвоката: ОСОБА_6

(в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Дніпра від 25.07.2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000102 від 15.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 426-1 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Обставини встановлені судом першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Дніпра від 25.07.2025 року, клопотання прокурора задоволено частково.

Накладено арешт на майно, вилучене 10.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на банківську карту «PrivatBank» та SIM-карту «Vodafone».

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що банківські картки, разом і з інформацією про фінансові операції від банку, можуть бути доказом здійснення ОСОБА_8 фінансових операцій, поза місцем розташування його місця служби, за допомогою сім карт можна визначити місце перебування останнього, зазначив, що вказані речі можуть бути використані для доведення факту не проходження вказаною особою військової служби.

В іншій частині клопотання є невмотивованим та не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги:

Не погодився з таким рішенням слідчого судді прокурор ОСОБА_7 та оскаржила в апеляційному прядку. Всвоїй апеляційній скарзі, просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині відмови у задоволені клопотання про арешт майна та ухвалити в цій частині нову ухвалу, якою накласти арешт на майно:

мобільний телефон марки моделі IPhone XS Max з cерійним номером НОМЕР_1 IMEI: НОМЕР_2 у корпусі сірого кольору.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вказаний вилучений телефон в накладенні арешту на який відмовлено слідчим суддею, має доказове значення у кримінальному провадженні, оскільки знаходився у власності та користуванні ОСОБА_8 та використовувався ним, у т.ч. під час здійснення злочинної діяльності, для підтримки зв`язку (дзвінків, листування) з іншими особами, причетними до вчинення злочину.

Вказує, що вилучені документи зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, нададуть органам досудового розслідування можливість отримати докази, які самостійно чи в сукупності з іншими доказами можуть мати суттєве значення для з`ясування обставин кримінального правопорушення та встановити причетність до вчинення кримінальних правопорушень інших осіб, в тому числі військових службових осіб .

Позиції сторін в суді :

Прокурор ОСОБА_7 в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити з підстав зазначених в ній.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Власник майна ОСОБА_8 , належним чином повідомлений про день, місце та час апеляційного розгляду, однак в судове засідання не з`явився. Клопотань про відкладення апеляційного розгляду до суду не надходило.

З`ясувавши думку учасників кримінального провадження, які не заперечували проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності власника майна, врахувавши вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності власника майна.

Висновки суду:

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Статтями 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, згідно з якими зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Як вбачається з матеріалів провадження Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000102 від 15.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.426-1 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що військові особи в/ч НОМЕР_3 , одним з яких є командир ОСОБА_9 , можуть бути причетні до вказаного правопорушення, а саме користуючись своїми владними повноваженнями, всупереч інтересам служби перевищуючи надані військові службові обов`язки, залучили цивільних осіб на фіктивну службу до підрозділу ОБрТРО, які відповідно до поставлених завдань повинні виконувати бойові завдання з відсічі збройної агресії РФ на території Донецької області в районі ведення бойових дій. Особи, які можуть бути причетні до вчинення вказаного правопорушення, значну частину часу перебувають в м. Києві та Київській області за відсутності підстав отримують додаткові грошові винагороди передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особа рядового і начальника складу, поліцейським та ї сімям під час дії воєнного стану» вказаними особами є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

10 липня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Дніпра від 04 липня 2025 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході обшуку виявлено та вилучено наступні речі, які мають значення для кримінального провадження:

банківську карту «PrivatBank» з написом BLACK edidtion № 478674 чорного кольору;

SIM-карту «Vodafone» з № НОМЕР_4 білого кольору;

мобільний телефон марки моделі IPhone XS Max з cерійним номером НОМЕР_1 IMEI: НОМЕР_2 у корпусі сірого кольору.

Згідно постанови слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУДБР розташованого у м. Краматорську від 11 липня 2025 року, вище вказані речі визнано речовими доказами у вказаному кримінальному проваджені.

18 липня 2025 року прокурором до Шевченківського районного суду м. Дніпра скеровано клопотання про арешт вищевказаного майна, вилучено в ході обшуку, оскільки речі та документи визнано речовими доказами, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження,мають значення у якості доказів для подальшого досудового розслідування кримінального провадження та на які необхідно накласти арешт, шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження даним майном.

Ухвалою слідчого судді від 25 липня 2025 року винесено ухвалу, якою клопотання прокурора задоволено частково накладено арешт на майно, вилучене 10.07.2025 року в ході проведення обшуків у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 0000102 від 15.01.2025 року.

Слідчий суддя зазначив, що на даному етапі досудового розслідування, накладення арешту на банківські картки, разом і з інформацією про фінансові операції від банку та сім карту є необхідним для виконання завдань кримінального провадження, щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення.

Вказує, що майно вилучене під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 , може бути використане, для доведення факту не проходження вказаною особою військової служби.

Однак слідчим суддею відмовлено в задоволенні клопотання про накладення арешту на мобільний телефон, мотивуючи тим, що прокурором в клопотанні та в судовому засіданні не доведено, що вказане майно може мати значення для кримінального провадження або що власник обмежував доступ до мобільного телефону, а також відсутня інформація, що існували якісь перешкоди для копіювання інформації з телефону.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів та зазначає наступне.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Такий, зокрема, згідно з вимогами вказаної статті кримінального процесуального закону, допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно з ст.98 КПК України речовим доказом є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею не дотримані та у порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт вказаного у клопотанні майна, належним чином не перевірив мету та правову підставу для такого арешту, обмежившись лише переліком норм кримінального процесуального закону, які регулюють порядок накладення арешту на майно.

З урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді про арешт майна не є законною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до приписів ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з наданих матеріалів, провадження про кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 426-1, відкрито на підставі повідомлення Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУДБР розташованого у м. Краматорську від 11 липня 2025 року.

На підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук в ході якого виявлено та вилучено майно, яке в подальшому згідно постанови слідчого в порядку ст. 98 КПК України було визнано речовим доказом. Колегія суддів вважає, що вказана постанова містить належне обґрунтування відповідності вилученого під час обшуку майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто у ній обґрунтовано визначено, що всі речі, які було вилучено під час обшуку зберегли на собі сліди вчинення злочину, а отже містять відомості, які можуть бути використані, як доказ обставин що встановлюються під час кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді про проведення обшуку, було прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення в тому числі, засобів мобільного зв`язку, що підтверджують факт не проходження військовослужбовцем військової служби.

Прокурор в своєму клопотання про необхідність накладення арешту на майно, обумовила необхідністю встановлення та підтвердження фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, проведення необхідних експертиз, встановлення кола осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення.

Отже в даному випадку, вилучені під час обшуку речі в тому числі мобільний телефон марки моделі IPhone XS Max з cерійним номером НОМЕР_1 IMEI: НОМЕР_2 у корпусі сірого кольору, має доказове значення у кримінальному провадженні, оскільки містить листування ОСОБА_8 , щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, відомості щодо причетності до вчинення злочину інших осіб, інші електронні документи, які можуть підтвердити його місце знаходження в той час коли останні повинен був перебувати на військовій службі, що може підтверджувати здійснення ними іншої діяльності ніж військова служба.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПУ України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За приписами ч.2 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто є речовим доказом.

Отже, прокурором наведені достатні правові підстави та обґрунтування для задоволення його клопотання про накладення арешту на майно. Відповідно, оскаржена ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні цього клопотання є необґрунтованою та незаконною, такою, що підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне накласти арешт на майно, яке було виявлене та вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке в подальшому визнано речовим доказом в порядку ст. 98 КПК України.

Оскільки вилучені речі зберігають на собі сліди кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та наддадуть органам досудового розслідування можливість отримати докази, які в сукупності з іншими доказами матимуть суттєве значення для з`ясування обставин кримінального правопорушення.

Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів, приходить до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З огляду на викладене, колегія судді вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає - скасуванню із постановлянням нової ухвали, а клопотання прокурора про арешт майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Дніпра від 25.07.2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000102 від 15.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 426-1 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме:

банківську карту «PrivatBank» з написом BLACK edidtion № 478674 чорного кольору;

SIM-карту «Vodafone» з № НОМЕР_4 білого кольору;

мобільний телефон марки моделі IPhone XS Max з cерійним номером НОМЕР_1 IMEI: НОМЕР_2 у корпусі сірого кольору

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: