Справа № 629/4072/25
Провадження № 1-кс/629/1795/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання від 18.11.2025 року, -

встановив:

ОСОБА_3 в порядку ст.303 КПК України, звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність Лозівського відділу поліції ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, в якій просить скасувати постанову слідчого СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання від 18.11.2025 року за кримінальним провадженням №0000672 від 02.06.2025 року за ознаками ст.382 ч.1 КК України. Зобов`язати слідчого переглянути рішення щодо його клопотання від 06.06.2025 року, щодо фіксування факту здачі дев`яти тимчасових торгівельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів.

ОСОБА_3 в судовому засіданні на задоволенні скарги наполягав з викладених у ній підстав. Вважав, що слідчий виконує функції захисника даної особи, тому що навіть виконавцем накладено арешт на майно. Вона користується майном, отримує дохід, однак рішення не виконує. Він подав клопотання слідчому для того, щоб він встановив що особа дійсно користується майном та отримує дохід, для подальшого подання позову. Слідчий у постанові зазначає що її права не можуть порушуватися, однак а виходячи з цього, його права можуть порушуватися. Вважає що діями слідчої порушуються його права. За весь час виконавцем було стягнуто приблизно 16000 грн. При цьому виконавча служба стягувала кошти тільки після подання ним чи його матір`ю заяв до виконавчої служби. Вона ( ОСОБА_5 ) не виконує свої зобов`язання по рішенню, тому він може подати позов про те, що вона користується кіосками, отримує дохід, але для цього йому треба підтвердження. Він за вказівками юристів подав дане клопотання слідчому, але слідчий не робить перевірки, не викликає осіб для надання пояснень. Є ухвала про те, що подано на оцінку майна цих споруд, щоб їх виставити на продаж-аукціон, оскільки людина ( ОСОБА_5 ) не сплачує свій борг, однак дана ухвала може оскаржуватися у вищих інстанціях, та пройти великий проміжок часу. Тому він з юристами встановив порядок, що йому необхідно підтвердити факт здачі магазинів і в такому разі він подає позов на виділення в натурі частини, тому що вона не сплачує кошти.

Слідчий Лозівського РВП ГУНП в Харківській області в судове засідання не з`явився, заперечень або заяв стосовно скарги не надав.

Заслухавши доводи скаржника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Лозівського РВП ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000672 від 02.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

06.06.2025 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 із клопотанням, в якому просив, зокрема, зафіксувати факт здачі дев`яти тимчасових торгівельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів в оренду боржником ОСОБА_5 , оскільки дані дії підтверджують факт невиконання рішення суду.

Постановою слідчого від 09.06.2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання потерпілого.

Ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.11.2025 року, скасовано постанову слідчого СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 09.06.2025 року про відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000672 від 02.06.2025 за ч. 1 ст. 382 КК України. Зобов`язано слідчого СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 повторно розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 06.06.2025 року щодо фіксування факту здачі дев`яти тимчасових торгівельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів.

Постановою слідчого від 18.11.2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання потерпілого. Відмова в клопотанні, полягає в тому, що за час досудового розслідування вказаного кримінального провадження не надходило жодної інформації, яка б могла підтверджувати факт здачі дев`ять тимчасових торговельних споруд - блокованих торговельних павільйонів з реалізації промислових продовольчих товарів, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Покровській, 2-Б, 2-В, АДРЕСА_1 , що вказує на неможливість фіксування факту їх здачі в оренду. Окрім цього, відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного суду від 18.09.2024 року було визнано за ОСОБА_5 право власності на дев`ять тимчасових торговельних споруд - блокованих торговельних павільйонів з реалізації промислових продовольчих товарів, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Покровській, 2-Б, 2-В, АДРЕСА_1 , та визначено стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 частку ринкової вартості дев`яти тимчасових торговельних споруд - блокованих торговельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів, розташовані за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Покровській, 2-Б, 2-В, АДРЕСА_1 , тим самим не позбавляючи права на користування даними спорудами. Також відповідно до постанови Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.06.2025 про опис та арешт майна (коштів) боржника, вказані споруди було описано та заборонено їх відчуження (тобто продаж), тим самим не позбавляючи права на користування даними спорудами або ж здачу їх в оренду.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Згідно із ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно із п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Зміст процесуального рішення слідчого у формі постанови в кожному випадку повинен відповідати вимогам ст. 110 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Згідно із ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду, кримінальна відповідальність за статтею 382 КК України настає за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. Об`єктивна сторона цього складу включає повне ігнорування судового рішення та/або активну протидію його виконанню, а не будь-яке формальне чи часткове порушення умов виконання.

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду неодноразово наголошував, що умовами кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення є встановлена й доведена наявність у особи обов`язку виконати судове рішення та реальної можливості виконати покладений на неї обов`язок.

У постанові від 26.03.2025 у справі № 746/448/21 Верховний Суд зазначив, що обов`язковою умовою настання кримінальної відповідальності за ст. 382 КК є наявність у судовому рішенні вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру, адресованої безпосередньо певній особі, а також наявність у неї реальної можливості виконати такий обов`язок. Якщо ж спосіб виконання судового рішення визначений як примусовий і обов`язок його виконання покладено на органи державної виконавчої служби, а не на саму особу, то в її діях відсутній склад умисного невиконання судового рішення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.04.2025, спосіб виконання судового рішення, а саме постанови Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року є примусовим, тобто обов`язок його виконання покладено на органи виконавчої служби, передбачений чинним законодавством.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. До повноважень виконавця належить виявлення майна боржника, накладення арешту, звернення стягнення на майно та доходи тощо.

Отже, встановлення фактичного використання належних боржниці кіосків, у тому числі здачі їх в оренду, а також розміру відповідного доходу, є завданням виконавчого провадження, тобто саме виконавець, уповноважений виявляти таке майно та доходи боржника і вживати заходів примусового виконання судового рішення.

Крім того, з пояснень скаржника в судовому засіданні, слідчий суддя дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 звернувся до слідчого з клопотанням про фіксацію здачі ОСОБА_5 дев`яти тимчасових торгівельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів та отримання нею доходу саме з метою подальшого звернення до суду з цивільним позовом (зокрема, про виділ у натурі частини майна). Тобто заявлене клопотання пов`язане не з необхідністю з`ясування обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а з бажанням скаржника отримати докази для захисту своїх прав у цивільному процесі.

Водночас, завдання кримінального провадження, обставини, які підлягають доказуванню (ст. 91 КПК України), та способи збирання доказів (ст. 93 КПК України) чітко визначені кримінальним процесуальним законом. Слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії можуть проводитися лише для встановлення обставин, що мають значення саме для кримінального провадження, а не для забезпечення доказів у цивільному процесі.

Згідно п.2 ч.5 ст.110 КПК України, в постанові слідчого, прокурора повинні бути зазначені зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Слідчий, відмовляючи у задоволенні клопотання про фіксацію здачі кіосків в оренду, навів мотиви, з яких виходив, та послався на норми КПК України. Постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України щодо форми та змісту процесуальних рішень .

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_3 зазначаючи, що слідчий є захисником ОСОБА_5 , сам намагається використати слідчого для збирання доказів для подальшого звернення до суду з позовом, що суперечить завданню кримінального процесуального законодавства. Тому, проаналізувавши та оцінивши доводи викладені у постанові слідчого, доводи скарги, пояснення ОСОБА_3 , з урахуванням позиції Верховного Суду, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для скасування постанови слідчого про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про фіксацію факту здачі дев`яти тимчасових торгівельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів, відсутні, а скарга є необґрунтованою.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 303-308, 376 КПК України, -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області від 18.11.2025 року - відмовити.

Копію ухвали вручити заявнику, направити слідчому та процесуальному керівнику, для відома.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6