УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 205/11254/24

провадження № 51-3508ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2025 року про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2024 року щодо неї та повернення її апеляційної скарги,

встановив:

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді ста годин громадських робіт.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2025 року ОСОБА_4 відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2024 року та повернуто її апеляційну скаргу на підставі ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

У касаційній скарзі засуджена, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі засудженої та додані до неї документи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру подається протягом тридцяти днів з дня їх проголошення.

Як убачається з матеріалів провадження за касаційною скаргою, вирок суду було проголошено 09 грудня 2024 року, а з апеляційною скаргою касатор звернулась 04 червня 2025 року, тобто з пропуском тридцятиденного строку на апеляційне оскарження, що засудженою не заперечувалося, з огляду на її прохання про поновлення вказаного строку.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

При цьому ч. 1 ст. 117 КПК встановлено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо він пропущений із поважних причин.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які об`єктивно є непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Як убачається із доданої копії ухвали суду апеляційної інстанції, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження засуджена мотивувала тим, що повний текст вона отримала лише 30 січня 2025 року засобами поштового зв`язку. При цьому зазначала, що пропуск строку більш ніж на три місяці (відповідно до підрахунку засудженої) є незначним і що пропущений він з поважних причин.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного судового рішення, оскільки згідно наявної у матеріалах справи розписки, копію вироку від 09 грудня 2024року, ОСОБА_4 та її захисник отримали 09 грудня 2024 року, в резолютивній частині якого було про роз`яснено порядок і строк оскарження вироку.

Отже, визначний законом тридцятиденний строк на апеляційне оскарження вироку для засудженої сплив 08 січня 2025 року.

Крім того, колегія суддів акцентує на тому, що не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник та прокурор подали апеляційні скарги, які ухвалою Дніпропетровського апеляційного суду від 14 травня 2025 року залишено без задоволення.

Із зазначеної ухвали вбачається, що ОСОБА_4 була в судовому засіданні, підтримала вимоги апеляційної скарги захисника та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Після апеляційного розгляду поданих захисником та прокурором скарг ОСОБА_4 (04 червня 2025 року) звернулася з апеляційною скаргою (від свого імені) та клопотанням до апеляційного суду, в якому просила поновити строк на апеляційне оскарження вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2024 року. Поважними причинами його поновлення вказала те, що повний текст вироку вона отримала лише 30 січня 2025 року засобами поштового зв`язку, а також нестабільний графік роботи пошти.

З огляду на наведене апеляційний суд на підставі ч. 3 ст. 399 КПК відмовив засудженій у поновленні строку на апеляційне оскарження та повернув апеляційну скаргу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку.

Так, про поважність причин на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Зважаючи на викладене, з урахуванням положень п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК та вищенаведених доводів клопотання засудженої про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження, які майже аналогічні доводам її касаційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову в поновленні строку апеляційного оскарження вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровськавід 09 грудня 2024 року та відповідно до ч. 3 ст. 399 КПК вмотивовано повернув засудженій її апеляційну скаргу.

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження касаційна скарга засудженої не містить.

Крім цього, Верховний Суд звертає увагу на те, що вищевказаний вирок було надіслано для оприлюднення до Єдиного державного реєстру судових рішень 16 грудня 2024 року, зареєстровано 17 грудня 2024 року, а 18 грудня 2024 року забезпечено надання загального доступу, що давало засудженій можливість ознайомитись з ним та у визначений законом термін направити апеляційну скаргу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, не встановлено.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженої та доданої копії судового рішення не вбачається підстав для задоволення скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК колегія суддів вважає, що у відкритті провадження за її касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити засудженій ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2025 року про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2024 року та повернення її апеляційної скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3