Справа № 197/660/24
Провадження № 1-кп/216/350/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

законного представника обвинуваченого ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 в приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області матеріали кримінального провадження № 0000187 від 04.04.2024 р. за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Широке, Криворізького району, Дніпропетровської області, громадянина України, навчається в Інгулецькому коледжі, не одруженого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

29.03.2024 приблизно о 23:15 годині неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повертаючись додому та проходячи по АДРЕСА_1 , неподалік будинку № 5, помітив потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який прямував до місця свого мешкання та в цей час, у неповнолітнього ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Надалі, реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, неповнолітній ОСОБА_4 наздогнав потерпілого ОСОБА_7 та наніс йому один удар в область задньої частини тулуба, від якого ОСОБА_7 не втримався на ногах та впав. Після чого, неповнолітній ОСОБА_4 правою рукою зжатою в кулак наніс потерпілому ОСОБА_7 не менше 4 ударів по обличчю, чим спричинив останньому відповідно до висновку експерта № 683 від 22.04.2024 тілесні ушкодження, у вигляді багатоуламкового перелому кісток носу зі зміщенням, перелому нижнього краю орбіти, гемосинус лівої верхньощелепної пазухи, підвивих 31- го зубу, крововиливи у білкову оболонку лівого ока, які за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби (термін загоювання кісткової тканини більше 21 доби), п.2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.

Таким чином, дії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України за ознаками умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав, щиро розкаявся та пояснив, що 29.03.2024 року ввечері близько 23 год. гуляв в центрі смт. Широке по вул. Казбека, посварився з дівчиною та був у дуже поганому настрої, йшов додому та по дорозі зустрів потерпілого ОСОБА_7 , наздогнав його та наніс потерпілому спочатку один удар, від якого потерпілий впав, а потім наніс потерпілому ОСОБА_7 4 удари. Згодом підійшов до потерпілого та запитав як він, але допомоги йому не надав, покинув місце події.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що 29.03.2024 року ввечері близько 23 год. 15 хв., провівши дівчину додому, повертався до себе додому, йшов вулицею, яка була не освітлена, почув свист за спиною, йому раптово завдали один удар позаду, він упав, після чого йому нанести ще декілька ударів по голові. Удари йому завдав обвинувачений ОСОБА_4 , з яким він не був знайомий раніше. Потім потерпілий самостійно дістався додому, зателефонував мамі, яка викликала швидку медичну допомогу та поліцію. Потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що після нанесених ударів, він лікувався в лікарні на стаціонарі, в нього діагностували перелом носа, перелом щелепи, після виписки з лікарні його тривалий час турбував головний біль, для відновлення здоров`я йому знадобилось більше як пів року, перший час після отриманих травм йому важко було ходити пішки та знаходитись на сонці, через спричинені ушкодження в нього з`явились труднощі в навчанні. В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 підтримав заявлений ним цивільний позов у повному обсязі.

Таким чином, показання обвинуваченого ОСОБА_4 , надані в судовому засіданні, в сукупності з показами потерпілого ОСОБА_7 , дослідженими судом письмовими доказами, що характеризують особу обвинуваченого є достатніми на підтвердження встановлених судом фактичних обставин та доведення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

З урахуванням норм ст. ст. 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок у даній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності докази, прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, суд враховує приписи ст. ст.50,65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Саме на зазначені критерії призначення кримінального покарання звернуто увагу Верховним Судом (даліВС) у Постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к).

Отже, вирішуючи питання про вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, керуючись ст. ст.50,65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який на час вчинення кримінального правопорушення був неповнолітнім, вину визнав, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, згідно характеристики з навчального закладу обвинувачений до навчального процесу ставиться безвідповідально, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебував та не перебуває, раніше не судимий.

Відповідно до досудової доповіді від 16 червня 2025 року відносно ОСОБА_4 , яка складена Криворізьким районним сектором №2 філії Державної установи Центр пробації в Дніпропетровській області і відповідно до якої відмічено середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, а також зроблено висновок про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства, та висловлена пропозиція щодо покладення на обвинуваченого додаткових обов`язків, передбачених ч.3 ст.76 КПК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття обвинуваченого, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Також, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , який на час вчинення кримінального правопорушення був неповнолітнім, суд враховує, що при здійсненні кримінального провадження щодо неповнолітніх необхідно забезпечувати точне й неухильне застосуваня діючого законодавства, своєчасний та якісний їх розгляд, керуватися Конституцією України, Кримінальим кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зокрема Конвецією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Мінімальними стандартними правилами ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх від 29 листопада 1985 року («Пекінські правила»), а також враховувати практику Європейського суду з прав людини, запроваджуючи їх положення у вітчизняну правозастосовну практику.

Судом в силу ст. 103 КК України враховуються також умови життя неповнолітнього обвинуваченого та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітньої, оскільки у кримінальному провадженні неповнолітньою особою вважається той, хто був таким у момент вчинення злочину.

Згідно із ч. 1 ст. 104 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно із ч. 3 ст. 104 КК України, іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

За таких даних про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, а також з урахуванням сукупності всіх обставин, які характеризують особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті кримінального закону з випробуванням.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення будучи неповнолітнім.

В рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого завданої матеріальної шкоди, а саме: понесених витрат на лікування в розмірі 10 032 грн, витрат на проїзд до м. Кривого Рогу на лікування у розмірі 1100 грн. та моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. Моральну шкоду потерпілий ОСОБА_7 обґрунтовує психологічною травмою, пережитим емоційним стресом, стверджує, що йому було завдано фізичних та моральних страждань, які призвели до негативних змін у його житті, через дії обвинуваченого змінився нормальний ритм життя, потерпілий вимушений був докладати значних зусиль для відновлення попереднього стану здоров`я та життя загалом.

Обвинувачений ОСОБА_4 заявлені позивачем (потерпілим) ОСОБА_7 позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди визнав в повному обсязі, а позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди визнав частково в сумі 5000 грн.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та цивільного позову, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, котра за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У ч. 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

В ході судового розгляду судом встановлено, що понесені потерпілим ОСОБА_7 витрати на лікування, а саме на придбання ліків та медичних матеріалів підтверджуються наданими копіями виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 06.04.2024 р., в якій вказано призначене лікування, касовими чеками про придбання потерпілим ліків, загальна сума яких складає 9393 грн., відтак заявлена до стягнення з обвинуваченого сума понесених витрат на лікування підлягає до часткового задоволення в розмірі 9393 грн. Решта суми, а саме 639 грн. витрат на лікування не підтверджена документально, а відтак у задоволенні цивільного позову в цій частині слід відмовити за недоведеністю належними та допустимими доказами.

На підтвердження вартості проїзду до м. Кривого Рогу, пов`язаного з лікуванням у медичних закладах, потерпілим ОСОБА_7 надано копії квитків, з яких вбачається, що ним витрачено коштів на загальну суму 1010 грн., яка також підлягає відшкодуванню в якості матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В іншій частині витрати на проїзд, пов`язані з лікуванням у медичних закладах в сумі 90 грн. відшкодуванню на користь потерпілого не підлягають, оскільки не підтверджені належними доказами, а саме проїзними документами (квитками).

Відтак, суд дійшов висновку про те, що потерпілим доведено належними доказами понесені ним витрати на лікування та витрати, пов`язані з лікуванням, на загальну суму 10403 грн., які підлягають до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 як завдана кримінальним правопорушенням матеріальна шкода.

Як слідує з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1 і п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а

також з урахування інших обставин, які мають істотне значення, також при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Фізична особа, дією або бездіяльністю якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язана вчинити необхідні дії для його негайного відновлення (ч. 1 ст. 276 ЦК України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не учиняються, суд може постановити рішення про відновлення порушеного права, а також про відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч.2 ст. 276, ст. 280 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її вини.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз`яснень, наданих у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яким посягнув на здоров`я потерпілого, завдавши йому умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Внаслідок отримання таких тілесних ушкоджень потерпілий, який є молодою особою, отримавши, зокрема, ушкодження обличчя, перебував на стаціонарному лікуванні. Очевидно, що потерпілий переніс фізичний біль, стрес, переживав за своє здоров`я, зміни в зовнішності, не міг вести повноцінний спосіб життя, не мав змоги навчатись певний період, витрачав власний час у зв`язку із зверненням за медичною допомогою, відчував незручності та душевні страждання, що змінило його звичний спосіб життя та потребувало додаткових зусиль для його влаштування. На думку суду, з урахуванням ступеня вини обвинуваченого ОСОБА_4 , характеру діяння особи, що заподіяла шкоду, наслідків, що настали, понесених потерпілим моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір заподіяної потерпілому ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Відповідно позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді запобіжного заходу або арешту майна у кримінальному провадженні не застосовувалися.

Керуючись ст.ст. 368-371, 374, 376, 394 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

У відповідності зі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши тривалість іспитового строку в 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 - 10403 (десять тисяч чотириста три) гривні. завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) гривень завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

В іншій частині цивільного позову відмовити.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1