Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/1300/25
Провадження № 1-кп/279/454/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2025 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №000126 від 12.02.2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженець с. Зубовщина, 5 Коростенського району Житомирської області, громадянин України, працював стропальником складського господарства дільниці № 2 виробничого цеху № 2 ПАТ «Трубний завод «Трубосталь», військовослужбовець, з середньо- спеціальною освітою, на утримані осіб має неповнолітнього сина, не одружений, не депутат, раніше не судимий, не інвалід, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» являючись військовозобов`язаним та придатним за станом здоров`я до військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії №3/661 від 05.02.2025, на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 №2105-ІХ та Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 14.01.2025 №27/2025, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 15.01.2025 № 4221- IX, яким на території України оголошено загальну мобілізацію, так 06.02.2025 об 11 год 00 хв, та 10.02.2025 об 15 год 00 хв., був у встановленому законом порядку повідомлений про час, дату та місце прибуття для відправки у складі команди зі збірного пункту, розташованого у АДРЕСА_2 (приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 ), для подальшого проходження військової служби під час мобілізації.

Проте, ОСОБА_5 , діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та не маючи права на відстрочку від призову за мобілізацією, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, який 06.02.2025 об 11 год. 00 хв. та 10.02.2025 об 15 год 00 хв., був у встановленому законом порядку повідомлений про час, дату та місце прибуття для відправки у складі команди зі збірного пункту, розташованого у АДРЕСА_2 (приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 ), для подальшого проходження військової служби під час мобілізації, але останній без поважних на те причин, умисно не прибув об 17 год 00 хв. 06.02.2025 та об 07 год 00 хв. 11.02.2025 до пункту збору за адресою: АДРЕСА_2 (приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 ), для відправлення у складі команди для проходження військової служби, чим умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Своїми умисними діями, вираженими в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ОСОБА_5 , якому висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому визнав повністю, при цьому підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення. Просив пом`якшити йому покарання, оскільки станом на момент розгляду кримінального провадження проходить військову службу в ЗСУ.

Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відповідно до цих вимог закону, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. Інші докази судом не досліджувалися.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За таких обставин суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена. Його дії мають правильну правову кваліфікацію за ст.336 КК України, як ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст.65 КК України, п.1 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Згідно ст.12 КК України вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення передбачене ст.336 КК України є нетяжким злочином. Як особа молодого віку ОСОБА_5 не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога і психіатра, Коростенського районного відділу №1 філії Державної установи "Центр пробації" у Житомирській області не перебуває, раніше несудимий, за місцем проживання характеризується позитивно, військовослужбовець.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, яке виражається у повному визнанні винуватості в обсязі обвинувачення, негативному ставленні до скоєного, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Так у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». З урахуванням викладеного, суд призначає покарання відповідно до санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.2003 року №7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому.

За правилами ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Інститут умовного звільнення не є імперативним і прийняття відповідного рішення належить до дискреційних повноважень суду, який їх реалізує у кожному конкретному випадку, беручи до уваги встановлені у справі факти, які свідчать про суспільну небезпечність діяння та характеризують засуджену особу.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Враховуючи обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відношення ОСОБА_5 до вчиненого кримінального правопорушення та його щире каяття, а саме те, що обвинувачений усвідомив протиправність свого діяння та станом на момент розгляду кримінального провадження проходить службу в Збройних Силах України, суд погоджується з думкою сторони обвинувачення, що виправити ОСОБА_5 і запобігти скоєнню ним нових злочинів можливо без ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених пп. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Крім того, зважаючи на актуальність питання виконання військовозобов`язаними свого громадянського та Конституційного обов`язку із захисту держави, у даній конкретній ситуації є недоцільним призначення реального позбавлення волі з огляду на службу обвинуваченого в Збройних Силах України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. На переконання суду, іспитовий строк буде дисциплінувати засудженого, привчати до додержання законів, оскільки він не виправданий, а проходить випробування, від результатів якого залежить подальша його доля - звільнення від відбування призначеної міри покарання або реальне відбуття покарання, що сприятиме формуванню у нього звички законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень. У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.

Арешт на майно не накладався.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Процесуальні витрати в кримінальному провадженню відсутні. Згідно ч.15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 349, 374-376 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.1,2 ч.1, п.2) ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 не застосовувати.

Речові докази:

- копії рапортів начальника т.в.о мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 на 2 (двох) аркушах; копії розписок про отримання повістки на відправку ОСОБА_5 на 2 (двох) аркушах; копію військового квитка ОСОБА_5 на З (трьох) аркушах; копію довідки ВЛК на 1 (одному) аркуші; копію картки обстеження та медичного огляду на 1 (одному) аркуші; копію поіменного списку на відправку на 2 (двох) аркушах; копію витягів з наказів про призов на службу на 4 (чотирьох) аркушах; копію службового посвідчення ОСОБА_8 на 1 (одному) аркуші; копію витягу з наказу на 1 (одному) аркуші, а також CD-R диск з відеозаписом вручення працівником РТЦК та СП повістки ОСОБА_5 , де станній відмовився від її отримання - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Згідно ч.2 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

Копія згідно з оригіналом: