Номер провадження: 11-сс/813/1745/25
Справа № 519/1291/25 1-кс/519/362/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Південного міського суду Одеської області від 20.08.2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бердянськ Запорізької області, громадянки України, не заміжньої, офіційно не працевлаштованої, з середньою освітою, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- 08.11.2018 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнена від відбуття покарання з іспитовим терміном 3 роки.

підозрюваної у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000338 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст.185 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Південного міського суду Одеської області від 20.08.2025 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області та відносно ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до 22.09.2025 року, без визначення розміру застави.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ризики, на які посилається слідчий у клопотанні не доведені; оскаржувана ухвала не містить обґрунтувань щодо неможливості застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того наголошує, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, зокрема постійне місце проживання, сім`ю та на її утриманні перебувають двоє малолітніх дітей.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити; натомість прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, причини неявки не повідомив, на підставі чого за погодженням із захисником апеляційний розгляд проведено за його відсутності.

В судовому засіданні, захисник ОСОБА_6 не наполягала на участі підозрюваної ОСОБА_7 при апеляційному розгляду, на підставі чого судове засідання проведено без участі підозрюваної.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників провадження, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно із приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків передбачених ч. 5 ст. 177 цього Кодексу.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що в провадженні СВ ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000338 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст.185 КК України.

22.06.2025 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

15.07.2025 ОСОБА_7 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст.185 КК України за наступних обставин.

Ограном досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у тому, що 19.06.2025 року, приблизно о 17:00 годині, більш точний час не встановлений, вона та ОСОБА_9 перебували в приватному будинку АДРЕСА_3 , де між ними на побутовому ґрунті раптово виникла сварка. У ході конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій та бажаючи їх настання, знаходячись на кухні вказаного будинку взяла з робочої поверхні побутовий ніж, та здійснила один удар в область підборіддя передньої поверхні шиї ОСОБА_9 , чим спричинила проникаючу вертикальну колоту-різану рану передньої частини шиї. Внаслідок отриманого тілесного ушкодження потерпіла ОСОБА_9 померла на місці. Умисні дії ОСОБА_7 перебувають у прямому причинно наслідковому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_9 .

Також на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/22 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, який, в подальшому продовжувався, в тому числі станом на 20.06.2025 року.

Так, 20.06.2025, приблизно о 01 годині 40 хвилин більш точний час не встановлено, у ОСОБА_7 перебуваючи за місцем тимчасового проживання, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану, що належить ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів та переслідуючи ціль незаконного збагачення, впевнившись, що за нею ніхто не спостерігає, а власник майна не подає ознак життя, шляхом відчинення замку вхідних дверей за допомогою ключа проникла до будинку будинку, що належить ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 . У подальшому в одній із кімнат будинку таємно викрала ноутбук марки ASUS моделі D540N D540NA-GQ211T із серійним номером JSW0GR096942219 та із зарядним пристроєм до нього вартістю 3625,00 гривень, комп`ютерну мишу марки Logitech моделі M185, чорного кольору, вартістю 212,50 гривень, повербанк марки «Maxlife 20000 mAh», із ID №5473825, вартістю 417,67 гривень, веб камеру марки Live Chat моделі CNR-A1720AF, вартістю 232,50 гривень та Memory Stick Adaptor моделі MSX-M1GST/X, вартістю 155 гривень після чого з місця події зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.Своїми злочинними діями, ОСОБА_7 спричинила ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 4642,67 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, що відповідно до ст. 12 КК України являється особливо тяжким злочином, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжку), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, який є тяжким злочином.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Обґрунтованість підозри стороною захисту не оскаржується, тому окремій перевірці не підлягає.

Слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст.185 КК України, на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою та перевірялась під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні.

Водночас, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що ризики заявлені слідчим у клопотанні не підтверджені та слідчим суддею не враховано, що підозрювана ОСОБА_7 має постійне місце проживання, дітей на утриманні, оскільки ці дані про її особу не спростовують висновків слідчого судді щодо необхідності продовження до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватою, а також надані слідчим матеріали, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про неможливість запобігання ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При вказаних обставинах, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором доведені обставини, викладені в п.п.1, 2 і 3 ч.1 ст.194 КК України, і вказаний запобіжний захід є відповідним, згідно ст.178 КК України, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваній, а також тяжкості кримінального правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_7 .

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що вона має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави апеляційному суду вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують та не зменшились ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_7 з огляду на санкції статей обвинувачення, усвідомлюючи тяжкість вчинених злочинів може умисно переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення:

- відповідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підозрювана ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, шляхом залишення території України, оскільки не має встановлених законом обмежень на перетин кордону під час дії воєнного стану;

- згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підозрювана ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а також вони не допитані в судовому засіданні;

- підозрювана ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки офіційно не працевлаштована та законних джерел для існування не має.

Також апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді щодо не визначення розміру застави із посиланням на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки на це вказує характер інкримінованого підозрюваній злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно підозрюваної ОСОБА_7 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та продовження їх існування, у зв`язку з чим неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

При цьому, апеляційний суд вважає, що у клопотанні слідчий навів обґрунтовані обставини, на підставі яких завершити досудове розслідування до закінчення дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 неможливо, оскільки для завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати певний обсяг обов`язкових слідчих та процесуальних дій, а також скласти обвинувальний акт, на що потрібен час.

Натомість, апеляційний суд наголошує на тому, що обсяг дій, необхідних для завершення досудового розслідування визначається слідчим та прокурором, та не може бути предметом апеляційного розгляду під час розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про те, що на теперішній час, тільки тримання під вартою, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе забезпечити запобігання вказаним ризикам, та на час постановлення ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказані ризики не зменшились, тому апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Південного міського суду Одеської області від 20.08.2025 року, відносно ОСОБА_7 , підозрюваної у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000338 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст.185 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4