УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2025 року (справа №761/3861/25) у кримінальному провадженні №0000162 від 18.04.2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_3 , про скасування арешту на майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2025 року (справа №761/3861/25) у кримінальному провадженні № 0000162 від 18.04.2022 року, а саме: з корпоративних прав ТЗОВ «Західний інвестиційний союз», які належать ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання вказали, що 11.02.2025 р. слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва у справі 761/3861/25 винесено ухвалу арешт майна, a саме корпоративних прав ТЗОВ «Західний інвестиційний союз", ТЗОВ "ВІТАЛ-Х" та ПП «ЛЬВІВ МЕТ СОЮЗ» у кримінальному провадженні №0000162 від 18.04.2022 р.

Вказана ухвала є незаконною та необґрунтованою через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що підтверджується наступним.

Вказали, що прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 у клопотанні не надав жодного документа, який би підтверджував право власності ОСОБА_7 на корпоративні права зазначених юридичних осіб.

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва не маючи відповідних документів та відомостей про дійсного власника майна керуючись виключно інформацією, зазначеною у клопотанні про арешт майна, прийшов до хибного висновку, що 100% корпоративних прав вищезазначених підприємств належать ОСОБА_7 .

Натомість Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 04.08.2025 містить відомості про те, що засновником ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗАХІДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ СОЮЗ" Є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "BOX", а кінцевим бенефіціарним власником є ОСОБА_3 .

Зміни у складі засновників, кінцевого бенефіціарного власника та адреси місцезнаходження юридичної особи відбулись 12 та 13.12.2024 (за 2 місяці до звернення прокурора з клопотанням про накладення повторного арешту майна). Ці дані спростовують висновок суду про належність корпоративних прав ОСОБА_7 і свідчать про ухвалення рішення без належного дослідження фактичних обставин.

У клопотанні про арешт майна не зазначено критерії, яким відповідають корпоративні права в розумінні ст. 98 КПК України. Також слід зазначити, що прийняття слідчим постанови про визнання корпоративних прав речовим доказом не робить їх такими, якщо вони не відповідають критеріям, встановленими ст. 98 КПК України, а сама постанова не містить, яким конкретно ознакам речового доказу відповідають корпоративні права.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Іншими словами, головною ознакою речового доказу є те, що він може бути використаний на підтвердження певного факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Водночас, відомостей про те, що корпоративні права були об?єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, надані матеріали кримінального провадження не містять та прокурор на такі обставини не посилається. З огляду на це, корпоративні права не мають ознак речового доказу у цьому кримінальному провадженні.

Арештовані корпоративні права не можуть зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, яке розслідується у цьому провадженні, оскільки вони існують лише віртуально (в електронній формі), як записи у державного реєстратора, а тому із цих підстав вони не можуть мати ознак речових доказів у цьому кримінальному провадженню.

У судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання та просив задовольнити з підстав, наведених у ньому. Зазначив, вказане майно не відповідає ознакам речових доказів.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що відсутні підстави для скасування арешту, вказав, що досудове розслідування завершене, триває стадії ознайомлення, згідно ст. 290 КПК України.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, сформовані в системі «Електронний суд», слідчий суддя дійшов такого висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ч. 4 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Частиною 5 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, що 11.02.2025 р. слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва у справі 761/3861/25 винесено ухвалу арешт майна, a саме корпоративних прав ТЗОВ «Західний інвестиційний союз", ТЗОВ "ВІТАЛ-Х" та ПП «ЛЬВІВ МЕТ СОЮЗ» у кримінальному провадженні №0000162 від 18.04.2022 року.

Відповідно до ст.22,26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Так, перевіривши додатки до клопотання, зокрема, ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно від 11.02.2025 року, із закритими даними, доводи про те, що на майно накладено арешт, власник якого ОСОБА_3 , доводи представника, про те, що при накладені арешту слідчим суддею не враховані актуальні дані про власника майна, не знайшли підтвердження в матеріалах справи, доводи є припущеннями. На підставі наведених до клопотання даних слідчий суддя позбавлений можливості перевірити та пересвідчитися в обґрунтованості доводів заявника.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи те, що слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження або ж було встановлено, що арешт накладено необґрунтовано, досудове розслідування триває, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав за наведених обставин для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту на майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2025 року (справа №761/3861/25) в рамках кримінального провадження № 0000162 від 18.04.2022 року.

Керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170, 173-174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_3 , про скасування арешту на майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2025 року (справа №761/3861/25) у кримінальному провадженні № 0000162 від 18.04.2022 року- залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1