Справа № 161/4736/25 Провадження №11-кп/802/657/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000027 від 10 лютого 2025 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2025 року стосовно ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Мелітополь Запорізької області, зареєстровану в АДРЕСА_1 , громадянку України, українку, з вищою освітою, обіймала посаду начальника відділу сімейної політики УСЗН Мелітопольської міської ради, не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією всього належного їй майна на праві приватної власності та з позбавленням права обіймати посади у органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту її фактичного затримання.

Строк відбування покарання у виді позбавлення права обіймати посади у органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності визначено обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено попередній до набрання вироком законної сили.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_8 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, а відтак усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, водночас підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у тому числі щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів рф, які передбачають перебування України у сфері її впливу, а також з корисливих мотивів та хибного почуття кар`єризму, вирішила використати факт встановлення окупаційної влади на території Мелітопольської міської територіальної громади та ряду інших населених пунктів Запорізької області у своїх особистих інтересах та не пізніше 01.09.2022, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, добровільно обійняла посаду «начальника отдела обслуживания инвалидов и других льготных категорий граждан, бытового обслуживания, обеспечения техническими средствами реабилитации и санаторно-курортным лечением Мелитопольского городского управление социальной защиты Министерства труда и социальной политики» (мова оригіналу), в складі окупаційної адміністрації держави-агресора «Военно-гражданской администрации Запорожской области» (мова оригіналу), тобто посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Після цього, з метою представлення окупаційній владі своєї особистої прихильності, формування в населення окупованої частини території Запорізької області, в тому числі Мелітопольської міської територіальної громади, де зареєстрована юридична адреса та фактичне місцезнаходження згаданої окупаційної адміністрації, думки невідворотності встановлення та утвердження російської окупації частини території України, як єдиної законної влади на цій території, просуваючи ідеї проросійської спрямованості, незворотного і стабільного існування на теренах Запорізької області влади рф та ідей «російського світу», ОСОБА_8 , являючись «начальником отдела обслуживания инвалидов и других льготных категорий граждан, бытового обслуживания, обеспечения техническими средствами реабилитации и санаторно-курортным лечением Мелитопольского городского управление социальной защиты Министерства труда и социальной политики» (мова оригіналу), забезпечувала з іншими особами з числа представників незаконних органів окупаційної влади держави - незаконної державної політики держави-агресора з питань соціального захисту населення, надання соціальних послуг, встановлення опіки або піклування, а також виконувала інші функціональні обов`язки, для подальшого встановлення окупаційної влади, штучного створення у місцевих мешканців хибних уявлень про благі наміри окупаційних військ та незворотного і стабільного існування на теренах Запорізької області влади рф та ідей «російського світу».

Діючи у такий спосіб та використовуючи своє попереднє становище представника органу владних повноважень Мелітопольської міської територіальної громади, а надалі незаконно обійнявши посаду так званого «начальника отдела обслуживания инвалидов и других льготных категорий граждан, бытового обслуживания, обеспечения техническими средствами реабилитации и санаторно-курортным лечением Мелитопольского городского управление социальной защиты Министерства труда и социальной политики» (мовою оригіналу) на тимчасово окупованій території Запорізької області, ОСОБА_8 здійснила колабораційну діяльність.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями, які виразилися у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Не погодившись із рішенням суду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржений вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що жодних прямих та допустимих доказів, які підтверджують вину обвинуваченої у інкримінованому їй злочині на досудовому слідстві не здобуто та не підтверджено їх під час судового розгляду стороною обвинувачення, тобто її вина не доведена. Не встановлено також чи вчинені ОСОБА_8 інкриміновані їй дії умисно чи під впливом фізичного, психологічного примусу, застосованого до неї або її членів сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 КПК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК та на офіційному веб-сайті суду.

З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Обвинувачену ОСОБА_8 належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги з дотриманням вимог ч. 8 ст. 135, ст. 323 КПК, зокрема шляхом публікацій повідомлень про виклик до суду в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр»), а також шляхом розміщення повісток про виклик до суду на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та на веб-сайті Волинського апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, захисника, яка підтримала подану нею апеляційну скаргу, просила її задовольнити, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та належним чином викладені та обґрунтовані висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для висновку про доведеність винуватості обвинуваченої, що свідчить про відповідність оскарженого вироку вимогам КПК.

Судовий розгляд у межах цього кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 (in absentia), яка показань суду не надавала, будь-яких клопотань від останньої на адресу суду також не надходило.

Разом з тим, свої висновки суд першої інстанції правильно обґрунтував показаннями свідка ОСОБА_9 , яка суду повідомила, що ОСОБА_8 до моменту повномасштабного військового вторгнення рф до України, тривалий час обіймала посаду начальника відділу соціального захисту Мелітопольської міської ради. Десь у вересні 2022 року остання перейшла на бік ворога в умовах воєнного стану та почала працювати у так званому - « Мелитопольскому городскому управление социальной защиты Министерства труда и социальной политики» в складі окупаційної «Военно-гражданской администрации Запорожской области», на тимчасово окупованій території України. В подальшому, вона неодноразово бачила останню в різних телеграм каналах, де остання брала участь в різних пропагандистських заходах.

Свідок ОСОБА_9 згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.10.2024 впізнала, серед пред`явлених до впізнання фото інших осіб, на фото особи під № 2 - ОСОБА_8 .

Крім того, висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин, суд першої інстанції обґрунтував дослідженими в судовому засіданні доказами, які знайшли ґрунтовну оцінку в судовому рішенні, зокрема:

- протоколами огляду від 19.09.2024; 22.07.2024; 24.07.2024; 30.04.2024; 24.01.2025; 03.02.2025 зафіксовано публікації за участю ОСОБА_8 на інтернет-ресурсі телеграм каналу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- протоколом про результати негласної слідчої (розшукової) дії від 01 липня 2024 року зафіксовано, що на обліковому записі під ім`ям « ОСОБА_11 », зареєстрованому за номером НОМЕР_1 , у програмі для обміну миттєвими повідомленнями «Телеграм», містяться листування, у яких підтверджується, що ОСОБА_8 займає посаду у «Мелитопольскому городскому управление социальной защиты Министерства труда и социальной политики» в складі окупаційної «Военно-гражданской администрации Запорожской области» (мова оригіналу) та здійснює реалізацію незаконної державної політики держави-агресора з питань соціального захисту населення, надання соціальних послуг, встановлення опіки або піклування, а також виконувала інші функціональні обов`язки, для подальшого встановлення окупаційної влади, штучного створення у місцевих мешканців хибних уявлень про благі наміри окупаційних військ та незворотного і стабільного існування на теренах Запорізької області влади рф та ідей «російського світу»;

- протоколами огляду від 19 жовтня 2024 року, проведених за участі свідка ОСОБА_9 зафіксовано, що остання впізнала ОСОБА_8 , яка раніше обіймала посаду начальника відділу сімейної політики УСЗН Мелітопольської міської ради під час перегляду публікації, яка розміщена ІНФОРМАЦІЯ_4 на інтернет-ресурсі телеграм каналу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази узгоджуються між собою, логічно та послідовно допомагають відтворити обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, і не викликають сумнівів у їх достовірності. Об`єктивні підстави не довіряти показанням свідка та відомостям, які містяться в письмових доказах, як у суду першої інстанції, так і в суду апеляційної інстанції відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги про незаконість чи невмотивованість рішення суду першої інстанції необґрунтовані.

Слід акцентувати увагу, що публікації на інтернет-ресурсах де присутня остання або інформація про неї супроводжується підписом назви посади, яка відповідає вказаній у обвинуваченні.

На переконання колегії суддів, сукупність наведених вище доказів, зокрема, публікації на інтернет-ресурсі телеграм каналу з фотографіями, інформація отримана під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії, яка міститься в телефонній книзі ОСОБА_8 , в обліковому записі під ім`ям « ОСОБА_11 », також характер та зміст переписки ОСОБА_8 з іншими особами безсумнівно доводять, що остання будучи громадянкою України, колишнім працівником органу місцевого самоврядування, добровільно зайняла посаду у незаконному державному органі, мовою оригіналу: «начальника отдела обслуживания инвалидов и других льготных категорий граждан, бытового обслуживания, обеспечения техническими средствами реабилитации и санаторно-курортным лечением Мелитопольского городского управление социальной защиты Министерства труда и социальной политики», створеному на тимчасово окупованій території Запорізької області та виконувала відповідні службові обов`язки.

Разом з тим, безумовно вказують на свідомий і добровільний характер ОСОБА_8 послідовність, тривалість її дійв часі та обставина, що обвинувачена маючи вищу освіту та достатній життєвий досвід, не могла не розуміти незаконності вчинюваних нею дій, також відсутні відомості про вчинення заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території України. Сукупність наведених обставин додатково свідчить про свідомий вибір обвинуваченої і про абсолютну добровільність вчинених нею незаконних дій.

Таким чином, ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, виконала усі дії які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, і це кримінальне правопорушення було закінченим з моменту зайняття обвинуваченою посади, факт якого доведено як змістом досліджених судом документів, так і тим, що остання фактично взялася за виконання трудових обов`язків у цьому органі з метою забезпечення його функціонування.

Будь-яких даних, які би свідчили про те, що обвинувачена ОСОБА_8 була вимушена зайняти посаду «начальника отдела обслуживания инвалидов и других льготных категорий граждан, бытового обслуживания, обеспечения техническими средствами реабилитации и санаторно-курортным лечением Мелитопольского городского управление социальной защиты Министерства труда и социальной политики», створеному на тимчасово окупованій території Запорізької області, чи діяла під психічним, фізичним примусом або внаслідок крайньої необхідності, у даній справі не встановлено і стороною захисту не надано.

Таким чином, твердження захисника щодо відсутності суб`єктивної сторони повністю спростовується дослідженими під час судового розгляду доказами, які визнані відповідно до ст. 85, 86 КПК України належними і допустимими.

Між тим, такі доводи захисту були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними, з чим погоджується колегія суддів.

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 було здійснено в порядку спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження, тобто яке не передбачає участі обвинуваченого.

При цьому законодавець з метою дотримання права на захист осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження, у ст. 52 КПК закріпив вимогу про обов`язкову участь захисника у такій категорії справ.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 було здійснено за участю захисника ОСОБА_7 , суд першої інстанції створив захиснику необхідні умови для реалізації її процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Також колегія суддів зазначає, що положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними в Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Отже, підсумовуючи викладене, колегія суддів констатує, що вирок суду першої інстанції належним чином вмотивований і відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК, а тому підстави для його скасування відсутні. Переконливих аргументів на спростування висновків суду першої інстанції захисник в апеляційній скарзі не навела у зв`язку з чим її апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржений вирок суду першої інстанції - без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2025 року стосовно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: