Справа № 751/9192/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/594/25
Категорія - арешт майна. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

24 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисників адвокатів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

слідчої ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові судове провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000265 від 31.12.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 190, ч.5 ст.190, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 190, ч.2 ст. 366, ч. ч. 2,3 ст. 28 ч.4 ст. 358, ч.2 ст. 209 КК України, та накладений арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-автомобіль марки «LINCOLN AVIATOR», VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

-нежиле приміщення загальною площею 144,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100;

-однокімнатну квартиру загальною площею 33,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

-житловий будинок загальною площею 274,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

-чотирикімнатну квартиру загальною площею 79,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;

- житловий будинок загальною площею 57,5 кв. м та земельну ділянку площею 0,0607 га з кадастровим номером :01:000:0386 за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 5;

- 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер майна: 32017747.

Таке рішення слідчого судді мотивоване тим, що власнику вказаного майна та фігуранту кримінального провадження за №0000265 від 31.12.2021 року, ОСОБА_6 , 1985 року народження, 30 жовтня 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 358 КК України. Враховуючи, що вказане у клопотанні майно належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_6 та може підлягати конфіскації у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, а тому, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як додаткового виду покарання, слідчий суддя дійшов висновку, що є всі правові підстави для накладення арешту на майно.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого відділу СУ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_11 у кримінальному провадженні №0000265 від 31.12.2021 року, про накладення арешту на майно його підзахисного ОСОБА_6 . Мотивує тим, що накладення арешту на майно підозрюваного є невиправданим, оскільки в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ст. 190 КК України.

Звертає увагу на підстави набуття права власності на об`єкти нерухомості, зокрема, що будинок загальною площею 274,8 кв. м та земельна ділянка площею 0,074 га набуті у власність ОСОБА_6 шляхом укладення договору дарування з його матір`ю. Крім того, там мешкає дитина та дружина підозрюваного, а тому застосування покарання не може призводити до порушення прав дитини на проживання разом із матір`ю в належних умовах.

Право власності на квартиру загальною площею 33,6 кв. м набуто ОСОБА_6 за договором довічного утримання, шляхом добросовісного виконання умов договору. Квартира загальною площею 79,6 кв. м набута у власність ОСОБА_6 27.12.2017 року за договором купівлі-продажу, як і житловий будинок площею 57,5 кв. м, а тому, вважає апелянт, арешт є необґрунтованим.

Квартира в АДРЕСА_7 ) зареєстрована на праві власності за матір`ю, батьком та ОСОБА_6 , що свідчить про необґрунтованість її арешту. Право власності на нежитлове приміщення зареєстроване 14.09.2021 року, а саме до внесення кримінального провадження 31.12.2021 року до ЄРДР, а отже арешт такого майна є неправомірним.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисників, які просили скасувати арешт квартир та житлових будинків, прокурора та слідчу, які не погодились з доводами апеляційної скарги захисника, ухвалу слідчого судді вважали законною та обґрунтованою, вказали на те, що накладення арешту на майно з метою його подальшої конфіскації є окремою підставою для такого арешту, а оскільки ОСОБА_6 є підозрюваним у кримінальному провадженні, слідчий суддя прийняв обґрунтоване та законне рішення, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000265 від 31.12.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 190, ч.5 ст.190, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 190, ч.2 ст. 366, ч.ч.2,3 ст. 28 ч.4 ст. 358, ч.2 ст. 209 КК України.

30 жовтня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 358 КК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів приходить до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Апеляційні доводи захисника щодо відсутності в діях підозрюваного ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України, колегія суддів вважає безпідставними та не враховує, оскільки на даному етапі провадження слідчий суддя не надає оцінку складу злочину, це прерогатива суду під час розгляду кримінального провадження по суті. Натомість, надані слідчим до клопотання матеріали у своїй сукупності підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_6 щодо вчинення кримінальних правопорушень.

Крім того, як вірно підкреслив слідчий суддя, санкцією ч.4 ст.190 КК України, в редакції із змінами, передбачена конфіскація майна як додатковий вид покарання, а отже, з урахуванням обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінальних правопорушень та можливої конфіскації майна, як додаткового виду покарання, вжиті слідчим суддею заходи забезпечення кримінального провадження, виправдовують потреби досудового розслідування та такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого, що є достатньою підставою для накладання арешту, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів оцінює, як безпідставні.

Також колегією суддів проаналізовані доводи апелянта щодо безпідставності накладення арешту на майно підозрюваного, яке набуте на законних підставах.

При цьому апеляційний суд не вбачає порушень з даного приводу при розгляді клопотання слідчим суддею, оскільки накладення арешту на майно з метою можливої конфіскації як додаткового покарання і передбачає, що майно, питання про арешт якого порушене, належить саме підозрюваному.

Дослідивши відомості з державного реєстру речових прав долучені до клопотання, а також надані аналогічні витяги стороною захисту, що не оспорює право власності підозрюваного на майно, колегія суддів погоджується з правильністю висновків слідчого судді, яким накладений арешт на об`єкти власності, які зареєстровані за підозрюваним.

Більше того, посилання апелянта на те, що квартира по вулиці Соборності зареєстрована на праві власності за матір`ю, батьком та ОСОБА_6 жодним чином не порушує прав співвласників цього майна, оскільки арешт накладено на 1/3 квартири, частка якої і належить підозрюваному.

Покликання автора скарги про те, що застосування будь-якого виду кримінального покарання, не може призводити до порушення права дитини на проживання разом із матір`ю в належних умовах, є такими, що суперечать встановленим фактичним обставинам, оскільки на даному етапі кримінального провадження мова не йде про призначення покарання особі, а арешт майна, як один із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

З іншого боку, слідчим суддею не визначено заборону використання житлового приміщення, що відповідає положенням ч. 12 ст. 170 КПК України, а відтак, ні дитина підозрюваного, ні його дружина, не обмежені проживати у житловому приміщенні, де вони на даний час мешкають.

При цьому беручи до уваги, що вказане майно у кримінальному провадженні розглядається як таке, яке може бути конфісковане, а отже існують ризики, що не накладення на нього арешту може призвести до його відчуження.

З огляду на обставини кримінального правопорушення, матеріали провадження, додані до клопотання слідчого, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на майно, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності і співмірності, оскільки незастосування арешту на вищевказане майно може призвести до подальшого незаконного його відчуження.

Таким чином, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня 2025 року про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14