Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.08.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000018, внесеного до ЄРДР 18.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 201-1 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 та накладений арешт із забороною користування та розпорядження на майно, вилучене в ході проведення обшуку 16.04.2025 року у житловому приміщенні яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-товарно-транспортна накладна ліс, серія МОА № 1441126 від 26.03.2025 року.

- мобільний телефон IPhone 14-pro s/n НОМЕР_1 .

Зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду є незаконна та такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на наступне.

- клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на те ж саме вилучене майно, надійшло до суду першої інстанції з порушенням процесуального строку та було розглянуто лише 18.08.2025 року без участі представника особи власника вилученого майна;

- на даний час у даному кримінальному провадженні вже укладено угоду про визнання вини стороною обвинувачення не з ОСОБА_6 , а з іншою особою, яка скерована до суду з обвинувальним актом для розгляду та затвердження. При цьому, орган досудового розслідування звернувся до суду із новим клопотанням про арешт вилученого майна у ОСОБА_6 у той час, коли вже були відкриті всі матеріали даного кримінального провадження учасникам справи, що свідчить про неможливість проведення будь-яких слідчих дій та розшукових заходів у даному кримінальному провадженні та суперечить нормам діючого кримінального процесуального законодавства України, оскільки досудове слідство у цьому провадженні вже було закінчено.

На підставі цього представник власника майна адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Крім того, апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке адвокат обґрунтовує тим, що представник власника майна ознайомився з оскаржуваною ухвалою від 18.08.2025 року в Єдиному реєстрі судових рішень лише 26.08.2025 року, оскільки до вказаної дати її не було розміщено у реєстрі. У свою чергу, власник вилученого майна отримав копію оскаржуваної ухвали засобами поштового зв`язку лише 01.09.2025 року, а апеляційну скаргу подав 11.09.2025 року.

Апеляційний розгляд проведено без участі представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, до судового засідання не з`явився, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої ухвали, судом були створені всі умови для реалізації права учасників провадження на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги вказану неявку адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів оцінює таку позицію, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Від прокурора ОСОБА_9 надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду за його відсутності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, продовжив апеляційний розгляд за відсутності прокурора та представника власника майна.

Враховуючи неявку учасників процесу в судове засідання, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності учасників провадження та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим кодексом.

Механізм реалізації кримінально-процесуальних гарантій є по суті всією системою кримінально-процесуальних норм, які спрямовують кримінальне провадження на досягнення його завдань. Такими завданнями є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження та щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру.

Поряд з цим, у п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

В свою чергу, абз. 2 ч. 3ст. 395 КПК України прямо вказує - якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Таким чином, при вирішенні питання, чи дотрималася особа, яка подала апеляційну скаргу, передбаченого ст. 395 КПК України строку на апеляційне оскарження, слід чітко встановити початок перебігу вказаного строку та його закінчення.

З матеріалів провадження убачається, що оскаржена ухвала постановлена 18.08.2025 року без участі власника майна (а.с.48-52).

Представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 ознайомився з оскаржуваною ухвалою від 18.08.2025 року в Єдиному реєстрі судових рішень лише 26.08.2025 року, оскільки до вказаної дати її не було розміщено у реєстрі та вперше 01 вересня 2025 року, яка була повернута ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.09.2025 року у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження та не порушенням питання щодо його поновлення.

При розгляді клопотання представника власника майна, апеляційний суд враховує положення абз. 2 ч. 3ст. 395 КПК України, а також висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладені в постанові від 27 травня 2019 року по справі № 760/12179/16-к, згідно яких якщо ухвала слідчого судді постановлена без виклику особи, інтересів якої вона стосується та яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи має обчислюватись з дня отримання копії судового рішення, незалежно від наявності інших джерел інформування про прийняте рішення.

Разом з тим, колегія суддів також враховує, що законність та обґрунтованість рішень слідчого судді, прийнятих на досудовому розслідуванні, також забезпечена можливістю їх оскарження в апеляційному порядку. Тому передбачене главою 26 КПК України право на оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування є важливою гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників кримінального провадження та процесуальним інструментом виправлення судової помилки на цьому етапі кримінального провадження.

Враховуючи викладені положення кримінального процесуального закону та судової практики, колегія суддів приходить до переконання, що строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали слідчого судді був пропущений адвокатом ОСОБА_7 із поважних причин.

З цих підстав, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.08.2025 року.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно матеріалів кримінального провадження, Підрозділом детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління БЕБ в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000018 від 18.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 201-1 КК України.

За версією органу досудового розслідування, відділу аналізу інформації та управління ризиками ТУ БЕБ в Одеській області складено аналітичний продукт від 28.03.2025 №25/0/23.13-02-15-25 щодо експорту пиломатеріалів за митними деклараціями №24UA21U5 від 20.08.2024, №24UA36U9 від 14.10.2024, №24UA21U4 від 21.10.2024, №24UA47U0 від 05.11.2024, №24UA71U6 від 12.11.2024, 181 №24UA26U3 від 19.11.2024, №24UA01U6 від 22.11.2024, №24UA12U5 від 03.12.2024, №24UA47U4 від 05.12.2024, №24UA81U5 від 10.12.2024, №24UA08U0 від 13.12.2024, №25UA23U2 від 13.01.2025, №25UA84U9 від 17.01.2025, №25UA96U9 від 23.01.2025 та №25UA64U4 від 27.01.2025, посадовими особами ТОВ «Етно-М» можливо здійснено незаконне переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю пиломатеріалів заборонених до вивозу за межі митної території України, у кількості 458,217 м.куб. загальною вартістю 3 210 568,44 грн., шляхом надання документів для проведення митного оформлення які містять недостовірні відомості, щодо походження лісоматеріалів.

Так, до вказаної злочинної діяльності залучено реквізити ТОВ «Етно-М» яке здійснює експорт пиломатеріалу через митні пункти пропуску Одеської області, який виготовляє з лісу-кругляку невідомого походження.

З метою легалізації пиломатеріалу працівники ТОВ «Етно-М» отримують електронні сертифікати походження пиломатеріалів, використовуючи ТТН-ліс видані від ДП «Чернігівський військовий лісгосп» та Філії «Чернігівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» на користь інших суб`єктів підприємницької діяльності.

Зокрема, директор ТОВ «Етно-М» ОСОБА_10 здійснює купівлю чеків ТТН-ліс у суб`єктів підприємницької діяльності, які працюють на внутрішньому ринку, за готівку в розмірі 250-300 гривень за 1м3 вказаний у ТТН-ліс. Вказана операція має безтоварний характер та здійснюється лише для легалізації необробленого лісу-кругляку отриманого незаконним шляхом.

В ході досудового розслідування на виконання доручення працівниками УСБ України в Чернігівській області встановлено, що директор ТОВ «Етно-М» ОСОБА_10 до даної незаконної діяльності залучив ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Так, 16.04.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси проведено обшук у житловому приміщенні яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено:

-товарно-транспортна накладна ліс, серія МОА № 1441126 від 26.03.2025 року.

- мобільний телефон IPhone 14-pro s/n НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6

17.04.2025 року на підставі постанови детектива вилучене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що наразі існує необхідність у збереженні вилученого майна, яке є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки накладення арешту на вилучений телефон та документи потрібно для проведення їх детального огляду з метою належної фіксації інформації, яка має доказове значення у кримінальному проваджені, та проведення відповідних судових експертиз.

Так, арешт вилученого мобільного телефону та документів потрібен для проведення їх детального огляду з метою належної фіксації інформації, яка має доказове значення у кримінальному проваджені, та проведення відповідних судових експертиз.

При цьому, посилання представника власника майна про те, що до клопотання стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що вилучене в ході обшуку майно має значення для кримінального провадження, апеляційний суд відхиляє, оскільки зв`язок вилученого майна із предметом доказування у кримінальному провадженні підлягає перевірці з боку органу досудового розслідування.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини кримінального провадження, доведеність факту події та обставин кримінальних правопорушень, з наявністю всіх їх складових елементів, чи їх не доведення, має бути перевірена в ході досудового розслідування, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності.

Водночас, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що на теперішній час у даному кримінальному провадженні вже укладено угоду про визнання винуватості стороною обвинувачення не з ОСОБА_6 , а з іншою особою, яка скерована до суду з обвинувальним актом для розгляду та затвердження, оскільки він стосується іншого кримінального провадження № 0000031 від 29.04.2025 року, можливо, виділеного із кримінального провадження № 0000018 та не впливає на встановлені під час даного розгляду обставини щодо арешту майна ОСОБА_6 .

Колегія суддів звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження ні слідчим суддею, ні судом апеляційної інстанції, не дається оцінка допустимості та належності доказів, а лише вирішується питання про правомірність накладення арешту на вищевказане майно.

Вилучений мобільний телефон, може містити відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі листування з ОСОБА_10 щодо використання ТТН- Ліс.

Колегія суддів наголошує, що накладення арешту необхідне для проведення огляду мобільного телефону з метою, зокрема, встановлення наявності електронних доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

Зв`язок вилучених мобільного телефону та документів із вчиненням злочину, передбаченого ч. 1 ст. 201-1 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Доводи представника власника майна про безпідставність накладеного арешту на майно не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються матеріалами провадження, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що клопотання слідчого розглядалось слідчим суддею без участі власника майна, від якого надійшло клопотання про проведення судового розгляду в режимі відео конференції, з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Власник майна ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, розгляд клопотання слідчого фактично відбувся 18.08.2025 року та ОСОБА_6 був повідомлений про дату та час розгляду клопотання за допомогою інтернет месенджеру, що підтверджується довідкою про доставку СМС повідомлення (а.с. 45).

Натомість, клопотання ОСОБА_6 про проведення судового розгляду в режимі відео конференції, в матеріалах справи відсутнє, а також під час апеляційного розгляду не надані докази направлення до слідчого судді вказаного клопотання, у зв`язку з чим такі доводи не можуть бути визнані обґрунтованими та враховані під час апеляційного розгляду.

Всупереч доводам апеляційної скарги про те, щоклопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на те ж саме вилучене майно, надійшло до суду першої інстанції з порушенням процесуального строку, колегією суддів встановлено наступне.

16.04.2025 року був проведений обшук.

17.04.2024 року на підставі постанови детектива вилучене майно визнано речовим доказом в рамках означеного кримінального провадження.

30.07.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси клопотання про арешт вищевказаного майна було повернуто прокурору, яке отримано прокурором 06.08.2025 року.

08.08.2025 року сторона обвинувачення повторно звернулась із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Отже, колегією суддів не встановлено порушення процесуального строку при зверненні прокурора з клопотанням про арешт майна.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що на час звернення з клопотанням та його розгляду слідчим суддею існували реальні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

При цьому, апеляційний суд вважає, що вилучене майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що вилучене майно не відповідає ознакам речових доказів, у відповідності до вимог ст.98 КПК України.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу апелянта, що арешт може бути накладений не лише на майно підозрюваного, але і у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Доводи адвоката ОСОБА_7 про незрозумілість, чому слідчий суддя наклав арешт на товарно-транспорту накладну: ліс, серія МОА №1441126 від 26.03.2025 року, хоча під час обшуку було вилучено товарно-транспорту накладну з №144126, є вочевидь надуманими, оскільки така технічна помилка, допущена слідчим суддею під час виготовлення друкованого тексту ухвали, жодним чином не впливає на суть постановленого рішення та може бути виправлена за заявою зацікавленої особи.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів, які можуть мати суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Всупереч доводам апеляційної скарги про те, що вилучене майно формально визнано слідчим речовими доказами в рамках кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що на момент його арешту існував ризик його можливої зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Апеляційним судом встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавленої особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Отже, під час апеляційного розгляду встановлено, що на час розгляду клопотання слідчим суддею існували об`єктивні підстави вважати, що вилучені речі та документи, на які слідчим суддею накладено арешт, підлягають дослідженню, оскільки вони можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, тому колегія суддів вважає, що довід апеляційної скарги про те, що вилучене майно, не відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, не відповідає дійсності, до того ж, є передчасним.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлена особа в порядку ст. 174 КПК України має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Приписами ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню з мотивів, наведених в мотивувальній частині ухвали, а судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 171-174, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Клопотання адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити адвокату ОСОБА_7 процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.08.2025 року про арешт майна.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.08.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000018, внесеного до ЄРДР 18.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 201-1 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4