Справа № 610/4003/25
Провадження № 1-кп/610/231/2025
УХВАЛА

15.10.2025 Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія Ізюмського району Харківської області справу за обвинувальним актом по кримінальному провадженню № 0000925, який надійшов з Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Балаклійського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, мотивуючи клопотання тим, що продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду, можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, а також можливість вчинення іншого кримінального правопорушення. Зазначив, що обвинувачений, з огляду на тяжкість можливого призначення покарання у виді позбавлення волі у разі ухвалення стосовно нього обвинувального вироку, може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності. До того ж ОСОБА_4 неодноразово судимий, тобто має стійку направленість на протиправну діяльність, що значно збільшує ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень. Отже, запобігання вказаним ризикам неможливе у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, просили застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. При цьому ОСОБА_4 зазначив, що вину визнає повністю, обставини вчинення кримінального правопорушення не оспорює, чинити перешкоди кримінальному провадженню не збирається, зобов`язується виконувати покладені на нього обов`язки, має намір вступити до лав Збройних сил України.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у підготовче судове засідання не з`явилися.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтями 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

За змістом ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу встановленого строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов'язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як встановлено судом, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.08.2025 стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 16 жовтня 2025 року включно.

Під час вирішення питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує таке.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно пункту 36 Рішення ЄСПЛ у справі "Москаленко проти України" від 20.08.2010 № 37466/04 Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачується. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ зазначив, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

З обвинувального акта убачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з застосуванням та погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі від восьми до п`ятнадцяти років, з конфіскацією майна.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі № 511-550/0/4-13 від 4 квітня 2013 року "Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України", при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою судам належить враховувати тяжкість покарання, що загрожує їм, та наявність або відсутність у них постійного місця проживання тощо.

При розгляді клопотання з пояснень підозрюваного ОСОБА_4 встановлено, що він показання дає добровільно, до нього не застосовується насильство у даному кримінальному провадженні.

Суду не надано доказів про те, що стан здоров`я обвинуваченого перешкоджає його перебуванню у місці попереднього ув`язнення. Обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, неодноразово судимий за злочини, у тому числі проти власності.

Суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування, суду; незаконного впливу на потерпілих та свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обставинами, які свідчать про існування вказаних ризиків, а також те, що ці ризики не зменшилися та виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, є дані про особу обвинуваченого, а саме відомості про те, що суворість покарання за кримінальне правопорушення проти власності, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до п`ятнадцяти років, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , вказує на можливість вчинити інше правопорушення та переховуватися від суду. Крім того, ОСОБА_4 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може здійснити вплив на потерпілих та свідків, тим самим примусити останніх змінити свої показання або взагалі відмовитись від них. При цьому судом враховується, що потерпілі є особами похилого віку, тобто відносяться до вразливої верстви населення та ще більше схильні до впливу, залякування тощо. Так, сам лише факт появи обвинуваченого на очі потерпілим, без вчинення активних дій з боку самого обвинуваченого, може мати негативні наслідки і змусити потерпілих змінити показання. Крім того, встановлено, що обвинувачений має 2 непогашені судимості за вчинення тяжких злочинів проти власності. Зазначені обставини також додатково свідчать про наявність ризиків як втечі, так і ризиків вчинення інших кримінальних правопорушень, у т.ч. з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

Суд зазначає, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів".

Отже, суд доходить висновку, що зазначені обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність можливості переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, на які вказує прокурор у клопотанні про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 підлягає задоволенню, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не убачається.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд доходить висновку про наявність підстав не визначати розмір застави.

Керуючись статями 131, 132, 177, 183, 194, 291, 314, 331, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" продовжити на 60 (шістдесят) днів до 13 грудня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 15 жовтня 2025 року.

Суддя