Справа №-613/1198/20 Провадження №-1-кп/613/46/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Богодухові кримінальне провадження № 0000756 від 06 листопада 2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Каймахли, Казахського району, Азербайджан, азербайджанця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 06 листопада 2017 року близько 09.00 год., перебуваючи поруч із торгівельним павільйоном, розташованим поблизу території ТОВ «Богодухівський ринок» за адресою: Харківська область, м. Богодухів, вул. Кооперативна 6, в ході сварки з раніше знайомим йому ОСОБА_7 , яка розпочалась на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень наніс ОСОБА_7 один удар металевою сокирою в область голови. Захищаючись від удару, ОСОБА_7 закрив голову лівою рукою, у зв`язку з чим удар прийшовся в область лівого передпліччя. Після цього ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, знову навмисно наніс ОСОБА_7 другий удар металевою сокирою в область голови, чим спричинив останньому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 231-БГ/17 від 17 листопада 2017 року, тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді рубаної рани голови, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, яке потягло короткочасний розлад здоров`я терміном більше 6 діб, але не більше 3 тижнів (21 день), після чого конфлікт між останніми закінчився, та ОСОБА_7 залишив місце події.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому замасі на вбивство не визнав та пояснив, що він давно знає ОСОБА_7 , вони поряд торгували на базарі, між ними були гарні відносин, спілкувалися, часто разом обідали. Між сином ОСОБА_6 та сином ОСОБА_7 виникло непорозуміння, пов`язане з ремонтом автомобіля. Його син придбав автомобіль, який потребував ремонту та фарбування, а ОСОБА_7 сказав, що його син займається фарбуванням автомобілів. Він дав сину ОСОБА_7 5 000 грн., та відігнали до нього автомобіль, але той автомобіль не пофарбував, гроші програв у автоматах та зник, автомобіль вони забрали в розібраному стані. Він запитував у дружини ОСОБА_7 , яка торгувала поряд зерном, чи не з`явився її син і де він може бути, але вона нічого не відповідала. 06 листопада 2017 року близько 09.00 ранку, він торгував на базарі у своєму кіоску фруктами та овочами, його дружина топила пічку всередині кіоску, а він на дворі рубав дрова, також були три жінки, які скуповувались. В цей час до кіоску з велосипедом підійшов ОСОБА_7 , з його виду було видно, що він випивший, вони привітались і він запитав у останнього де його син, на що той почав нецензурно виражатись та вдарив його в обличчя, а саме в область нижньої щелепи, вони впали на землю, ОСОБА_7 був зверху і почав його душити. Вони боролись 3-5 хвилин, оскільки він не міг скинути з себе ОСОБА_7 , з метою самозахисту, схопив перше, що потрапило під руку, він впевнений, що це було поліно, і вдарив ним останнього по голові з положення лежачі, скільки було ударів не пам`ятає. Після цього, жінки, які були поряд, розняли їх. ОСОБА_7 взяв велосипед і пішов в бік свого будинку, він живе неподалік ринку, на його обличчі не було крові. Він не намагався його наздогнати і в слід нічого не говорив. Через декілька хвилин ОСОБА_7 повернувся і запитав чи немає алкогольних напоїв, щоб випити, отримавши негативну відповідь, пішов додому. Через 30 хвилин приїхали працівники поліції, поставили йому питання з приводу подій, які відбулися, записали це, та направили його на експертизу, в ході якої у нього були зняті тілесні ушкодження, а саме: пошкодження на нижній щелепі та сліди від рук на шиї. Зазначив, що він в цей день не вживав алкогольних напоїв. Близько 20.00 год. цього ж дня до нього додому приїхали працівники поліції, запитали, чи є у нього у вагончику сокира, на що він відповідів, що у нього у вагончику є три сокири, якими він рубає дрова. Після цього вони разом поїхали на базар у кіоск, звідки працівники поліції забрали найменшу сокиру з тих, що була у нього, поклали її в пакет, сказали, щоб він підписав документ про вилучення сокири, жодних понятих при цьому не було. Потім його повезли на освідоцтво щодо стану алкогольного сп`яніння. Зазначив, що він не наносив удар ОСОБА_7 сокирою, оскільки всі сокири були всередині кіоску, він вдарив його поліном, яке мало гострі грані. Крім того, повідомим, що він також писав заяву в поліцію з приводу нанесення йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, але результат йому не відомий. Зауважив, що він не бажав жодним чином смерті ОСОБА_7 , вдарив його поліном лише через те, що той його душив, тобто він оборонявся, вони добре спілкуються до даного часу, допомагають один одному. Не заперечив, що наніс потерпілому легкі тілесні ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що з ОСОБА_6 вони знайомі тривалий час, між ними були товариські відносини. 06 листопада 2017 року близько 09.00 год. він їхав на велосипеді з роботи додому і заїхав до ОСОБА_6 . Він хотів з ним поговорити, оскільки його дружина почала скаржитись, що обвинувачений її ображає, обзиває нецензурними словами. Він підійшов до кіоску, в його руках був велосипед, ОСОБА_6 був на дворі, запитав чому той ображає його дружину, на що останній схватив сокиру та замахнувся в голову, але вдарив по руці, якою він перекрив удар, а другий удар наніс по голові, після чого пішла кров. Він не втратив свідомість , а одразу сів на велосипед та поїхав додому. Вдома була дружина, яка побачивши в якому він стані, у нього був ушиб від удару на руці та розсічена голова з якої йшла кров, викликала швидку та поліцію. Уточнив, що в той день він був одягнений у дублянку, рукав якої було розсічено після удару, а на голові - картуз. Швидка не змогла надати йому допомогу вдома і його забрали в лікарню, де на голові наклали шви, він перебував на лікуванні 10 днів. Також вказав, що ОСОБА_6 , після нанесення ударів, за ним не гнався, а залишився на місці, лише кричав та лаявся. Повідомив, що сокира була маленького розміру, обвинувачений нею рубав дрова. Підтвердив, що наразі з обвинуваченим він примирився, оскільки ОСОБА_6 попросив у нього вибачення, та відшкодував кошти, витрачені на лікування. Зазначив, що подавав до апеляційного суду заяву про пом`якшення покарання та не заперечив, що йому було завдані легкі тілесні ушкодження.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що є дружиною потерпілого, разом вони проживають недалеко від ринку м. Богодухова. ОСОБА_6 вона знає добре, оскільки торгує поряд з ним на ринку зерном. Напередодні вказаних подій, ОСОБА_6 почав її ображати, обзивав нецензурними словами, при цьому нічого не пояснював, про це вона повідомила чоловіку. 06 листопада 2017 року вранці чоловік зайшов у двір весь в крові, та повідомив, що його вдарив сокирою ОСОБА_6 . У нього був розрубаний лівий рукав дублянки, а з голови йшла кров, яка залила все обличчя, тому вона викликала швидку та поліцію. Швидка забрала чоловіка в лікарню, де йому зашивали рану на голові. Уточнила, що їй відомо, що між її сином та сином ОСОБА_6 був конфлікт, через покраску автомобіля, але деталей вона не знає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що є дружиною обвинуваченого, працює разом із чоловіком на ринку, вони займаються торгівлею овочами та фруктами. З ОСОБА_7 та його родиною вона також добре знайома, оскільки вони також займалися торгівлею на ринку, та купували у них продукти. Чоловіки між собою добре спілкувалися, часто обідали разом. 06 листопада 2017 року вранці вона перебувала на робочому місці, всередині вагончика розпалювала пічку. В цей час вона почула крики на вулиці, коли вийшла, то побачила, що ОСОБА_7 та її чоловік лежать на землі та тримають один одного за верхній одяг, але відразу відпустили. Чоловік щось сварився на потерпілого, а той сказав: « Давай вип`ємо і помиримось». Чоловік відмовився і ОСОБА_7 сів на велосипед і поїхав, але потім повернувся. Бійки між ними вона не бачила, жодних пошкоджень на ОСОБА_7 не було, натомість пізніше вона бачила на обличчі у чоловіка синець, останній пояснив, що ОСОБА_7 намагався його вдарити.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що він раніше проживав у м. Богодухові, працював водієм. ОСОБА_6 він знав, бо постійно купував у нього овочі та фрукти. Вранці 06 листопада 2017 року приблизно о 9.00 год. він, разом із співробітниками, на своєму автомобілі ВАЗ під`їхав до ринку, став на парковці навпроти кіоску, де здійснює торгівлю ОСОБА_6 . Спіробітники пішли скуповуватись, а він чекав на них у автомобілі. В цей час побачив, як до кіоску підійшов ОСОБА_7 , поставив свій велосипед та почав розмовляти з ОСОБА_6 . Про що була розмова він не чув, оскільки перебував в автомобілі, на відстані приблизно 10 м., але розумів, що вони сварились. Потім ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_6 кулаком в обличчя, вони впали на землю, та почали боротися. В цей час біля кіоску було дві жінки, які скуповувались, вони і розмирили чоловіків. Після цього ОСОБА_7 взяв велосипед і спочатку пішов, але знову повернувся. Що відбувалось далі він не бачив, так як прийшли його співробітники і вони поїхали. Уточнив, що на ОСОБА_7 була темна куртка та картуз на голові, а от в руках ОСОБА_6 він нічого не бачив. Після сварки, коли ОСОБА_7 пішов, ОСОБА_6 за ним не гнався та не зупиняв його.

Під час судового провадження стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_6 надані наступні письмові докази, які були досліджені у судовому засіданні:

-протокол огляду місця подї від 06 листопада 2017 року та фототаблиця до нього, проведений за адресою: вул. Кооперативна, м. Богодухова, Харківської області, а саме у металевому павільйоні, де під час огляду виявлено та вилучено: металеву сокиру з пластмасовою рукояткою ( том 1 а.п. 197-199);

-постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 06 листопада 2017 року, згідно якої визнано в якості речового доказу: металеву сокиру з пластмасовою ручкою на рукоятці, яка добровільно була видана ОСОБА_6 / том 1 а.п. 201/;

-протокол огляду місця подї від 22 листопада 2017 року та фототаблицею до нього, проведеного в службовому кабінеті №9 за адресою: вул. Міліцейська, 9, м. Богодухова, Харківської області, де оглянуто коричневу дублянку, яку добровільно видав ОСОБА_7 , на лівому рукаві з зовнішнього боку якої виявлено два пошкодження розрізи розмірами 1,4х6 м.м. та 1,1х1,2 мм. / том 1 а.п. 202-207/;

-постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 22 листопада 2017 року, згідно якої визнано в якості речового доказу: чоловічу куртку « дублянку», з пошкодженнями, що належить ОСОБА_7 / том 1 а.п. 208/;

-висновок судово-медичної експертизи № 231-БГ/17 від 17 листопада 2017 року, згідно якої у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження : закрита черепно-мозкова травма у вигляді рубаної рани голови, струсу головного мозку, які за ступенем тяжкості кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягло короткочасний розлад здоров`я терміном більше 6 днів, алне не більше 3-х тижнів (21 день); садно в області лівого передпліччя, яке за ступенем тяжкості тілесні ушкодження кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Вищевказані тілесні ушкодження утворилися від рублячої дії предмету, який має обмежену травмуючу поверхню, індивідуальні особливості якої не знайшли свого відображення в характері тілесних ушкоджень, але таким предметом могло бути і лезо представленої на експертизу сокири. Ушкодження, що малися у ОСОБА_7 могли бути нанесені йому 06 листопада 2017 року. Вказані ушкодження виникли від двох травматичних дій, нанесених ОСОБА_7 сторонньою особою, з прикладенням сили, достатньої для їх виникнення. Власноручне спричинення вищевказаних ушкоджень виключено, вони також не могли виникнути внаслідок падіння ОСОБА_7 з висоти зросту на землю / том 1 а.п. 218-219/;

-протокол проведення слідчого експерименту від 22 листопада 2017 року, за участю потерпілого ОСОБА_7 та фототаблицею до нього, в ході якого останній показав, як ОСОБА_6 наносив йому удари /том 2 а.п. 14-17/;

-висновок судово-медичної експертизи № 262-БГ/17 від 28 листопада 2017 року, згідно якої у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження : закрита черепно-мозкова травма у вигляді рубаної рани голови, струсу головного мозку, садно в області лівого передпліччя. Механізм спричинення тілесних ушкоджень в області голови та лівого передпліччя, що малися у ОСОБА_7 , на який він вказував під час проведення з ним слідого експерименту від 22 листопада 2017 року, відповідає судово медичним даним по механізму виникнення у нього закритої черепно мозкової травми у вигляді рубаної рани голови, струсу головного мозку та садна в області лівого передпліччя. Вищевказані ушкодження утворилися від дворазової рублячої дії предмету, який має обмежену травмуючи поверхню, таким предметом могло бути і лезо сокири, з прикладенням сили в області голови та лівого передпліччя, на що і вказав ОСОБА_7 / том 1 а.п. 220-221/;

-протокол проведення слідчого експерименту від 05 грудня 2017 року, за участю свідка ОСОБА_9 та фототаблицею до нього, в ході якого остання показала та розповіла на місцевості про події свідком яких вона була 06 листопада 2017 року, а саме: вона почула крики та вийшла з вагончика на вулицю, де побачила, що її чоловік лежить на землі, а ОСОБА_7 тримає в руках велосипед та виражається нецензурною лайкою /том 2 а.п. 18-21/;

-протокол пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 07 грудня 2017 року, згідно якого ОСОБА_7 впізав, за зовнішнім виглядом кольором рукоятки топорища, обухом та пластмасовою ручкою на топорищі, сокиру, якою йому було нанесено ОСОБА_6 тілесні ушкодження /том 2 а.п. 22-24/;

-протокол проведення слідчого експерименту від 05 грудня 2017 року, за участю свідка ОСОБА_11 та фототаблицею до нього, в ході якого остання показала та розповіла на місцевості про події свідком яких вона була 06 листопада 2017 року, а саме: ОСОБА_7 під`їхав на велосипеді, почав виражатись нецензурною лайкою в бік ОСОБА_6 , потім підійшов до нього та почав душити, тобто підтвердила факт бійки /том 2 а.п. 25-29/;

-протокол проведення слідчого експерименту від 15 лютого 2018 року, за участю свідка ОСОБА_10 та фототаблицею до нього, в ході якого останній показала та розповів на місцевості про події свідком яких він був 06 листопада 2017 року, а саме: ОСОБА_7 під`їхав на велосипеді до павільйону власником, якого є ОСОБА_6 , між ним та ОСОБА_6 виникла сварка та ОСОБА_7 наніс власнику павільйону один удар в область обличчя внаслідок чого той впав на землю, а ОСОБА_7 накинувся на нього почав душити та між ними виникла бійка /том 2 а.п. 30-34/;

-висновок судово-медичної експертизи № 229-БГ/17 від 06 листопада 2017 року, згідно якої у ОСОБА_6 мало місце тілесне ушкодження садно в області підборіддя зліва. По ступеню тяжкості садно, що малася у ОСОБА_6 кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Вищевказане ушкодження утворилось від ударно ковзаючої дії тупого твердого предмету, з обмеженою травмуючою поверхнею, індивідуальні особливості якого не знайшли свого відображення в характері ушкодження, але таким предметом міг бути і кулак людини, в період 06 листопада 2017 року / том 1 а.п. 225-226/;

-висновок судово-медичної експертизи № 338-БГ/17 від 16 лютого 2018 року, згідно якої покази свідка ОСОБА_10 , надані ним в ході проведення слідчого експерименту від 15 лютого 2018 року, вцілому відповідають судово медичним даним щодо локалізації та механізму спричинення ОСОБА_6 садна в області підборіддя, а саме: ОСОБА_10 вказав: « … останній наніс один удар кулаком в область обличчя власнику павільйону ( ОСОБА_12 ) ….», тобто ним було вказано на область обличчя ОСОБА_6 , як місце прикладення травмуючої сили / том 1 а.п. 227-228/;

-висновок судово-медичної експертизи № 278-БГ/17 від 15 грудня 2017 року, згідно якої механізм виникнення тілесного ушкодження у вигляді садна в області підборіддя зліва, у ОСОБА_6 , на який вказувала свідок ОСОБА_11 під час проведення з нею слідчого експерименту від 05 грудня 2017 року, не відповідає судово медичним даним по механізму спричинення ОСОБА_7 . ОСОБА_6 садна в області підборіддя, так як ОСОБА_11 вказувала на область шиї потерпілого, як місце прикладення травмуючої сили / том 1 а.п. 222-223/. Дана експертиза підтверджує факт бійки між ОСОБА_7 та ОСОБА_6

-висновок судово-медичної експертизи № 36-БГ/17 від 19 лютого 2019 року, визначено, що у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження : закрита черепно-мозкова травма у вигляді рубаної рани голови, струсу головного мозку, садно в області лівого передпліччя. Вищевказані ушкодження утворились від дворазової рублячої дії предмету, який має обмежену травмуючи поверхню, таким предметом могло бути і лезо сокири, з прикладенням сили в області голови та лівого передпліччя. Таким чином, механізм спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, на який вказував свідок ОСОБА_10 під час проведення з ним слідчого експерименту від 15 лютого 2018 року, не відповідає судово медичним даним по механізму виникнення у ОСОБА_7 закритої черепно мозкової травми у вигляді рубаної рани голови, струсу головного мозку та садна в області лівого предпліччя / том 1 а.п. 229-230/.

Суд приймає вищевказану експертизу та свідчення свідка ОСОБА_10 , оскільки його свідчення надані в суді співпадають зі свідченнями наданими ним при проведення слідчого експерименту за його участі. Останній зазначив, що ОСОБА_7 під`їхав на велосипеді до павільйону власником, якого є ОСОБА_6 , між ним та ОСОБА_6 виникла сварка та ОСОБА_7 наніс власнику павільйону один удар в область обличчя внаслідок чого той впав на землю, а ОСОБА_7 накинувся на нього почав душити та між ними виникла бійка. Потім ОСОБА_7 пішов, але повернувся, що було далі він не бачив, оскільки повернулись його спіробітники і вони поїхали. Тобто, останній підтвердив, що між потерпілим та обвинуваченим був конфлікт. Крім того свідок зазначив, що потерпілий повернувся, що було далі він не бачив, оскільки прийшли його співробітники і вони поїхали.

Також суд приймає свідчення свідка ОСОБА_9 , оскільки свідчення надані останньою в судовому засіданні співпадають із свідченнями наданими нею під час слідчого експерименту від 05 грудня 2017 року, а саме: вона була у вагончику, почула крики на вулиці, коли вийшла, то побачила конфлікт між її чоловіком та ОСОБА_7 , вони сварились один на одного, потім потерпілий сів на велосипед та спочатку поїхав, але потім повернувся.

Вищевказані докази, дослідженні у судовому засіданні, суд визнає належними та допустимими, оскільки вони отримані у порядку встановленому КПК України і мають значення у даному кримінальному провадженні. Крім того, вони підтверджують, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виник раптовий конфлікт, вони наносили один одному удари, та саме через це було скоєно кримінальне правопорушення обвинуваченим.

Згідно ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зокрема положеннями ст.91 та ст.94 КПК України.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, «подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення)» (п. 1) та «обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження» (п. 4).

Органом досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, тобто у незакінченому замаху на умисне вбивство.

Однак суд вважає, що така кваліфікація дій обвинуваченого є невірною і не відповідає фактичним обставинам справи, встановленим в ході судового розгляду справи, з наступних підстав.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України, умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Згідно з положеннями ст. 24 КК України, умисел поділяється на прямий і непрямий. При цьому прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим же є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

За положеннями ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» (далі Постанова), замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Отже, виходячи з вимог закону та згідно з усталеною судовою практикою, хоча умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, проте замах на цей злочин можливий лише з прямим умислом.

Для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного тілесного ушкодження, визначальним, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Верховний Суд України у своїх рішеннях (№ 5-32кс12 від 31 січня 2012 року, № 5-26кс13 від 04 липня 2013 року, № 5-46кс13 від 14 листпада 2013 року, № 5-10кс14 від 26 червня 2016 року, № 5-32кс14 від 11 рудня 2014 року, № 5-24к15 від 18 червня 2015 року) неодноразово висловлював правову позицію про те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату.

Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

На необхідності врахування суб`єктивного ставлення винного до наслідків своїх дій неодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх постановах від 09 жовтня 2018 року у справі № 760/4968/15-к,від 18 жовтня 2018 року у справі № 348/1153/17, від 08 листопада 2018 року у справі № 360/718/16-к, від 18 грудня 2018 року у справі № 569/2944/16-к та інших.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Визначаючи форму вини, якою характеризується позбавлення життя потерпілого, необхідно виходити з обставин, встановлених під час кримінального провадження, зокрема: характеру дій підсудного, внаслідок яких потерпілого позбавлено життя; обстановки, яка передувала вчиненню злочину, знаряддя злочину; локалізації тілесних ушкоджень; поведінки підсудного стосовно потерпілого до та після вчинення злочину. При цьому доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2018 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

Проаналізувавши надані докази, а саме: свідчення обвинуваченого, потерпілого, свідків, письмові докази, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведена вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на підставі безпосередньо досліджених судом доказів, зокрема показань обвинуваченого , який в судовому засіданні пояснив, що між ним та ОСОБА_7 були гарні відносини, вони тривалий час спілкувалися, разом обідали. Конфлікт виник раптово, через непорозуміння між їх синами. ОСОБА_7 підійшов з велосипедом до кіоску, вони привітались і він запитав у останнього де його син, на що той почав нецензурно виражатись та вдарив його в обличчя, а саме в область нижньої щелепи, вони впали на землю, ОСОБА_7 був зверху і почав його душити. Вони боролись 3-5 хвилин, оскільки він не міг скинути з себе ОСОБА_7 , тому схопив перше, що потрапило під руку, і вдарив ним останнього по голові з положення лежачі. Дані дії ним було вчинено з метою самозахисту, наміру завдати смерті потерпілому у нього не було, вдарив його лише через те, що той його душив. Крім того, після того, як ОСОБА_7 взявши велосипед, пішов, він не намагався його наздогнати. На даний час вони з потерпілим примирились та продовжують доброзичливе спілкування.

Щодо заперечення ОСОБА_6 , що удари він наносив не сокирою, а поліном, суд зазначає, наступне. У судовому засіданні обвинувачений зазначив, що 06 листопада 2017 року близько 09.00 ранку, він торгував на базарі у своєму кіоску фруктами та овочами, його дружина топила пічку всередині кіоску, а він на дворі рубав дрова. Дане спростовує його подальші свідчення відносно того, що всі сокири були всередині кіоску. Крім того, в судовому засіданні обвинувачений пояснив, що «вони боролись 3-5 хвилин, оскільки він не міг скинути з себе ОСОБА_7 , тому схопив перше, що потрапило під руку, він впевнений, що це було поліно, і вдарив ним останнього по голові з положення лежачі…». Тобто, обвинувачений допускав, що знаряддям скоєння кримінального правопорушення міг бути інший предмет (сокира), а не поліно. Крім того, дане спростовується і висновками судово медичних експертиз, згідно яких ушкодження у ОСОБА_7 утворилися від дворазової рублячої дії предмету, який має обмежену травмуючи поверхню,таким предметом могло бути і лезо сокири. Також, згідно висновку судово-медичної експертизи № 37-БГ/17 від 21 лютого 2019 року, згідно якої у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження : закрита черепно-мозкова травма у вигляді рубаної рани голови, струсу головного мозку, садно в області лівого передпліччя. Вищевказані ушкодження утворились від дворазової рублячої дії предмету, який має обмежену травмуючи поверхню, таким предметом могло бути і лезо сокири, з прикладенням сили в області голови та лівого передпліччя. Таким чином, механізм спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, на який вказував ОСОБА_6 під час проведення з ним допиту 05 лютого 2018 року, не відповідає судово медичним даним по механізму виникнення у ОСОБА_7 закритої черепно мозкової травми у вигляді рубаної рани голови, струсу головного мозку та садна в області лівого предпліччя / том 1 а.п. 231-232/. Крім того, металеву сокиру з пластмасовою рукояткою, добровільно було видано ОСОБА_6 з торгівельного павільйону, що підтверджується протоколом огляду місця подї від 06 листопада 2017 року та фототаблицею до нього, постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 06 листопада 2017 року, протоколом пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 07 грудня 2017 року. Протокол огляду місця події від 06 листопада 2017 року в ході якого була вилучена металева сокира, якою ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_7 , складено за участю свідків, сторони відмовились від їх допиту в судовому засіданні, тому посилання обвинуваченого на їх відсутність при проведенні вищевказаної слідчої дії, суд вважає необгрунтованими. Заперечення ОСОБА_6 , щодо знаряддя скоєння кримінального правопорушення суд розцінює як обраний спосіб захисту від обвинувачення та його намагання уникнути відповідальності.

Оцінюючи свідчення потерпілого ОСОБА_7 суд зазначає, що вони не в повній мірі відображають події 06 листопада 2017 року, що мали місце поруч із торгівельним павільйоном, розташованим поблизу території ТОВ «Богодухівський ринок» за адресою: Харківська область, м. Богодухів, вул. Кооперативна 6, оскільки в судовому засіданні останній пояснив, що він хотів поговорити з ОСОБА_6 , запитати чому той ображає його дружину, але останній схватив сокиру та замахнувся в голову, але вдарив по руці, якою він перекрив удар, а другий удар наніс по голові, після чого пішла кров. Він не втратив свідомість , а одразу сів на велосипед та поїхав додому. При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 , свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначили, що після конфлікту ОСОБА_7 сів на велосипед і поїхав, але потім повернувся. При цьому, він підтвердив свідчення обвинуваченого, що після нанесення ударів, ОСОБА_6 за ним не гнався, а залишився на місці, лише кричав та лаявся. Такі ж показання потерпілий надавав і під час проведення слідчого експерименту від 22 листопада 2017 року.

Крім того, свідок ОСОБА_10 зазначив, що потерпілий після того, як піднявся, взяв велосипед у руки і пішов у бік ставка. ОСОБА_6 у цей час не перешкоджав потерпілому те не намагався його наздогнати.

Дане підтверджує той факт, що ОСОБА_6 не намагався наздоганяти потерпілого та перешкоджати покинути йому місце подій, не мав наміру продовжувати конфлікт, наносити потерпілому удари сокирою чи вчиняти інші злочинні дії для склєння вбивства останнього.

Крім того, суд вважає доведеним, що саме ОСОБА_7 був ініціатором конфлікту, оскільки він приїхав до ОСОБА_6 з наміром з`ясувати стосунки, і він також наніс удари обвинуваченому кулаком в обличчя, спровокувавши того на відповідні дії.

Тобто, саме поведінкою потерпілого було спровоковано обвинуваченого на нанесення тому тілесних ушкоджень.

При цьому, суд зазначає, що як було вказано у судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_6 , потерпілим ОСОБА_7 , свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , між ними завжди були гарні відносини, вони тривалий час знали один одного, спілкувалися, разом обідали на робочому місці, конфліктів ніколи не було, на даний час вони помирилися та продовжують доброзичливе спілкування.

ОСОБА_6 , не заперечує, що він спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження, але ціллю зазначає захист.

Суд враховує знаряддя, яким були заподіяні тілесні ушкодження - сокира, нанесення двох ударів, локалізацію тілесних ушкоджень, пояснення потерпілого, що він після нанесених ударів свідомості не втратив, а сів на велосипед та поїхав додому, і вже вдома його дружина злякавшись його вигляду викликала швидку допомогу, весь час він був у свідомості, у лікарні йому наклали шви на голову, оскільки було розсічено шкіру. Висновок судово-медичної експертизи № 231-БГ/17 від 17 листопада 2017 року, згідно якої у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження : закрита черепно-мозкова травма у вигляді рубаної рани голови, струсу головного мозку, які за ступенем тяжкості кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягло короткочасний розлад здоров`я потерпілого, садно в області лівого передпліччя, яке за ступенем тяжкості тілесні ушкодження кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Також суд приймає до уваги тривалість лікування потерпілого ОСОБА_7 , що з його слів становило 10 днів у лікарні. При цьому суду не доведено та не надано доказів, як то висновків експерта, на підтвердження того, що заподіяні потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження були небезпечні для життя потерпілого, могли призвести до його смерті. Та обставина, що легкі тілесні ушкодження спричинені із застосуванням сокири, самі по собі не можуть свідчити про наявність умислу на вбивство людини.

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 не мав прямого умислу на умисне вбивство потерпілого, яке не було доведено до кінця, оскільки останній залишив місце події.

Обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки обвинуваченого, результати судового розгляду, поведінка обвинуваченого до, під час та безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, свідчення обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , свідчать про відсутність в обвинуваченого прямого умислу на вбивство потерпілого та доводять те, що його дії були зумовлені захистом, а не умислом на спричинення смерті потерпілому, а тому повинен нести відповідальність лише за фактично заподіянні наслідки - легкі тілесні ушкодження.

При цьому суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 не заперечує, що він наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7 , оскільки захищався, але наміру на вбивство останнього у нього не було. Також, потерпілий в судовому засіданні пояснив, що обвинуваченим йому було завдано саме легкі тілесні ушкодження.

Слід також зазначити, що як видно з протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 06 листопада 2017 року, потерпілий також не відмічав про спробу його вбити обвинуваченим, а зазначив, що ОСОБА_6 спричинив йому тілесні ушкодження /том 1 а.п. 196/.

Якщо потерпілий у подальшому не відмовився від притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, суд наділений повноваженнями ухвалити обвинувальний вирок із перекваліфікацією діяння на злочин приватного обвинувачення незалежно від думки потерпілого щодо такої його юридичної оцінки.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 337 КПК з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, зокрема застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин (постанова Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суд від 19 жовтня 20121 року у справі 552/2540/20).

При новому судовому розгляду судом враховано ухвали Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року та від 30 жовтня 2023 року. З урахуванням принципу диспозитивності, учасникам даного кримінального провадження надавалсь можливість повторного допиту свідків по справі. А саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , однак сторони відмовились від їх допиту. Також до суду не надходили клопотання про надання доручення на виконання певних слідчих дій в порядку ч. 3 ст. 333 КПК України, а тому суд розглядає справу в межах наданих доказів та обвинувачення, оскільки прокурорм в порядку ст. 338 КПК України не скористався правом зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення.

Враховуючи те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення в розпорядження суду не було надано достатніх та переконливих доказів, які б доводили наявність у ОСОБА_6 умислу на позбавлення життя ОСОБА_7 , приймаючи до уваги обставини справи, спрямованість умислу, наслідки дій обвинуваченого, який діяв з наміром завдати шкоди здоров`ю потерпілому ОСОБА_7 і безпосередньо його дії спрямовані на досягнення цього результату, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки кримінального правопорушення проти особи і підлягають кваліфікації за наслідками, що настали, тобто суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, характеристику особистості обвинуваченого, яка полягає в тому, що він раніше не судимий, пенсіонер, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 16 від 10 січня 2018 року, ОСОБА_6 на час проведення експертизи хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_6 перебував поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_6 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає добровільне відшкодування шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_6 , особу потерпілого ОСОБА_7 , який позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, разом з конкретними обставинами справи, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відшкодування шкоди потерпілому, відсутність тяжких наслідків, пояснення потерпілого, що вони примирились з обвинуваченим та те, що він наполягає, що останнім йому було спричинено легкі тілесні ушкодження, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання у вигляді пробаційного нагляду в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України, особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Беручи до уваги, що кримінальний проступок ОСОБА_6 вчинено 06 листопада 2017 року, на час ухвалення вироку з цього моменту пройшло більше 8 років, отже наявні підстави для звільнення його від призначеного покарання у зв`язку зі спливом давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 /ДВА/ роки.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України та ч.5 ст.74 КК України.

Речові докази:

- металеву сокиру з пластмасовою ручкою, яка зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області повернути власнику ОСОБА_6 ;

- чоловічу куртку-дублянку, яка зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області повернути власнику ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Богодухівський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та ОСОБА_6 .

СУДДЯ