Житомирський апеляційний суд
Справа №284/528/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/78/26
Категорія ч.1 ст.28, ч.2 ст.345 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №284/528/25 в межах кримінального провадження №0000183 від 23.05.2025 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Народицького районного суду Житомирської області від 18.11.2025 стосовно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Душанбе, Таджикистан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.345 КК України, та

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.345 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.345 КК України, та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Народицького районного суду Житомирської області від 13.10.2025 більш суворим покаранням за вказаним вироком, остаточно призначено ОСОБА_8 основне покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Початок строк відбування покарання обраховано з моменту затримання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього його ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі в період з 22 травня 2025 року по 09 вересня 2025 року.

Згідно ч.7 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк його утримання під цілодобовим домашнім арештом у період з 09 вересня 2025 року до 18 листопада 2025 року включно, із розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Цим же вироком, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.345 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

В силу ст.ст 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням і встановити йому іспитовий строк в 2 роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 1949,91грн., з кожного.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду, 22.05.2025, о 08 годині, лейтенант поліції ОСОБА_10 , який відповідно до наказу Головного управління національної поліції в Житомирській області № 172 о/с від 17.03.2025 перебуває на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 1 Коростенського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області, спільно зі старшим сержантом поліції ОСОБА_11 , який відповідно до наказу Головного управління національної поліції в Житомирської області № 8 о/с від 11.01.2021 перебуває на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 1 Коростенського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Житомирської області, у форменому одязі з відповідними знаками розрізнення (однострої) заступили на добове чергування у складі екіпажу «ФОРЕЛЬ 1092» групи реагування патрульної поліції (ГРПП) на службовому автомобілі «Renault Duster» реєстраційний номер «1261», тобто перебували під час виконанням службових обов`язків.

22.05.2025, близько 22:20 години, за адресою: вул. 30 Років Перемоги,селище Народичі, Народицької територіальної громади, Коростенського району Житомирської області, екіпажем патрульної поліції у складі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , під час патрулювання селища Народичі, в ході виконання своїх службових обов`язків, зупинено транспортний засіб марки «ВАЗ-2107» д/з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 . Під час перевірки документів у останнього встановлено, що він має ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, після чого ОСОБА_9 запропоновано у встановленому законом порядку пройти огляд на стан сп`яніння, а також запрошено до лікувального закладу з метою підтвердження стану алкогольного сп`яніння, на що останній погодився, визнаючи факт перебування в стані сп`яніння.

В цей час, поблизу вищевказаного місця проходив ОСОБА_8 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, помітив факт зупинки транспортного засобу марки «ВАЗ-2107» д/з НОМЕР_1 й подію спілкування працівників поліції з ОСОБА_9 . Одразу після цього, у ОСОБА_8 , виник злочинний умисел спрямований на приниження авторитету органів державної влади та перешкоджання виконанню поліцейськими їх службових обов`язків, шляхом нанесення тілесних ушкоджень. Реалізовуючи свій вищевказаний злочинний умисел, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники правоохоронного органу, раптово підбіг до місця виконання службових обов`язків поліцейськими та умисно, з метою заподіяння поліцейським тілесних ушкоджень, із значною силою наніс ОСОБА_11 удар коліном ноги в область тулубу, від якого останній втратив рівновагу та впав, тим самим ОСОБА_8 вчинив напад на поліцейського ОСОБА_11 . Далі, ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, штовхнув поліцейського ОСОБА_11 в область грудної клітини від чого останній, знову втратив рівновагу і впав на земляну поверхню, після чого руками та ногами наніс чисельні удари в область голови та тулубу поліцейського ОСОБА_11 , чим заподіяв легкі тілесні ушкодження у вигляді: синця по зовнішній поверхні верхньої та середньої третини лівої вушної раковини та синця на внутрішній поверхні верхньої та середньої третини лівої вушної раковини; синця в тім`яній ділянці волосяної частини голови посередині та зліва; синця в лівій надбрівній ділянці; синця в правій лобно-скроневій ділянці; забій м`яких тканин та садно лівої тімяно-скроневої ділянки волосяної частини голови; внутрішній шкірний крововилив на спинці носа зліва з переходом на шкіру лівої щоки; садно в лобній ділянці справа на 4,0 см вище зовнішнього кінця правої брови; внутрішній шкірний крововилив на передній поверхні середньої третини лівого плеча; синець по зовнішній поверхні лівої дельтоподібної ділянки; синець по зовнішній поверхні верхньої третини лівого плеча; синець по зовнішній поверхні верхньої третини правого плеча; садно по задній поверхні лівого ліктьового суглобу; садно по задній поверхні правого ліктьового суглобу; садно на долонні правої кісті в ділянці підвищення м`язів 5-го пальця; садно на передній поверхні верхньої третини лівої гомілки, два дрібних садна на передній поверхні верхньої третини правої гомілки; подряпини на задньо-зовнішній поверхні середньої третини правого передпліччя; забій м`яких тканин передньої поверхні лівої половини грудної клітки на рівні 3-4 ребер.

У цей час та день, до протиправних дій ОСОБА_8 , вирішив приєднатися ОСОБА_9 . Діючи з останнім групою осіб без попередньої змови, з єдиним умислом, спрямованим проти підриву авторитету органів державної влади, ОСОБА_9 цього ж дня, близько 22 год 20 хв, наблизився до поліцейського ОСОБА_10 та здійснив напад на останнього, який в той час намагався припинити протиправні фізичні дії ОСОБА_8 . Усвідомлюючи, що перед ним знаходиться поліцейський, який виконує свої службові обов`язки, умисно став шарпати та хапати руками його за формений одяг та умисно наніс удар кулаком руки в область голови інспектору поліції ОСОБА_10 , від чого останній втратив рівновагу, однак не впав, оскільки притримався за кузов службового автомобіля. В послідуючому, ОСОБА_9 в продовження своїх протиправних дій, кулаками рук наніс декілька ударів в область голови та тулуба ОСОБА_10 , тим самим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин, садна в лівій заушній ділянці; внутрішньо шкірний крововилив на передній поверхні лівої половини грудної клітки на рівні 2-3-4 ребер; внутрішньо шкірний крововилив на передньо-внутрішній поверхні середньої третини правого плеча; синець по зовнішній поверхні середньої третини лівого плеча; площина осадження шкіри по задній поверхні верхньої третини лівого передпліччя; садно на передній поверхні верхньої третини правої гомілки; садно на передній поверхні верхньої третини лівої гомілки.

В подальшому на місце зазначеної події підбігли сторонні перехожі та припинили протиправні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а поліцейські ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , з метою уникнення подальшого поглиблення конфлікту, в цей день, близько 23 год 08 хв, сіли до службового автомобіля та залишили місце події, про яку повідомили чергового відповідного органу Національної поліції, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишили місце вчинення кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставини провадження та кваліфікацію його дій, просить скасувати вирок суду в частині призначеного йому покарання, та своїм рішенням змінити вирок в бік пом`якшення, призначивши йому покарання з випробуванням із застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України. При цьому, звертає увагу, що суд першої інстанції враховував ступень тяжкості вчиненого злочину, зокрема, що є нетяжким, думку потерпілих, досудову доповідь ДУ (Центр пробацїї), як і його обвинуваченого особисте ставлення до вчиненого ним діяння, тощо. Разом з цим, суд першої інстанції належно не врахував, що він є військовослужбовцем, ветераном війни та учасником бойових дій, перебував безпосередньо в районах здійснення бойових заходів із забезпечення національної безпеки та оборони відсічі та стримування збройної агресії російської федерації у 2023-2024 роках, під час захисту батьківщини отримав поранення, має бойові нагороди по захисту батьківщини, характеризуюся по місцю проживання задовільно, проживає на території радіоактивного забруднення, відсутність претензій з боку потерпілих і вважає за можливе застосувати до нього ст.75 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 вважає апеляційні доводи обвинуваченого безпідставними та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Оскільки вирок Народицького районного суду Житомирської області від 18.11.2025 оскаржено виключно в частинні обвинуваченого ОСОБА_8 , законність цього вироку стосовно ОСОБА_9 апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, яка просила залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.28, ч.2 ст.345 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, визнавались обвинуваченим під час судового розгляду в суді першої інстанції, тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При цьому, відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й даними про особу обвинуваченого, відсутністю обставин, що обтяжують (вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння) та пом`якшують покарання (відсутні), таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.

Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення нетяжкий злочин, фактичні обставини його вчинення (вчинений із застосуванням насильства до працівника правоохоронного органу, групою осіб), особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого.

Крім того, таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття, на чому акцентує увагу обвинувачений, не встановлено судом першої інстанції, не встановлено їх і судом апеляційної інстанції під час апеляційного провадження.

Факт того, що останній не вибачився перед потерпілою стороною (хоча така можливість була) свідчить про відсутність дійсного осуду своїх дій обвинуваченим, як і відсутність у останнього навіть опосередкованого наміру залагодити свою провину.

В свою чергу, в даному випадку, належно враховано і те, що обвинувачений ОСОБА_8 є раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, є діючим військовослужбовцем, ветераном війни та учасником бойових дій, перебував безпосередньо в районах здійснення бойових заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації у 2023-2024 роках, під час захисту батьківщини отримав поранення, проте після проходження лікування самовільно до військової частини не повернувся, продовжити військову службу не бажає, перебуває дома, документів звільнення від військової служби не має, має задовільні характеристики за місцем проживання, проживає на території радіоактивного забруднення, відсутність претензій з боку потерпілих, як і їх позиції щодо призначення покарання, інформацію досудової доповіді ДУ «Центр пробації».

При цьому, підстави стверджувати, що вище зазначені дані характеризуючі особу обвинуваченого (учасник бойових дій, тощо) не враховано - відсутні, оскільки такі дані (навіть позитивні) в даному випадку не можуть превалювати над сукупністю обставин, які враховуються при визначенні покарання.

На думку апеляційного суду, слід взяти до належної уваги і значну суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, оскільки дії обвинуваченого виразились в заподіянні працівнику правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчинені групою осіб, без попередньої змови, ці дії були активними, зухвалими та послідовними, як і вчиненими в стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану.

Таким чином, як вважає апеляційний суд в даному провадженні, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.28, ч.2 ст.345 КК України у виді 1-го року позбавлення волі (фактично мінімальна межа санкції ч.2 ст.345 КК України), та яке, на думку апеляційного суду, буде цілком достатнім для корекції соціальної поведінки останнього та запобігання продовженню злочинної діяльності. Є правильним та законним і застосування судом першої інстанції норм ч.4 ст.70 КК України при визначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , як і застосування судом положень ч.5 та ч.7 ст.72 КК України при зарахуванні останньому в строк покарання строків попереднього ув`язнення та утримання під цілодобовим домашнім арештом.

При цьому, обвинуваченим не наведено в апеляційній скарзі жодних переконливих обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Як вважає апеляційний суд, вище наведені обставини суспільна небезпечність вчиненого правопорушення, фактичні обставини його вчинення, дані про особу в своїй сукупності виключають будь-які обґрунтовані підстави, як для пом`якшення обвинуваченому покарання призначеного судом першої інстанції, так і застосуванні процесуального інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням (ст.75 КК України).

Обвинуваченим не наведено переконливих обставин, які б не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

На думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, за видом та мірою є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що відповідає справедливості і меті покарання.

Вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Народицького районного суду Житомирської області від 18.11.2025 стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :