Справа № 145/2218/24
Провадження №11-кп/801/816/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000126, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 23.06.2024 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 травня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Голичинці Шаргородського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з незакінченою вищою освітою, одруженого, працюючого на посаді фахівця відділу імпорту ТОВ «Нова пошта», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286? КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 травня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286? КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку покарання ухвалено рахувати з дня затримання на виконання вироку, який набрав законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в розмірі 4543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) гривні 68 копійок.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_7 22 червня 2024 року близько 21 години 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Wolkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці Забужжя у селищі Тиврові у напрямку села Довгополівка, в районі будинку № 2, наближаючись до повороту, не врахував дорожню обстановку, а саме наявність заокруглення дороги ліворуч по напрямку його руху, не обрав безпечної швидкості, внаслідок чого втратив змогу контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, що призвело до виїзду автомобіля за межі проїзної частини праворуч та подальшого його перекидання, внаслідок чого пасажир ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з висновком результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27.06.2024 № 2039 ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння (2.5 о/оо).

Відповідно до висновку судово-медичного експерта від 17.10.2024 року № 50, за своїм характером, отримані тілесні ушкодження у ОСОБА_10 у вигляді сполучної травми тіла, відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, пневмоцефалії, перелому кісток склепіння та основи черепа, садна лівої щічної ділянки, гемотимпаніуму зліва, закритої травми грудної клітки, переломів 1-4 ребер справа та 3,4 зліва, забою обох легень, перелому лівої ключиці в с/з зі зміщенням, перелому поперчених відростків 1, 2 поперекових хребців зліва, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення належать до тяжких тілесних ушкоджень. Сполучна травма тіла потерпілого виникла внаслідок дії тупого твердого предмета (предметів), можливо в умовах дорожньо - транспортної пригоди 22.06.2024 року.

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/102-24/14858-ІТ від 06.08.2024 року у цій дорожньо - транспортній ситуації, водій автомобіля «Wolkswagеn Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти згідно з технічними вимогами п. 12.1 Правил дорожнього руху; у цій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Wolkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді виконавши вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху; у діях водія автомобіля «Wolkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з подією дорожньо - транспортної пригоди.

За вищевикладених обставин водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Порушення ОСОБА_7 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо - транспортної пригоди та її наслідками, а саме, із отриманням ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286? КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, які заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 ставиться питання про зміну вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 травня 2025 року в частині вирішення питання про заходи забезпечення кримінального провадження через істотні порушення кримінального процесуального закону. Просить доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про повернення застави заставодавцю після набрання вироком законної сили.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом у порушення положень ч. 11 ст. 182, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України не вирішено питання про повернення застави, яка не була звернена в дохід держави.

У своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 просить змінити вирок місцевого суду в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить призначити обвинуваченому основне покарання не пов`язане із позбавленням волі із застосування ст. 69 КК України.

В доводах посилається на те, що місцевий суд не врахував того, що обвинувачений повністю відшкодував майнову та моральну шкоду, із самого початку провадження визнавав провину, розкаявся у вчиненому, постійно його повідував та надавав усю необхідну допомогу. Також суд мав врахувати, що дорожньо-транспортна пригода сталася у тому числі через його (потерпілого) дії, оскільки він особисто просив обвинуваченого сісти за кермо автомобіля знаючи, що останній вживав спиртне. При цьому обвинувачений спочатку відмовлявся, однак пізніше погодився через його наполягання.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 також ставиться питання про зміну вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 травня 2025 року в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просять призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України менш суворого виду, аніж передбачено санкцією частини статті закону про кримінальну відповідальність, а саме у виді штрафу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сукупність установлених місцевим судом обставин, які пом`якшують покарання (повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне повне відшкодування завданої майнової та моральної шкоди) у сукупності з позицією потерпілого про призначення дають суду підстави для призначення покарання менш суворого виду, аніж передбачено санкцією частини другої статті 286? КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційних скарг сторони захисту та потерпілого з підстав, викладених в них та просили задовольнити. Також підтримали доводи апеляційної скарги прокурора.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та потерпілого, вважаючи вирок суду в частині призначеного покарання законним та обґрунтованим та водночас просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора.

Інші учасники (потерпілий та його представник) будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду не з`явились, заяв про поважність причин неприбуття до суду не подавали. Такі обставини відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджають проведенню апеляційного розгляду.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, натомість апеляційні скарги потерпілого та сторони захисту необхідно задовольнити частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційних скаргах не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Висновки щодо вирішення питання про заходи забезпечення кримінального провадження.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про допущені порушення кримінального процесуального закону суд виходить з наступного.

За змістом п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині обвинувального вироку зазначається, з-поміж іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких віднесено також запобіжні заходи.

У цьому провадженні ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17.12.2024 (справа № 145/1201/24), до підозрюваного ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді застави в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів доходів громадян, що складає 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

Зазначена застава була внесена 20.12.2024 ОСОБА_11 на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

За положеннями кримінального процесуального закону застосований до обвинуваченого будь-який запобіжний захід припиняє дію з моменту набрання вироком законної сили.

При цьому ухвалюючи вирок, місцевий суд в порушення положень ч. 11 ст. 182, п. 2 ч. 4 сит. 374 КПК України не вирішив питання про повернення застави після припинення дії цього запобіжного заходу.

Такі порушення кримінального процесуального закону відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України тягнуть за собою зміну вироку у цій частині.

Висновки щодо призначеного покарання.

Стосовно доводів апеляційних скарг потерпілого, обвинуваченого та його захисника в частині призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості (є явно несправедливим) суд вважає частково обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Системний аналіз зазначених положень Особливої частини закону про кримінальну відповідальність дає підстави виснувати, що кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Верховний Суд 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначив поняття судової дискреції у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім наведеного Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) виснував, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Підстави визнання обставин, які пом`якшують покарання та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Як убачається з вироку, судом визнані обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України), а також добровільне відшкодування завданої майнової т моральної шкоди (п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України). Такі встановлені місцевим судом обставини не заперечуються учасниками судового розгляду.

Також за положеннями ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання, з-поміж іншого нижче він найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У постанові від 03.02.2021 (справа № 629/2739/18) Верховний Суд звернув увагу на те, що частина перша статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Верховний Суд роз`яснив, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Окрім наведеного, під час апеляційного розгляду установлено, що судовий розгляд місцевим судом здійснено у спрощеному порядку відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України без допиту потерпілого, який завчасно подав заяву про розгляд провадження у його відсутності та повідомив про відсутність майнових претензій до обвинуваченого та висловив думку про призначення основного покарання, не пов`язаного із позбавленням волі.

Водночас із поданої потерпілим ОСОБА_10 апеляційної скарги убачається, що обвинувачений ОСОБА_7 напередодні дорожньо-транспортної пригоди відмовився від прохання потерпілого сісти за кермо транспортного засобу, однак за наполегливим проханням потерпілого все ж погодився підвезти останнього усвідомлюючи, що перебуває у стані сп`яніння.

Такі фактичні обставини вказують на наявність віктимної поведінки з боку потерпілого, яка у значній мірі призвела да вчинення кримінального правопорушення, що також має враховуватись при призначенні покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286? КК України відноситься до тяжких злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту та їх суспільна небезпека полягає у посяганні на встановлений порядок експлуатації транспортних засобів та обов`язковим додатковим об`єктом є життя та здоров`я людини.

При цьому встановлені місцевим судом обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, активне сприяння у вчиненні злочину, а також повне добровільне відшкодування заподіяної шкоди у даному випадку істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням наведеного дають підстави для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України.

При цьому також необхідно врахувати інші обставини, які характеризують особу ОСОБА_7 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, н обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце роботи, виключно позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи, утримує дружину та малолітнього сина 2022 року народження.

Таким чином сукупність обставин, які пом`якшують покарання, з урахуванням даних про особу винного, обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки, позиція потерпілого про призначення покарання, дають підстави дійти висновку про те, що навіть призначення на підставі ч. 1 ст. 69 КК України покарання нижчого він найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті, внаслідок суворості у цьому конкретному випадку не буде відповідати загальним засадам та меті покарання.

Також установлено, що обвинувачений ОСОБА_7 працює на посаді фахівця відділу імпорту ТОВ «Нова пошта», що дозволяє призначити йому основне покарання у виді виправних робіт за місцем роботи у максимальному розмірі, визначеному ст. 57 КК України для даного виду покарання з відрахуванням певних відсотків заробітку в дохід держави.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000126, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 23.06.2024 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286? КК України змінити в частині призначення покарання через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, а також в частині вирішення питання про заходи забезпечення кримінального провадження через істотні порушення кримінального процесуального закону.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286? КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 15 (п`ятнадцяти) відсотків заробітку в дохід держави та з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Резолютивну частину вироку доповнити вказівкою про повернення ОСОБА_11 (код НОМЕР_2 ) застави у розмірі 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, внесеної 20 грудня 2024 року на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області (рахунок UA0000401).

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: