Справа №591/2124/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/586/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК

Іменем України

30 жовтня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/2124/24 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Центрального регіону ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 25.11.2024, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 362-2 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі перший заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Центрального регіону ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 6900 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 100300 грн, оскільки розмір призначеного обвинуваченому штрафу є значно меншим від отриманого ним доходу внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що суперечить ч. 2 ст. 53 КК.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 25.11.2024 ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 362-2 КК, і йому призначене покарання у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн.

Згідно вироку, військовослужбовець ОСОБА_10 , перебуваючи 20.10.2023 у м. Ромни Сумської області, дізнався від ОСОБА_13 про те, що рідний брат останнього ОСОБА_13 потрапив у полон та на даний час перебуває на території російської федерації. ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_13 , що перебуває у спілці учасників бойових дій, яка займається питаннями обміну військовополонених та висловив бажання зустрітися з дружиною військовополоненого ОСОБА_14

21.10.2023 під час особистої зустрічі з ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , діючи задля отримання неправомірної вигоди для себе, повідомив ОСОБА_14 про необхідність передачі йому грошових коштів в сумі 100000 грн за здійснення ним з використанням статусу військовослужбовця, особистих зв`язків та знайомств, впливу на службових осіб, відповідальних за обмін військовополонених, з метою якнайшвидшого вирішення питання про включення військовополоненого ОСОБА_13 до списків обміну, повернення до України, а також вжиття всіх інших заходів для досягнення цієї мети, склавши таким чином враження у ОСОБА_14 єдиного можливого варіанту якнайшвидшого повернення її чоловіка з полону.

09.12.2023 ОСОБА_10 , продовжуючи свої незаконні дії, направлені на одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави з пошуку та обміну військовополонених, зателефонував ОСОБА_14 та повідомив їй про необхідність переказу банківську картку грошових коштів в сумі 10000 грн та згодом 20000 грн. Того ж дня, ОСОБА_14 , діючи на виконання вказівок ОСОБА_10 , здійснила переказ грошових коштів на загальну суму 30000 грн на визначену ним банківську карту.

10.12.2023 близько 10:00 ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_14 та повідомив їй про необхідність здійснення переказу йому грошових коштів в сумі 40000 грн. Того ж дня, ОСОБА_14 , діючи на виконання вказівок ОСОБА_10 , здійснила переказ грошових коштів на загальну суму 40000 грн на визначену ОСОБА_10 банківську карту.

У середині грудня 2023 р. ОСОБА_10 , діючи задля отримання неправомірної вигоди для себе, доводячи виконання загального злочинного умислу з отримання 100000 грн до кінця, повідомив ОСОБА_14 про необхідність передачі йому грошових коштів в сумі 30000 грн. 06.01.2023 близько 14:00 в м. Суми, вул. Харківська, 2/2 поблизу ТЦ «Мануфактура», ОСОБА_10 отримав від ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 30000 грн, аргументувавши необхідністю передачі цих коштів конкретній військовій службовій особі, уповноваженій на виконання функцій держави, у військовому званні «підполковник», що проходить службу в ЗСУ, за вплив на останнього та вирішення ним питання включення її чоловіка до списків обміну та проведення такого обміну.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке допустив суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 369-2 КК, то вони є слушними та підлягають задоволенню.

Зокрема, положеннями ч. 1 ст. 65 КК визначено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу, з урахуванням положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 2 ст. 53 КК штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом, з урахуванням положень ч. 2 цієї статті. Розмір штрафу визначається судом з урахуванням майнового стану винного в межах від 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до 50000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу понад 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір штрафу, що призначається судом, не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Визнаючи ОСОБА_10 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 369-2 КК, суд першої інстанції призначив йому покарання у виді та розмірі, які визначені санкцією вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, а саме у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн.

Однак судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що санкцією ч. 2 ст. 369-2 КК передбачене основне покарання у виді штрафу понад 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Водночас, згідно з установленими судом у вироку обставинами, загальний розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та отриманого внаслідок його вчинення доходу становить 100000 грн, тому розмір призначеного штрафу, у даному випадку, не може бути меншим за зазначену суму.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування судового рішення в суді апеляційної інстанції, а згідно п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є неправильне тлумачення закону, який суперечить його точному змісту.

На підставі викладеного, оскільки існує необхідність застосування більш суворого покарання (п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК), колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 вважати засудженим за ч. 2 ст. 369-2 КК та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 5900 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 100300 грн, що відповідатиме ст. 53, 65 КК.

Стороною обвинувачення не оскаржується правова кваліфікація дій обвинуваченого та доведеність його вини, тому вимога прокурора про визнання ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 420 і ч. 15 ст. 615 КПК України,

ухвалила:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Центрального регіону ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 25.11.2024 відносно ОСОБА_15 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і ухвалити новий вирок.

ОСОБА_15 вважати засудженим за ч. 2 ст. 369-2 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 5900 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 100300 грн.

В іншій частині вирок Зарічного районного суду м. Суми від 25.11.2024 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору і не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5