ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1437/25 Справа № 204/6683/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку адвоката ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 разом з його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 30 червня 2025 року про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000749 від 21.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

представника власника майна ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 30 червня 2025 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке вилучено під час проведення огляду місця події 20 червня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме транспортний засіб Газель білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від квартир розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя, зазначив, що вказаний транспортний засіб та ключі від квартири відповідають критеріям ст. 98 Кримінального процесуального Кодексу (далі КПК) та містять відомості про вчинені кримінальні правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Слідчий суддя дійшов висновку, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що у разі незастосування вказаного заходу забезпечення існує реальна загроза відчуження, пошкодження, втрати, у зв`язку з чим, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя вважав за доцільне накласти арешт.

В апеляції:

- адвокат ОСОБА_5 просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 30 червня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в у повному обсязі в задоволенні клопотання прокурора про накладання арешту на майно.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказує, що судовий розгляд проведено в порядку вимог ст. 172 КПК України без участі власника майна та його представника, при цьому копія оскаржуваного рішення у встановленому законом порядку направлена не була, а тому адвокат отримавши рішення суду лише 08 липня 2025 року, у встановлений строк звернувся до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування суті апеляційних вимог зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки суддею не надано належної правової оцінки, що ОСОБА_6 є законним власником вказаного транспортного засобу, якому не повідомлено про підозру. Зауважує, що прокурором та слідчим суддею не вказано критерії відповідності автомобіля саме речовому доказу, оскільки будь-яких слідів злочину на останньому не виявлено.

Вважає, що накладання арешту на автомобіль позбавляє законного власника майна можливості безперешкодного володіння, користування та порушує принцип розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, оскільки транспортний засіб є єдиним джерелом доходу родини ОСОБА_6 .

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зважає на те, що судовий розгляд клопотання про накладання арешту проведений в порядку вимог ст. 172 КПК, тобто без участі власника майна та його представника, при цьому матеріалами справи не спростовуються ствердження ОСОБА_5 , що копію оскаржуваної ухвали суду ним отримано лише 08 липня 2025 року, а тому з метою доступу до правосуддя, пропущений строк підлягає поновленню.

Вислухавши представника власника майна, - адвоката ОСОБА_5 , який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених в ній підстав; перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх слушними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Висновки слідчого судді в оскаржуваній ухвалі щодо відповідності транспортного засобу, критеріям ст. 98 КПК України, є хибними і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, зі змісту ч. 1 ст. 170 КПК вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до статей 7 та 16 КПК загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Аналізуючи положення ст. 98, 170 КПК, колегія суддів зауважує, що на майно третіх осіб арешт може бути накладений лише у разі, якщо воно відповідає критеріям речового доказу і його збереження є доцільним і необхідним за наявності ризиків знищення, пошкодження чи відчуження майна.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Так, зі змісту клопотання слідчого і доданих до нього матеріалів слідує, що у провадженні ВП №3 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000749 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Зі змісту витягу з ЄРДР слідує, що 20 червня 2025 року невстановлені особи за адресою: АДРЕСА_1 , пред`явили підроблений документ, а саме довіреність на право представництва з правом розпорядження нерухомим майном.

23 червня 2025 року прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладання арешт на транспортного засобу Газель білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вказане майно є речовим доказом та має доказове значення у даному кримінальному провадженні, тому з метою його збереження вважав за необхідне накласти арешт.

Саме по собі посилання, що транспортний засіб є речовим доказом без будь-якого обгрунтування відповідності його вимогами ст. 98 КПК України, та за відсутності даних, що автомобіль був предметом інкримінованого кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або як матеріальний об`єкт може бути доказом конкретних фактів чи обставин, що встановлюються у межах кримінального провадження, свідчить про необгрунтованість вимог слідчого.

Колегія суддів звертає увагу на те, що прокурором не вказано, які саме сліди злочину зберіг транспортний засіб або яке доказове значення у даному кримінальному провадженні він має, також відсутні дані, які саме слідчі дії чи експертні дослідження з метою встановлення істини справі з вказаним автомобілем необхідно провести, у зв`язку з чим твердження прокурора про відповідність автомобіля критеріям визначеним ст. 98 КПК України ґрунтуються лише на припущеннях.

Так, слідчим суддею лише формально зазначено, що транспортний засіб Газель білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки в наданих матеріалах відсутні будь - які об`єктивні дані на підтвердження факту, що вказаний транспортний засіб був знаряддям, предметом інкримінованого злочину.

Також матеріалами справи не спростовуються доводи апелянта про те, що ОСОБА_6 є власником транспортного засобу, крім того матеріали не містять будь-яких відомостей, щодо підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Зважається на те, що клопотання про арешт майна, яке було предметом розгляду слідчого судді, не містить обґрунтування можливості використання транспортного засобу, як доказу у кримінальному провадженні або підстав застосування щодо нього конфіскації, в тому числі й спеціальної, відомостей повідомлення власника майна про підозру та обгрунтування розумності та співрозмірності обмеження права власності ОСОБА_6 завданням кримінального провадження.

Також слідчим та прокурором в суді апеляційної інстанції не наведено переконливих доводів про необхідность проведення будь-яких слідчих дій з вказаним транспортним засобом з метою отримання інших доказів, що мають значення для кримінального провадження.

Колегія зважає на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази щодо необхідності утримання автомобіля з метою забезпечення потреби досудового розслідування, а також дані, що ОСОБА_6 , як власник майна, об`єктивно причетнаий до вчинення інкримінованого злочину, чи за результами проведених слідчих, розшукових дій можно припустими його вирогідну причетність до скоєного.

За наведеного, при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею не були з`ясовані усі обставини, що мають значення для вирішення питання та не наведено переконливих доводів щодо відповідності транспортного засобу, саме критеріям речового доказу, визначеного ст. 98 КПК України та не враховано співрозмірність обмеження права власності третьої особи, завданням кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 173 КПК України.

З огляду на вищезазначене таке рішення суду підлягає скасуванню з постановлянням своєї ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

За наведених вище обставин, враховуючи вимоги процесуального закону та правові позиції ЄСПЛ, арешт майна, яке належить ОСОБА_6 , не має належного обгрунтування та порушує право останнього на вільне володіння цим майном, а тому апеляційні доводи про безпідставність накладеного арешту на автомобіль, є слушними.

При цьому, зважаючи на тяжкість, характер кримінального правопорушення за яким проводиться досудове розслідування, колегія суддів вважає накладання арешту на ключі від квартири буде доцільним та є необхідним, оскільки у даному випадку нерухоме майно може бути предметом злочинного посягання, а тому з метою запобігання ризикам знищення, пошкодження та незаконного відчуження, клопотання прокурора в цій частині є обгрунтованим.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню.

Керуючись ст. ст. 170, 172, 173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити адвокату ОСОБА_5 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 30 червня 2025 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 30 червня 2025 року про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000749 від 21.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, - скасувати.

Накласти арешт на майно, яке вилучено під час проведення огляду місця події 20 червня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме ключі від квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження.

У задоволенні клопотання в частині накладання арешту на транспортний засіб Газель білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4