ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/4200/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1151/25 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.122 КК України

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 лютого 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українця, громадянина України, із вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки обмеження волі.

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Як установив суд, ОСОБА_7 , 16.10.2023 приблизно о 13 годині 45 хвилин, перебував за адресою: м. Харків, вул. Москалівська, на відкритій ділянці місцевості, поблизу із будинком 174 разом з ОСОБА_8 .

Саме в той час на ґрунті виниклих неприязних відносин ОСОБА_7 вирішив спричинити ОСОБА_8 тілесні ушкодження будь якого ступеню тяжкості.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 спочатку підійшов до ОСОБА_8 , який спиною перебував в положенні стоячи, а потім, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, проявляючи надмірну агресію у відношенні до останнього, із значною силою та передбачаючи настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, в ході словесного конфлікту, спочатку підійшов ззаду до потерпілого ОСОБА_8 та обома руками схватив із значною силою в області шиї, внаслідок чого втратив рівновагу та впав обличчям вниз на грунт землі. Далі, ОСОБА_7 продовжуючи свої злочинні дії, сів на спину потерпілого ОСОБА_8 та наніс не менше одного удару кулаком в область голови. Після чого, ОСОБА_7 , перевернув потерпілого ОСОБА_8 обличчям уверх, ОСОБА_7 , продовжуючи при цьому сидіти на потерпілому ОСОБА_8 почав наносити не менше двох ударів кулаком в область повік лівого та правого очей, не менше одного удару кулаком в область носу. Надалі ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, наніс ногами не менше двох ударів по обличчю ОСОБА_8 в область лівого ока, від чого потерпілий ОСОБА_8 втратив свідомість.

Після цього ОСОБА_7 , вважаючи виконаними до кінця усі дії щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 припинив свої протиправні дії.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_8 перелом нижньої стінки лівої орбіти, перелом кісток носу зі зміщенням, забійна рана нижньої повіки лівого ока, забійна рана лівої надбрівної ділянки, синець на нижній губі, садно лівої акулової ділянки на обличчі, синці на повіках правого та лівого ока, синець в середньому відділі носу.

За ступенем тяжкості: Перелом нижньої стінки лівої орбіти відноситься до ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, яке спричинило за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня) згідно (п.п.2.2.1а,б,в і 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року).

Перелом кісток носу зі зміщенням відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що СПРИЧИНИЛИ за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6-ти днів, але не більше як 3 тижні (21 день) (згідно до п.п. 2.3.1. «а», 2.3.3., «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року).

Забійні рани нижньої повіки, забійні рани нижньої повіки лівого ока, забійна рана лівої надбрівної ділянки, синець на нижній губі, садно лівої акулової ділянки на обличчі, синці на повіках правого та лівого ока, синець в середньому відділі носу відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів (відповідно до п.п. 2.3.2. «б», 2.3.5., «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року), що підтверджено висновком судово-медичної експертизи №09-795/2024 від 08.06.2024.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи обґрунтованості засудження та правильності кваліфікації його дій, просить пом`якшити йому покарання шляхом застосування положень ст.75 КК України, оскільки він щиро розкаявся і визнав свою вину; наразі збирає кошти на відшкодування потерпілому майнової шкоди; цивільний позов потерпілим не заявлений; вчинений ним злочин не є корисливим, не є військовим та не є корупційним; раніше до кримінальної відповідальності не притягався; одружений, має на утриманні малолітню дитину; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; має позитивну характеристику за місцем проживання; на протязі всього слідства не порушував покладених на нього процесуальних обов`язків. Зауважив, що його позиція у суді першої інстанції була пов`язана з його юридичною безграмотністю та непорозумінням у відносинах з адвокатом у якого була інша думка. Просить вирок змінити, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки і покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скарги та просив їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження злочинів.

Згідно до положень ст.75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до приписів ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як слідує із матеріалів провадження суд, приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання, прийняв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відносить до категорії нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню доньку, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд призначив обвинуваченому покарання, яке за своїм видом і розміром є необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції не врахував у повному обсязі обставини, які свідчать про наявність для цього достатніх підстав. Так, обвинувачений є молодою особою, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні малолітню дитину, має позитивну характеристику за місцем проживання.

Крім того, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості та не спричинило тяжких наслідків, що також свідчить про відсутність підвищеного рівня суспільної небезпечності його особи.

Щодо посилань суду першої інстанції на те, що обвинувачений завдану потерпілому злочином шкоду не відшкодував, то такі доводи є безпідставними, оскільки останнім цивільний позов не заявлявся.

Разом з тим, в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту була подана нотаріально засвідчена заява потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування йому обвинуваченим витрат на медичне лікування.

З огляду на наведене, а також враховуючи принцип економії кримінальної репресії, відповідно до якого, коли є можливість досягти мети покарання менш суворим заходом, суд має обрати такий захід, що не передбачає ізоляції від суспільства, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 є можливим без відбування покарання у виді обмеження волі, шляхом його звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, однак в умовах покладення на нього ряду обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про можливість часткового задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скарги обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування, призначеного вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 лютого 2025 року, покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком, тривалістю три роки.

Покласти на ОСОБА_7 , передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: