Справа № 309/1246/25
Провадження № 1-кп/309/86/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 липня 2025 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
Прокурор ОСОБА_3 подав заперечення на дане клопотання у якому просить відмовити у його задоволенні. Вказує, що вилучене майно є речовими доказами, оскільки зберегли на собі інформацію, яка може бути використана як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Дані речові докази підлягає огляду у суді, що унеможливлює скасування арешту та передачу речових доказів стороні захисту. Окрім того санкція статті передбачає покарання у виді конфіскації майна. Земельна ділянка та будинок арештовані з метою конфіскації майна у обвинуваченої ОСОБА_5 що унеможливлює скасування арешту.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_10 підтримав клопотання та просив його задовольнити. Вказує, що вилучені телефон, відеореєстратор та грошові кошти є особистою власністю ОСОБА_12 . Такі не відповідає критерія визначеним ст. 98 КПК України, не містить відомостей, які можуть бути використані у даному кримінальному провадженні. При цьому грошові кошти вилучено у кімнаті ОСОБА_12 і це є її особистими заощадженнями. Щодо телефону, то такий ОСОБА_12 купила як подарунок внучці до дня народження. Щодо накладення арешту на земельну ділянку та будинок, то такі є власністю ОСОБА_12 з 2013 року і арешт на них накладено незаконно.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання. Вказує, що телефон вилучено з кімнати обвинуваченої ОСОБА_5 . Зазначені речі є речовими доказами. Щодо будинку та земельної ділянки, то арешт на них накладено з метою конфіскації майна.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 - ОСОБА_9 підтримав клопотання захисника ОСОБА_10 . Додатково звернув увагу на те, що хоча телефон і вилучено з кімнати ОСОБА_5 , однак даний будинок є спільним місцем проживання ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та двох дітей, які можуть користуватися усіма кімнатами. Даний телефон належить саме ОСОБА_12 , сам телефон та інформація на ньому не має жодного значення для встановлення обставин, що мають значення для даного кримінального провадження.
У судовому засіданні ОСОБА_5 підтримала своїх захисників.
Інші учасники кримінального провадження підтримали клопотання.
Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши суть клопотання про скасування арешту майна, дослідивши матеріали справи та долучені до клопотання документи, суд вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлено, що 20.11.2024 року було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , у ході якого у кімнаті у якій мешкає ОСОБА_5 виявлено мобільний телефон марки «Iphone» моделі «15 pro», на телефоні присутній пароль; у кімнаті де мешкає ОСОБА_12 виявлено грошові кошти в сумі 4000 доларів США та 1400 Євро, на другому поверху будинку виявлено відеореєстратор марки «HIKVISION» моделі «DS-7104NI-Q1». Зазначені речі та грошові кошти було вилучено в ході обшуку
В подальшому ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 27.11.2024 накладено арешт на зазначені речі та грошові кошти.
Згідно зі статтею 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Клопотання захисника вмотивоване тим, що відсутні належні відомості про те, вилучені грошові кошти та речі можуть бути використані як доказ факту та обставин вчиненого злочину, а відповідні процесуальні документи не містять відомостей визначених у ст. 98 КПК України. Щодо накладення арешту на земельну ділянку та будинок, то клопотання захисника вмотивоване тим, що дане нерухоме майно належить ОСОБА_12 , а не ОСОБА_5 .
Щодо накладення арешту на вилучені грошові кошти та речі ухвалою слідчого судді 27.11.2024, то з цього приводу суд зазначає наступне.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя/суд повинен враховувати можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається з метою збереження речових доказів) (п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК).
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК).
Отже, за змістом ч. 3 ст. 170 КПК у справах про арешт майна з метою, наведеною у п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, відповідність майна будь-якому з критеріїв речових доказів перевіряється згідно зі стандартом доведення "достатні підстави". Наведений стандарт не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.
При цьому у ході оцінки відповідності майна, арешт якого оскаржується, ознакам речових доказів, слідчим суддею/судом ураховуються зміст поняття "речові докази".
У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК).
Так, речовими доказами, які використовуються в ході доказування, є матеріальні об`єкти, що були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК).
Суд констатує, що грошові кошти, мобільний телефон та відеореєстратор, виявлено та вилучено в будинку по місцю проживанню обвинуваченої ОСОБА_5 , і в подальшому їх визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні згідно постанови слідчого від 21.11.2024. Після чого ухвалою слідчого судді від 27.11.2024 накладено арешт на даний мобільний телефон, тобто слідчий суддя дійшов висновку про відповідність вилученого майна критеріям визначеним ст. 98 КПК України. Ухвала суду в апеляційному порядку не оскаржувалася.
У своєму клопотанні захисник ОСОБА_10 посилається на відсутність огляду вилученого телефону та відсутність у постанові слідчого даних через які можна прийти висновку, що вилучені речі у ОСОБА_12 є речами в розумінні ст. 98 КПК України. На думку суду самих по собі таких доводів захисника не достатньо щоб постанити під сумнів відповідність указаного майна будь-якому з критеріїв речових доказів перевіряється згідно зі стандартом доведення "достатні підстави". Суд констатує, що грошові кошти, мобільний телефон та відеореєстратор вилучені в будинку по місцю проживанню обвинуваченої ОСОБА_5 , і виходячи з специфіки інкримінованих їй правопорушень, згідно яких обвинуваченим передавалися значні грошові кошти, є обґрунтовані підстави вважати, що вилучене майно може бути предметом кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Гроші крім того можуть бути набуті кримінально протиправним шляхом, а та обставина, що грошові кошти вилучені з кімнати ОСОБА_12 , не є достатньою підставою для спростування обґрунтованості відповідності такого майна критеріям речових доказів, з огляду на те, що будинок є місцем проживання ОСОБА_5 , яка є близькою родичкою ОСОБА_12 . На думку суду до безпосереднього дослідження таких доказів (чи документів пов`язаних з ним) стверджувати про відсутність критеріїв визначених ст. 98 КПК України передчасно.
З урахуванням наведено суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини клопотання адвоката ОСОБА_10 про скасування арешту майна.
Щодо накладення арешту на земельну ділянку та будинок ухвалою слідчого судді від 28.02.2025, то з цього приводу суд зазначає наступне.
Так, з даної ухвали слідчого судді убачається, що слідчий звернувся з клопотання про арешт земельної ділянки та будинку, мотивуючи це тим, що дане нерухоме майно належить ОСОБА_5 , і у разі визнання її винною таке майно підлягатиме конфіскації майна як виду покарання.
Слідчий суддя задовольняючи дане клопотання виходила з того, що арешт на дане нерухоме майно слід накласти з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання (п.3 ч.2 ст. 170 КПК України).
Згідно п.3 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Відповідно до ч.5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Тобто з метою конфіскації майна як виду покарання арешт може бути накладений виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, і лише за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Суд констатує, що санкція ч.3 ст. 332 КК України (одна із статей за якою обвинувачується ОСОБА_5 ) передбачає таке обов`язкове додаткове покарання як конфіскація майна.
Тобто власником майна, на яке накладено арешт ухвалою слідчого судді від 28.02.2025 є ОСОБА_12 , а не обвинувачена ОСОБА_5 . В самій ухвалі слідчого судді не зазначено на підставі чого (яких доказів), слідча суддя дійшла висновку, що таке майно належить обвинуваченій ОСОБА_5 .
Тобто, арешт ухвалою слідчого судді від 28.02.2025 накладено необґрунтовано, у зв`язку з чим такий підлягає скасуванню.
А отже у цій частині клопотання адвоката ОСОБА_16 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.2, 22, 174, 314, 315, 372, 376 КПК України суд,
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_12 про скасування арешту майна задовольнити частково.
У задоволенні решти вимог клопотання відмовити.
Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 11 липня 2025 року о 11 год. 30 хв.

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_1