Справа № 346/679/25
Провадження № 1-в/346/96/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю: секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника адміністрації колонії ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції подання начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» про заміну покарання більш м`яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Вулканешти Ниспоренського району Молдова, жителю АДРЕСА_1 , громадянину України, із середньою освітою, одруженому, раніше судимому:

-23.11.1999 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 117, 45 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років позбавлення волі умовно з іспитовим строком на 3 роки, штраф 200 грн.,

засудженому 21.03.2003 року Апеляційним судом Миколаївської області за ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.296, п.п.1,2,4,6,8,9,10,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152, ч.3 ст.289, 70, 71 КК України до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.12.2017 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 02.08.2002 року по 10.07.2003 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,-

в с т а н о в и в :

Начальник Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» (далі по тексту - КВК №41) звернувся до суду із поданням про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

На обґрунтування подання зазначено, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком апеляційного суду Миколаївської області від 21.03.2003 р. Початком строку відбування покарання є 02.08.2002р. За час тримання в умовах Миколаївського СІЗО допускав порушення режиму утримання, за що застосовано три дисциплінарні стягнення, які на даний час погашені, заохочення не застосовувалися. З 17.09.2005 року відбуває покарання в ДУ «Бердичівська виправна колонія №70» в секторі для тримання осіб засуджених до довічного позбавлення волі. За час відбування покарання допускав порушення вимог режиму тримання, за що мав шість дисциплінарних стягнень, які на даний час погашено, застосовано п`ять заохочень. З 29.09.2022 відбуває покарання в умовах ДУ «Коломийська ВК №41», за час відбування покарання допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, за що накладено одне стягнення, яке на даний час погашено, застосовано три заохочення. Працевлаштований у філії ДУ «Коломийська ВК №41» ДП «Підприємство ДКВС України», до роботи відноситься добросовісно, залучається до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці в порядку черговості, до робіт завжди ставиться добросовісно, на заходи виховного впливу реагує добре. У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний. Реалізував програми диференційованого виховного впливу «Професія» та здобув спеціальність «Токар». Засуджений заслуговує на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років, так як він фактично відбув не менше 15 років призначеного судом покарання та став на шлях виправлення.

Представник КВК №41 у судовому засіданні підтримав подання з підстав, викладених у ньому та просив його задовольнити. Додав, що до колонії не надходили виконавчі листи щодо засудженого, тому з його заробітної плати відрахування не здійснювалися.

Засуджений ОСОБА_7 просив подання КВК №41 задовольнити. Зазначив, що вину у вчинені злочинів, за які його засуджено визнає частково, оскільки не вбивав потерпілих осіб, а тільки допомагав приховати їх вбивство. Покарання у виді довічного позбавлення волі вважає занадто суворим. Моральну та матеріальну шкоду потерпілим частково відшкодував, оскільки вважає з його зарплати були здійснені відрахування, хоча підтвердження цьому не має. Додав, що в ДУ «Бердичівська виправна колонія №70» працював шевцем.

Захисник ОСОБА_8 наполягав на задоволенні подання КВК №41, зазначивши, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, про що свідчать характеризуючі його особу матеріали. Просив замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Прокурор ОСОБА_5 заперечила проти подання КВК №41, вважаючи його необґрунтованим. Зазначила, що засуджений ОСОБА_7 не довів, що став на шлях виправлення, враховуючи дані, що містяться в його особовій справі, поведінку та ставлення до праці протягом усього строку відбування покарання. Тому відсутні підстави для задоволення подання.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши подання, додані до нього матеріали та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком (ч. 1 ст. 82 КК України). Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України). Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання (ч. 5 ст. 82 КК України).

Отже, можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким обумовлена наявністю двох складових: засуджений став на шлях виправлення та відбув певну частину строку покарання в залежності від ступеня його тяжкості (ч. ч. 3, 5 ст. 82 КК України). Тобто головною умовою для прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення, про що говориться і в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Судом встановлено, що вироком апеляційного суду Миколаївської області від 23.03.2003 року залишеного без змін ухвалою Верховного Суду України від 10.07.2003 року ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.296, п.п.1,2,4,6,8,9,10,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152, ч.3 ст.289, 70, 71 КК України до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.12.2017 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 02.08.2002 року по 10.07.2003 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку покарання з 02.08.2002 року. На час розгляду подання засуджений відбув більше 22 років.

Засуджений з 02.08.2002 року утримувався в Миколаївському СІЗО, з 14.05.2005 року відбував покарання в ДУ «Бердичівська виправна колонія №70», з 29.09.2022 року по теперішній час відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)».

З характеристики на засудженого ОСОБА_7 від 29.06.2004 вбачається, що за час тримання в умовах Миколаївського СІЗО не допускав порушень встановленого порядку відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочень не мав. В конфліктних ситуаціях не помічений, зі співкамерниками підтримує рівні стосунки, до представників адміністрації тактовний, санітарний стан в камері підтримує задовільний, підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю, братом, жінкою шляхом отримання передач, побачень. Засуджений характеризується як агресивна, цілеспрямована людина, схильний діяти під впливом моменту, не завжди стримував свої обіцянки, недостатньо підлягає до виховного впливу, визнає лише владу та силу.

З матеріалів особової справи засудженого та довідки про заохочення та стягнення вбачається, що на засудженого накладалися дисциплінарні стягнення 02.06.2004 року у виді попередження за зберігання заборонених предметів, 02.06.2004 року у виді догани за зберігання заборонених предметів, 18.08.2004 року у виді догани за зберігання заборонених предметів. За період перебування в Миколаївському СІЗО щодо засудженого заходи заохочення не застосовувалися.

З характеристик на засудженого ОСОБА_7 від 30.12.2005, 16.01.2007, 12.01.2008, 15.01.2009, 18.08.2015, 01.07.2022 та довідки про заохочення та стягнення вбачається, що за час відбування покарання в ДУ «Бердичівська виправна колонія (№70)» з 14.09.2005 року засуджений мав сім дисциплінарних стягнень: 04.09.2006, 09.02.2008, 12.02.2008, 27.05.2009, 23.03.2018, 13.12.2019 у вигляді догани та попередження за порушення розпорядку дня, у вигляді попередження та у вигляді суворої догани за зберігання заборонених предметі та п`ять заохочень 11.04.2006 10.04.2015, 17.07.2015, 12.07.2019, 04.04.2022 у вигляді подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці, за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки засуджених у вигляді подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Провину у скоєних злочинах визнає частково. Міру покарання призначеного судом рахує несправедливою та суворою. Допускав конфлікти серед засуджених, піддається впливу засуджених негативної спрямованості. До праці тимчасово не залучений, але працювати бажання має. В подальшому з 2006 року був працевлаштований шевцем по пошиттю взуття, в 2022 році на добровільній основі брав участь в пошитті різних речей на потреби ЗСУ та ТРО. Підтримує зв`язок з рідними шляхом листування. У 2007 році виявив бажання брати участь в програмах диференційного виховного впливу «Духовне відродження» та «Освіта» та брав участь в реалізації цих програм.

Відповідно до постанови від 12.08.2015 про переведення засудженого на підставі ст.151-1 КВК України ОСОБА_7 змінено умови тримання в межах установи, засуджений був переведений з приміщення камерного типу, в яких тримаються дві особи в багатомісні приміщення камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки.

01.07.2022 року на комісії ДУ «Бердичівська виправна колонія №70» з розгляду питань щодо застосування до засуджених до довічного позбавлення волі зміни умов тримання, розглянуто питання щодо переведення ОСОБА_7 до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки та 29.09.2022 засуджений переведений до ДУ «Коломийська виправна колонія №41».

З характеристик на засудженого ОСОБА_7 від 06.12.2022, 27.03.2023, 17.01.2025 та довідки про заохочення та стягнення вбачається, що за час відбування покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія №41» з 29.09.2022 року засуджений характеризується посередньо. Допускає порушення встановленого порядку відбування покарання, за що накладено одне дисциплінарне стягнення 21.12.2022 у вигляді попередження за порушення правил користування планшетним пристроєм. Також має три заохочення 03.10.2023, 01.04.2024, 02.10.2024 у вигляді подяки за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки. Провину у скоєних злочинах визнавав частково, але за час відбування покарання усвідомив тяжкість скоєного злочину та на момент складання характеристики визнає вину. Працевлаштований з 2023 року у філії ДУ «Коломийська ВК №41» ДП «Підприємство ДКВС України», до роботи відноситься добросовісно, залучається до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці в порядку черговості, до робіт завжди ставиться добросовісно, на заходи виховного впливу реагує добре. У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний. Реалізував програми диференційованого виховного впливу «Професія» та здобув спеціальність «Токар».

Згідно довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_7 від 07.05.2025 за весь час перебування в умовах позбавлення волі з 02.08.2002 року по час звернення з поданням останній отримав дев`ять заохочень в 2006, 2015, 2019, 2022, 2023, 2024, 2025 роках за сумлінну поведінку та ставлення до праці, за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки. Також до засудженого було застосовано десять дисциплінарних стягнень в 2004, 2006, 2008, 2009, 2018, 2019, 2022 році, які на день розгляду подання погашено.

З довідок №27 та №183 про працевикористання засудженого ОСОБА_7 працював за договорами цивільно-правового характеру в період лютий-червень 2023 року та отримував заробітну плату 120 грн. в місяць, в серпні 2023 року та отримував заробітну плату 520,25 грн., в період жовтень-грудень 2023 року та отримував заробітну плату від 532,20 до 1432,65 грн. в місяць, в період лютий 2024 квітень 2025 року та отримував заробітну плату від 45 до 9000 грн. в місяць.

Відповідно до довідки державної установи на засудженого ОСОБА_7 виконавчий лист не надходив.

Відповідно до довідки від 14.01.2025 про стан здоров`я, засуджений ОСОБА_7 працездатний із працевлаштуванням.

ОСОБА_7 складено форму індивідуального плану виправлення та ресоціалізації, до якого включено наміри щодо зміцнення родинних стосунків, вибачення перед рідними потерпілих при зустрічі, заплановано відшкодувати завдані збитки, працевлаштуватися по професії та проживати у дружини.

З розділу 3 Характеристики засудженого ОСОБА_7 від 15.01.2025 щодо оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення вбачається. що такий ризик оцінено як середній, а ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як високий.

Відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 від 17.01.2025 останній став на шлях виправлення (довів своє виправлення), та може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Ступень виправлення засудженого оцінено в 89 балів з мінімально необхідних 65.

З виписки з протоколу №2 від 17.01.2025 засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених до довічного позбавлення волі заміни покарання на покарання у виді позбавлення волі на певний строк вбачається, що комісія постановила направити матеріали щодо засудженого ОСОБА_7 до суду, як такого що став на шлях виправлення.

Згідно з ч. 1, 3 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч.2 ст.67 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

Суд враховує, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про особу засудженого, його поведінку за весь період перебування у виправній колонії.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 перебуває в місцях позбавлення волі з 02.08.2002р. На день розгляду подання, засуджений фактично відбув більше 22 років позбавлення волі, що дає можливість розглянути питання про заміну довічного позбавлення волі більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк.

Протягом всього терміну відбування покарання в різних установах засуджений допускав порушення вимог режиму тримання, зберігав заборонені предмети, порушував розпорядок дня та правила поведінки засуджених, за що до нього було застосовано 10 дисциплінарних стягнень, які на час розгляду подання погашено. На початку строку відбування покарання засуджений характеризувався негативно, як конфліктний та агресивний, піддавався впливу засуджених негативної спрямованості, не мав бажання працювати та брати участь в програмах диференційованого виховного впливу. З 2015 року, тобто на тринадцятому році перебування в місцях позбавлення волі, поведінка засудженого та його ставлення до праці змінилася в кращий бік, про що вказують отримані ним заохочення та зміна умов тримання на менш суворі. Засуджений на безоплатній основі долучався до певних робіт в порядку черговості та характеризувався як добросовісний та сумлінний працівник. І тільки в 2023 році засуджений був працевлаштований і працював регулярно з отриманням заробітної плати за договорами цивільно-правового характеру.

Разом з цим, суд звертає увагу, що і ці позитивні зміни в поведінці засудженого та ставленні його до праці мали періодичний характер, не були стійкими, а його поведінка та ставлення до праці не була сумлінною протягом всього строку відбування покарання, переривалися вчиненням засудженим порушень вимог режиму тримання, що стало підставою в 2022 році для висновку комісії про те, що засуджений не став на шлях виправлення (виписка з протоколу №26 від 06.12.2022р.)

Суд звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Позитивна характеристика засудженого в останні два роки перебування в місцях позбавлення волі, отримання ним чотирьох заохочень за 2023, 2024 та перший квартал 2025 року, працевлаштування засудженого в цей же період за договорами ЦПХ тільки свідчать про наявність прагнення у засудженого стати на шлях виправлення.

Також суд враховує, що засуджений будучи судимим 23.11.1999 року за вчинення тяжкого злочину (зґвалтування з кваліфікуючими ознаками) в період іспитового строку знову вчинив 7 нових умисних злочинів, серед яких розбій, заволодіння транспортним засобом, зґвалтування малолітньої дитини, хуліганство, втягнення неповнолітніх у протиправну діяльність та особливо тяжкий - вбивство трьох осіб, в тому числі малолітньої дитини, вчинені з особливою жорстокістю з метою приховати інший злочин, поєднане із зґвалтуванням, за попередньою змовою групою осіб, за що 21.03.2003 року його було засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Суд звертає увагу на ставлення засудженого до вчинених ним злочинів, а саме часткове визнання ним своєї вини як під час розгляду кримінальної справи судом, так і протягом всього часу відбування покарання, та відношення до призначеного покарання як до несправедливого на занадто суворого, що засуджений підтвердив і в судовому засіданні в ході розгляду подання. Жодних дій, направлених на вибачення перед потерпілими особами, відшкодування заподіяної їм шкоди, яка вироком суду стягнута із засудженого, не вчинялися ані самим засудженим, ані іншими особами на його прохання. При цьому відсутність в установі виконання покарання виконавчих листів на думку суду не може слугувати виправданням не вчинення дій щодо відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди потерпілим за наявності доходів у виді заробітної плати, що вказує на відсутність щирого каяття у засудженого. Суд не побачив та не почув критичної оцінки засудженим своїх злочинних дій, негативного ставлення до них, а головне, усвідомлення недопустимості вчинення таких дій в майбутньому.

Колегія суддів приходить до висновку, що на даний час засуджений ОСОБА_7 хоча і демонструє прагнення досягнути виправлення і наявні позитивні зміни в особистості засудженого та його поведінці, однак, ці зміни ще не досягнули того рівня серйозності та тривалості, щоб вважати їх такими, що свідчать про те, що він став на шлях виправлення.

Прийняття рішення про заміну покарання більш м`яким не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, і що засуджений дійсно став на шлях виправлення.

І тому, зважаючи на аргументи та мотиви, викладені вище, суд не погоджується з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, за яким останній став на шлях виправлення, та не бачить підстав для задоволення подання виправної колонії щодо заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити, що відмова у задоволенні вказаного подання не позбавляє права повторного звернення, оскільки згідно з ч. 7 ст. 154 КВК України у разі відмови суду щодо заміни покарання або невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні стосовно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, може бути внесено не раніше ніж через один рік з дня винесення рішення (постанови) про відмову.

На підставі наведеного, ст.6 КВК України, ст.82 КК України, керуючись ст. ст. 371,372,376, 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні подання начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» про заміну покарання більш м`яким, а саме у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому 21.03.2003 року Апеляційним судом Миколаївської області за ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.296, п.п.1,2,4,6,8,9,10,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152, ч.3 ст.289, 70, 71 КК України до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде оголошено 09.05.2025 року о 08:30 год.

Головуючий суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3