Дата документу 22.04.2025Справа № 554/5829/25
Провадження № 1-кс/554/5701/2025

У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, капітан Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , погоджене прокурором ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000901 від 19.04.2025 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Миргород, Полтавської області, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, проживаючого та зареєстрованого за адресою: який на момент вчинення кримінального правопорушення обіймав посаду старшого по корпусу відділу режиму і охорони державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)», раніше не судимого,-

в с т а н о в и в:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 строком на 60 днів без внесення застави.

Встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000901 від 19.04.2025 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, прохав застосувати запобіжний захід у вигляді тримання строком на 60 днів та не визначати розмір застави, оскільки вказаний злочин вчинено із застосуванням насильства щодо потерпілої особи. Вважає, що мають місце ризики, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Особа підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання від семи до дванадцяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади, тому наявний ризик переховування від органів досудового розслідування, незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний просив відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказував, що він не заперечує щодо того, що мали місце обставини події 15-16.04.2025 року. Однак він зазначав, що він застосовував заходи фізичного обмеження до ОСОБА_7 з метою перешкодити йому вчинити самоушкодження. Він не ставив за мету спричинення ув`язненому моральних страждань або катування. ОСОБА_7 страждає на психічний розлад і неодноразово вчиняв собі самокаліцтво, останній раз - 15.04.2025 року. Підозрюваний наголошував, що він діяв відповідно до наказу керівництва.

Захисник у судовому засіданні заперечував щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив у задоволенні клопотання слідчого відмовити. Вважає, що підозра є необґрунтованою. Вказував, що можливо у діях підозрюваного має місце перевищення певних повноважень. Однак підозрюваний не мав мету, яку передбачає ст. 127 КК України: навмисне заподіювання сильного болю, фізичне чи моральне страждання, покарати ув`язненого за дії, які той вчинив, залякати чи примусити потерпілого до чогось. ОСОБА_6 не мав умислу, мети або наміру застосувати щодо ув`язненого ОСОБА_7 катування, він діяв виключно з метою запобігання самокалічення або вчинення суїциду, тобто переслідував мету убезпечення спричинення можливої шкоди останнім як собі, так і третім особам, зважаючи на його психічний стан та агресивність. ОСОБА_6 є особою з міцними соціальними зв`язками, позитивно характеризується. Ризики стороною обвинувачення не доведені.

Заслухавши учасників процесу, приходжу до такого висновку.

Встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000901 від 19.04.2025 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що наказом начальника ДУ ПУВП №23 від 29.11.2022 за №187/ОС ОСОБА_6 призначено на посаду старшого корпусу відділу режиму і охорони ДУ ПУВП №23.

Окрім цього, ОСОБА_6 працює у ДУ ПУВП №23, разом із ОСОБА_8 , який обіймає посаду чергового помічника начальника ДУ ПУВП №23, тобто вони перебувають у службових відносинах.

Відповідно до розпорядження Верховного суду в умовах воєнного стану було змінено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду до Полтавського апеляційного суду, в зв`язку з чим обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України ОСОБА_7 було переведено в 2022 році з ДУ «Харківська установа виконання покарань УДПС України в Харківській області» до ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)». За час перебування в ДУ ПУВП №23 ув`язнений ОСОБА_7 неодноразово порушував режим відбування покарання, за що на останнього накладались дисциплінарні стягнення.

Так 15.04.2025 близько 11 год. 30 хв., ув`язнений ОСОБА_7 , перебуваючи в камері №164 медичної частини ДУ ПУВП №23 за адресою: м. Полтава, вул. Юліана Матвійчука, 91, наніс удар кулаком правої руки в стіну камери, внаслідок чого пошкодив кисть. Про вказану подію того ж дня о 12 год. 17 хв. на лінію «102» повідомив черговий помічник начальника установи виконання покарань чергової служби ДУ ПУВП №23 ОСОБА_8 , внаслідок чого в ІТС ІПНП (журналі ЄО) ВП №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області 15.04.2025 за № 7856 було зареєстровано повідомлення та відправлено слідчо-оперативну групу.

Після відібрання слідчо-оперативною групою пояснень у ОСОБА_7 за фактом отримання тілесних ушкоджень, останній був поміщений у камеру №164 медичної частини ДУ ПУВП №23.

О 13 год 43 хв. ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зайшли в камеру №164, в якій перебував ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_6 наказав ОСОБА_7 лягти на ліжко. Ув`язнений, підкорившись наказу представника установи, ліг на ліжко, після чого ОСОБА_8 за допомогою принесених ОСОБА_6 засобів заздалегідь підготовлених смужок тканини, прив`язав до металевої частини ліжка ліву руку ОСОБА_7 , а ОСОБА_6 - праву руку ув`язненого. В послідуючому, ОСОБА_6 за допомогою принесених засобів прив`язав до металевих частин ліжка тулуб та ноги ОСОБА_7 , тим самим обмеживши рухи ув`язненого та унеможлививши останньому справляти природні потреби, після чого залишили ув`язненого прикутим до ліжка.

В послідуючому, після спроб ОСОБА_7 вивільнитись, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 15.04.2025 в період часу з 14:58 по 17 год 20 хв. неодноразово прибували у камеру №164 та прив`язували потерпілого до ліжка. При цьому, у подальшому з метою запобігання спробам вивільнитись із засобів прив`язування, до потерпілого було застосовано спеціальний засіб кайданки.

У період з 17 год 20 хв. 15.04.2025 по 21 год. 34 хв. 15.04.2025 та з 21 год 39 хв. 15.04.2025 по 09 год. 00 хв. 16.04.2025 ОСОБА_7 був обмежений в русі та позбавлений понад 19 годин у справлянні природних потреб, чим останньому спричинено моральні страждання, вчинене представниками держави з метою покарати за порушення режиму роботи колонії.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні дій за попередньою змовою з ОСОБА_8 , які діючи умисно, за попередньою змовою та узгодженим планом, у період часу з 13 год. 43 хв. 15.04.2025 до 09 год. 00 хв. 16.04.2025, перебуваючи за адресою: м. Полтава, вул. Юліана Матвійчука, 91 на протязі понад 19 годин утримували ОСОБА_7 прикутим до ліжка, тобто умисно заподіяли останньому моральне страждання, шляхом обмеження руху та ненадання можливості справляння природних потреб, вчинене представником держави з метою покарати її за дії вчинені нею, тобто катування.

20.04.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України, тобто у катуванні, що полягало в умисному діянні, спрямованому на заподіяння особі морального страждання, вчинене представником держави з метою покарати її за дії вчинені нею, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В ході судового розгляду встановлено, що вручена 20.04.2025 року органами досудового розслідування ОСОБА_6 підозра за ч. 3 ст. 127 КК України повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990 р., п. 32, Series A, № 182).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема: рапортом щодо виявлення ознак кримінального правопорушення від 19.04.2025; дорученням на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України від 19.04.2025; рапортом від 19.04.2025; заявою ОСОБА_7 про залучення до провадження як потерпілого від 19.04.2025; протоколами допитів потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколом проведення слідчого експерименту від 19.04.2025 та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Слідчий суддя приходить до висновку, що в матеріалах провадження містяться достатні дані, підтверджуючі, що підозрюваний ОСОБА_6 міг вчинити інкримінований йому злочин, висунута підозра є обґрунтованою. При цьому слідчим суддею при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не є предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без них.

Перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_6 через тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 127 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховування від органів досудового розслідування та суду.

Підозрюваний ОСОБА_6 може тиснути та впливати на свідків, деякі з яких до теперішнього часу ще не допитані.

Підґрунтям такого ризику є те, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може незаконно впливати як особисто, так і через третіх осіб з числа діючих працівників ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» на учасників кримінального провадження, з метою запобігання надання ними правдивих показань, зокрема, на вже допитаних свідків та інших свідків, в тому числі з мотивів помсти їм за надані в ході досудового розслідування показання, чи з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене, існує ризик здійснення тиску на вказаних осіб з боку підозрюваного.

Вказана обставина свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконний вплив на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи його нехтування положеннями чинного законодавства, шляхом уникнення від явок до органу досудового розслідування та суду, а також не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Вказане також свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Проаналізувавши доводи слідчого та прокурора в обґрунтування обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , слідчий суддя вважає, що знайшли своє підтвердження ризики, визначені п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відносно підозрюваного, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Також слід зазначити, що виключно тяжкістю вчиненого особою кримінального правопорушення, не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому суд враховує рішення Європейського суду з прав людини (п.80 рішення у справі «Харченко проти України» (заява № 40107/02) та п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України» (заява №17283/02), якими встановлено, що застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою виключно на підставі наявності підозри є прямим порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, а саме недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

У клопотанні слідчого, так і в судовому засіданні прокурор та слідчий обгрунтовували обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише тим, що підозрюваним інкримінується вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення. При цьому, сторона обвинуваченням жодним чином, не мотивувала неможливість застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Слідчий суддя приходить до висновку, що до підозрюваного не може бути застосовані запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, поруки, застави, оскільки вони не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки вказані види забезпечення кримінального провадження не усунуть встановлені ризики.

Водночас, слідчий суддя вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням у ДУ «Полтавська установа покарань ( № 23)» не буде дієвим з метою забезпечення даного кримінального провадження, а також з огляду на те, що підозрюваний на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення обіймав посаду старшого по корпусу відділу режиму і охорони ДУ «Полтавська установа покарань (№ 23), останній вказує на те, що він виконував накази керівництва установи покарань.

Відповідно до приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Беручи до уваги наявність у підозрюваного постійного місця проживання, наявність стійних соціальних зв`язків, позитивні характеристики особи, наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України, які є доведеними стороною обвинувачення, враховуючи недоведеність недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні, слідчий суддя дійшов до висновку про можливість застосувати відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, який буде достатнім для неухильного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Тому, суд дійшов до висновку, про часткове задоволення клопотання.

З урахуванням наведеного, суд вважає можливим застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням засобів електронного контролю, який, на думку суду, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового слідства.

Керуючись ст.ст. 132, 176, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 369-372, 379, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці, в межах строку досудового розслідування, до 20.06.2025 року.

Домашній арешт застосувати з використанням засобів електронного контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконання наступних обов`язків:

- прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора, суду;

- не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця свого проживання;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування зі свідками, іншими підозрюваними у кримінальному провадженні, за виключенням як за ініціативою слідчого чи прокурора в їх присутності.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань до підозрюваного може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, зобов`язавши передати копію ухвали для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.

Роз`яснити, що за умисне невиконання ухвали суду передбачена відповідальність за ст. 382 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення

Повний текст ухвали складено 01 травня 2025 року у зв`язку з перебування слідчого судді з 23.04.2925 по 30.04.2025 року на лікарняному.

Слідчий суддя ОСОБА_1