Справа № 731/476/25
Провадження 1-кп/731/42/25
У Х В А Л А

17 вересня 2025 року с-ще Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 1 кримінальне провадження за № 002018 від 09 червня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Рубіжне Луганської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, з професійно-технічною освітою, неодруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей, не має статусу особи з інвалідністю, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2025 року до суду надійшов обвинувальний акт.

Ухвалою суду від 21 серпня 2025 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні на 03 вересня 2025 року.

Ухвалою суду від 03 вересня 2025 року призначено розгляд кримінального провадження на 17 вересня 2025 року.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Пояснив, що заявлені під час обрання запобіжного заходу ризики є триваючими та не перестали існувати. ОСОБА_4 може переховуватися від суду, оскільки санкція ч. 5 ст. 407 КК України передбачає досить суворе безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 10 (десяти) років. Крім того, він може незаконно впливати на свідків, створювати штучні докази або підбурювати інших осіб, які не були свідками, до надання завідомо неправдивих показань. Злочинна діяльність ОСОБА_4 має триваючий характер, він кілька разів вдавався до самовільного припинення обов`язків військової служби, що свідчить про можливість вчинення ним аналогічних правопорушень у подальшому. Можливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів відсутня. Розмір застави просить не визначати.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні вказав, що підозра ризики, на які посилається прокурор, відсутні, впливати на свідків обвинувачений не має можливості, вважав за можливе обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю погодився з позицією свого захисника та вважав, що клопотання прокурора про продовження йому строку тримання під вартою не підлягає задоволенню.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали, надані ними на обґрунтування своїх клопотань, суд дійшов таких висновків.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явленні його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Санкція ч. 5 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 10 (десяти) років.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 27 липня 2025 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 22 вересня 2025 року року, без визначення розміру застави.

Стаття 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» та практика Європейського суду з прав людини передбачають, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Статтями 131-132 КПК України передбачено, що запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений. Строк дії ухвали про продовження такого строку не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

Суд вважає обґрунтованим посилання прокурора на те, що ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду не зменшився, оскільки санкція за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яка передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 10 (десяти) років, підтверджує високу імовірність бажання уникнути покарання.

В контексті практики Європейського суду з прав людини ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого покарання. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (п. 102,107 рішення ЄСПЛ у справі «Panchenko v.Russia» від 08 лютого 2005 року (заява № 45100/98). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v.Moldova» від 04 жовтня 2005 (заява № 9190/03).

Суд враховує, що обвинувачений, будучи військовослужбовцем та маючи дружні стосунки з побратимами, зможе шляхом підкупу, психологічного впливу, погроз, так і в інший спосіб вплинути на свідків.

При застосуванні більш м`якого запобіжного заходу обвинувачений зможе іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, зокрема, створити штучні докази чи підбурити осіб як цивільних осіб, так і осіб з числа військовослужбовців, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих показань.

Крім того, обвинувачений може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки його протиправна діяльність мала триваючий характер та була припинена лише шляхом його затримання.

Перелічені обставини свідчать про те, що, у порівнянні з часом обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заявлені ризики на теперішній час не зменшилися та зберігають свою актуальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Судом розглянуто можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, тобто більш м`яких, визначених у ст. 176 КПК України. При цьому враховано позицію та доводи як сторони обвинувачення, так і сторони захисту. Аналіз матеріалів, наданих суду сторонами процесу, доводить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам, відповідно до викладеної вище мотивації.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 10 (десяти) років; усвідомлює тяжкість та невідворотність покарання, що йому загрожує; враховуючи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України; реальну загрозу переховування обвинуваченого від суду; достатність підстав вважати, що, перебуваючи на волі, він може незаконно впливати на свідків, які йому відомі; може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, створюючи штучні докази; вчинити аналогічне кримінальне правопорушення, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися та зберігають свою актуальність, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання ОСОБА_4 під вартою на час судового провадження.

Згідно з абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе не визначати розмір застави.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-183, 194, 196-197, 199, 201, 205, 314-316, 369-372, 395 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в межах судового провадження на 60 (шістдесят) днів, тобто до 15 листопада 2025 року включно.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали до 15 листопада 2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до ч. 2 ст. 400 КПК України подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1