Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 504/1329/23
Провадження № 1-кп/499/27/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт кримінального провадження №0000302 від 25.10.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 у вчинені кримінального правопорушення ч.1 ст.263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В перших числах березня 2022 року, в денний час доби, більш точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, ОСОБА_5 під час перебування в м. Одеса, по вул. Грецька зайшов до покинутої споруди, яка раніше відома під назвою «Амстердам» (юридична адреса відсутня), колишній клуб-казино, в середині якого виявив двоствольну гладкоствольну мисливську рушницю 16 калібру моделі «Б» номер НОМЕР_1 , 1954 року випуску, яка являється вогнепальною зброєю-обрізом.

Розуміючи, що вказана рушниця є вогнепальною зброєю ОСОБА_5 незаконно придбав, вищевказану зброю без передбаченого законом дозволу.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу ОСОБА_5 привласнив знайдену вогнепальну зброю - обріз, виготовлений промисловим способом з двоствольної куркової гладкоствольної мисливської рушниці 16 калібру моделі «Б» № НОМЕР_1 1954 року випуску, шляхом укорочування стволів до залишкової довжини 305 мм й відпилювання прикладу до шийки ложі, приніс її за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 де став її зберігати в кімнаті на столі без передбаченого законом дозволу.

25.10.2022 року в період часу з 10:05 години по 10:30 годину під час проведення санкціонованого огляду домоволодіння, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_5 було виявлено та вилучено двоствольну гладкоствольну мисливську рушницю 16 калібру моделі «Б» номер НОМЕР_1 , 1954 року випуску, що є вогнепальною зброєю-обрізом.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України - носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , в скоєному діянні не визнав себе винним в повному обсязі зважаючи на ту обставину, що він сам видав зброю працівникам СБУ та показав, що він знав, що у покійного батька в дачному будинку зберігалася зброя обріз рушниці. Він знав де вона знаходилася і що вона належала батькові, але він нею не користувався. Коли до них в дачний будинок прийшли працівники СБУ з обшуком, йому запропонували видати предмети заборонені для зберігання які можуть бути в приміщенні. Він, зважаючи на таке дістав рушницю і поставив її на стіл в кімнаті. Також він пояснив суду, що саме тому він вважає, що він добровільно видав зброю.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо дотримуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, не дивлячись на невизнання ним вини в повному обсязі, доведена прокурором у повному обсязі і підтверджується встановленими судом фактичними даними, у розумінні вимог статей 84, 85, 86, 87, 94 КПК України, які містяться показах свідків та письмових доказах. А не визнання вини обвинуваченим, розцінює як спосіб захисту та враховуючи вищезазначені обставини прийшов до переконання, що ОСОБА_5 є винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, а вина його повністю доводиться зібраними та дослідженими по справі доказами.

Так свідок ОСОБА_6 яка є матір`ю обвинуваченого показала що в той день була в будинку, почула якийсь галас на подвір`ї, побачила там групу людей, вони повідкривали машини і звідти щось викидали. Вона не зрозуміла, що відбувається та не розуміла хто вони, син сказав: мама, все нормально, йди в будинок. Потім вони зайшли, за ними ОСОБА_7 , загнали нас з подругою на кухню, забрали телефон. Ніяких паперів (документів) не пред`являли, Повідомила, що власницею будинку мала бути вона, але ще не встигла оформити документи після смерті чоловіка. ОСОБА_7 приїздив також до цього будинку, допомагав в домашніх справах. Крім того пояснила що під час обшуку працівники СБУ (як вона дізналась пізніше) щось шукали, вважала, що син їм надав доступ. Вони нічого не пояснювали, зайшли, сказали віддати телефони і сказали сидіти тихо. Нічого не чула, вони одразу пішли наверх, вона з подругою лишилися на першому поверсі на кухні. Потім через хвилин 15-20 один з співробітників вийшов сказав давайте свідків, а чого свідків вона не знала, а потім він показав їй фото на телефоні. Ось дивіться що ми в нього знайшли, вона ще запитала: це пістолет, він каже ні, вона не пам`ятаю як він це назвав. Також вона пояснила, що знала, що в будинку є зброя, але вона її ніколи не бачила. Чоловік помер в жовтні, а вона почала проживала десь з лютого місяця. Син проживав на АДРЕСА_3 , інколи приїжджав допомагати їй. Також повідомила, що в будинку стіна була трохи розібрана, і син хотів залагодити дірку в ній, і знайшов там зброю. З батьком він не жив.

Свідок ОСОБА_8 показав суду, що є працівником СБУ і разом з іншими працівниками брав участь у проведенні контр-диверсійних заходів на території Фонтанського та Чорноморської ТГ, під час даних заходів місцеві жителі повідомили, що знають, що у ОСОБА_9 була зброя, тому вони і пішли перевіряти вказаний факт. Підійшовши до будинку, побачили ОСОБА_7 на подвір`ї, там були собаки на вулиці, він попросив їх закрити, задля безпеки присутніх. Запитав чи є заборонені речовини, зброя? ОСОБА_7 відповів що є дістав згорток, засоби для куріння, потім запитав чи є рушниця, він сказав що є, не міг її знайти на першому поверсі, сказав, що на другому поверсі будинку, Там був ремонт. Вони спочатку спитали дозволу чи можна ввійти, потім вийшла його мати. Після того як всі присутні побачили зброю він здійснив виклик поліції на 102, приїхала слідча оперативна група, поліцейські запросили понятих. Наскільки йому відомо, мати не знала, що в нього є рушниця та наркотичні засоби. Також він повідомив, що контр-диверсійні заходи проводяться спільно з національною поліцією, прикордонною службою та СБУ. Точно хто був із співробітників свідок не пам`ятає. Як надали дозвіл зайти, детально не пам`ятає, ОСОБА_10 , що ОСОБА_7 показав рушницю в кімнаті будинку на 2 поверсі, вона була на столі і він здійснив виклик на 102, далі документування проводила поліція. Також повідомив, що рушниця була коротенька, обрізана, під давнину. Так він пам`ятає.

Показання свідків суд визнає належними та допустимими, оскільки такі є логічними, послідовними, чіткими, не містять розбіжностей та узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема, із показами допитаних в судовому засіданні свідків, дослідженими під час судового розгляду та висновками експертів.

Окрім показань обвинуваченого та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, також підтверджується відомостями, які містяться в досліджених судом письмових доказах та процесуальних документах, а саме:

- витягом з ЄРДР від 25.10.2022 року про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення ( т. 2 а.с.1) ;

- протоколом огляду місця події від 25.10.2022 року, згідно якого зафіксовано огляд, який проводився в приватному будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_2 та виявлено дві курилні колби, поліетиленовий пакет з речовиною зеленого кольору рослинного походження, предмет схожий на обріз та два набої з фототаблицями (т.2 а.с. 2-9);

- постановою про визнання речовими доказами та приєднаннями до матеріалів кримінального провадження, згідно якої приєднано до кримінального провадження № 0000302 від 25.10.2022, як речовий доказ: предмет схожий на обріз рушниці, два набої до нього, які упаковані у сейф пакет WAR1749972, два пристрої для куріння та полімерний пакет з речовиною рослинного походження, які упаковані у сейф-пакет WAR1109146 (т.2 а.с. 10)

- копією ухвали слідчого судді Южного міського суду Одеської області від 28.10.2022 року про надання дозволу слідчому відділенню ВП №4 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області на проведення огляду в будинку та побутових господарських приміщеннях, які розташовані на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 (а.с.11)

- копією ухвали слідчого судді Южного міського суду Одеської області від 28.10.2022 року про накладення арешту на предмет схожий на обріз рушниці, два набої до нього, два пристрої для куріння та полімерний пакет з речовиною рослинного походження з позбавленням власника або третім особам правом користуватися, ремонтувати або розпоряджатися вказаними речами ( т.2 а.с. 12);

- характеристикою, згідно якої підтверджена та обставина, що ОСОБА_5 фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 разом з матірю ОСОБА_6 ( т.2 а.с. 13);

- висновком експерта №22-5951 судової експертизи зброї від 27.12.2022 року згідно якої наданий на експертизу предмет є вогнепальною зброєю обрізом, виготовлений саморобним способом з двоствольної куркової гладкоствольної мисливської рушниці 16 калібру моделі «Б» № НОМЕР_1 1954 року випуску, шляхом укорочування стволів до залишкової довжини 305 мм й відпилювання прикладу до шийки ложі. Обріз до проведення обстрілів придатний. Надані на дослідження два патрони є боєприпасами саморобного способу спорядження патронами 16 калібру з металевими гільзами, призначеними до мисливських гладкоствольних рушниць такого ж калібру з довжиною патронників 70 мм. Патрони на момент експертизи до стрільби не придатні внаслідок розкладання ініціюючого складу капсулів-запальників (т.2 а.с. 18-21)

- рапортом слідчого СД ВП № 4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 доведено ту обставину, що власника рушниці з номером який зазначено на рамці рушниці 84194 рік випуску 1954 не виявлено ( т.2 а.с. 25).

На переконання захисника ОСОБА_4 , відсутність спеціального закону, який регулює правовий режим права власності на зброю, виключає наявність у діянні засудженого об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Крім того, вона вважає: оскільки особа повідомила про наявність у неї заборонених предметів до початку обшуку (огляду), працівники СБУ мали б задокументувати факт добровільної здачі зброї.

Але суд не може погодитися з доводами захисника. Відповідно до ч. 3 ст. 263 КК України добровільна здача зброї означає, що людина має можливість і надалі безперешкодно її зберігати, проте за власним бажанням (незалежно від причин та мотивів) передає зброю відповідному державному органу. У цьому випадку, як свідчать встановлені судом обставини, правоохоронні органи мали інформацію про те, що засуджений зберігає зброю і боєприпаси, у зв`язку з чим і вирішили отримати дозвіл на обшук домоволодіння безпосередньо у ОСОБА_5 він, допустив їх до домоволодіння і показав зброю. Таким чином, визнав факт зберігання ним зброї тоді, коли вже не мав можливості надалі безперешкодно її зберігати.

А отже, якщо обвинувачений повідомив орган досудового розслідування про факт зберігання зброї тоді, коли усвідомив неможливість і надалі безперешкодно її зберігати, оскільки вони неминуче будуть виявлені працівниками СБУ, то в такому разі він має нести кримінальну відповідальність за придбання та зберігання вогнепальної зброї і бойових припасів без передбаченого законом дозволу (ч. 1 ст. 263 КК України). Видача зброї та боєприпасів за таких умов не містить підстав для застосування ч. 3 ст. 263 КК України, яка передбачає, що особа, яка добровільно здала органам влади зброю, бойові припаси, вибухові речовини або вибухові пристрої, не підлягає кримінальній відповідальності за вчинення дій, передбачених ч. 1 або ч. 2 ст. 263 КК України.

Добровільна здача означає, що особа має реальну можливість та усвідомлює, що й надалі безперешкодно може зберігати предмети цього злочину, проте за власним бажанням (незалежно від причин та мотивів) здає їх органу влади. Постанова ККС ВС від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/15397/19 https://reyestr.court.gov.ua/Review/114292175. ККС ВС: поняття «закон», яке використав законодавець у ст. 263 КК, має розширене тлумачення і включає в себе законодавство у цілому, в тому числі нормативні акти, що регулюють відповідні правовідносини, порушення яких утворює об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого цією статтею кримінального закону. Означена правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі № 127/27182/15-к (провадження № 51-3305км18).

А отже позиція захисника ОСОБА_4 щодо вказаних обставин є хибною і задоволенню не підлягає.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, документи які характеризують особу обвинуваченого, вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України - носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

На підставі всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, заслухавши прокурора, обвинуваченого, який свою вину не визнав в повному обсязі, суд вважає що вина ОСОБА_5 в скоєному кримінальному правопорушенні передбаченому ч.1 ст. 263 КК України є доведеною, в його діянні має місце склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 66 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд визнає що обставин які пом`якшують покарання судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд визнає відсутність обставин, які обтяжують покарання.

При вивченні особи обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше судимий, офіційно не працює, характеризується негативно, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває.

При вирішенні питання про призначення покарання суд враховує практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_5 , враховуючи фактичні обставини кримінальних проваджень, ступінь їх тяжкості, які, відповідно до ст.12 КК України є: ч.1 ст.263 КК України тяжким злочином особу обвинуваченого, який є засуджений до позбавлення волі, є неодруженим, на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває, відсутність пом`якшуючої та обтяжуючих обставин, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з метою виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі, у межах строків, визначених санкціями відповідної статті Кримінального Кодексу України.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 вироком Іванівського районного суду Одеської області від 13 вересня 2023 року засуджений за ч.3 ст.286 КК України до 7 (сім) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки.

Відповідно до приписів ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї ст.70 КК України, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за сукупністю злочинів суд вважає, що покарання йому необхідно призначити відповідно до ч.4 ст.70 КК України, оскільки з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення по даному кримінальному провадженню до постановлення попереднього вироку, тобто до постановлення вироку Іванівського районного суду Одеської області від 13 вересня 2023 року.

За викладених підстав, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим з урахуванням п.5 ч.1 ст.72 КК України, остаточно визначивши покарання у виді 7 (сім) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки.

У строк відбування остаточного покарання повністю зарахувати ОСОБА_5 покарання відбуте ним частково за вироком Іванівського районного суду Одеської області від 13 вересня 2023 року з моменту його фактичного затримання, тобто з 05 грудня 2022 року.

Саме таке покарання суд вважає справедливим, пропорційним, необхідним та достатнім для виправлення винного і запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Долю речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати складаються із витрат проведення судової експертизи зброї №225951 від 27 грудня 2022 року та складає 6040,64 грн.. які підлягають стягненню з обвинуваченого.

Цивільний позов не заявлявся.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України, і на підставі санкції даної статті призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

У відповідності до ст. 70 КК України призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначеним за вироком Іванівського районного суду Одеської області від 13 вересня 2023 року та остаточно визначити покарання - позбавлення волі на строк 7 (сім) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки.

Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання, тобто з 05 грудня 2022 року.

У строк відбування остаточного покарання повністю зарахувати ОСОБА_5 покарання відбуте ним частково за вироком Іванівського районного суду Одеської області від 13 вересня 2023 року з моменту його фактичного затримання, тобто з 05 грудня 2022 року.

Процесуальні витрати , які складаються із витрат проведення судової експертизи зброї №225951 від 27 грудня 2022 року та складають 6040,64 грн стягнути з ОСОБА_5 .

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Речові докази по справі - предмет схожий на обріз рушниці, два набої до нього, які упаковані у сейф пакет WAR1749972 - знищити.

Арешт накладений відповідно до ухвали слідчого судді Южного міського суду Одеської області від 28 жовтня 2022 року- скасувати.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити сторонам судового провадження.

Суддя ОСОБА_12