Провадження №: 1-кс/755/3248/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" серпня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої слідчої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського районного суду м. Києва клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 та дружину інваліда 3 групи, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, солдата резерву 3 роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 23 січня 2025 року, за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Слідча СВ Дніпровського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 , звернулась до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087 від 23 січня 2025 року, за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч. 6 ст. 2, п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

19 листопада 2024 року відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 призвано на військову службу під час мобілізації та направлено до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).

Відповідно до наказу №344 від 13 грудня 2024 року командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 призначити на посаду солдата резерву 3 роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків.

Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді солдата резерву 3 роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , 17 грудня 2024 року під час проходження військової служби вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, без дозволу командування та поважних причин, в умовах воєнного стану тимчасово, незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій умисел, солдат ОСОБА_4 , в порушення вказаних вище нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, в порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 9, 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин, діючи в умовах воєнного стану, 17 грудня 2024 року, приблизно о 14 год 00 хв, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 , що базувалася за адресою: АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних, або інших державних органів чи органів військового управління за наявно реальної можливості для цього до моменту затримання в порядку ст. 208 КПК України 29 серпня 2025 року о 13 год 10 хв, співробітниками Дніпровського УП ГУНП у м. Києві.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

29 серпня 2025 року ОСОБА_4 було затримано (час фактичного затримання 29 серпня 2025 року о 13 годині 10 хвилин) в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

29 серпня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити мотивуючи тим, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, та тому існують ризики, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду; можливість впливати на свідків у даному кримінальному провадженні з метою схилити їх до дачі не правдивих показів у судовому засіданні, можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, не з`являючись за викликом до слідчого чи прокурора, з метою затягування кримінального провадження; можливість вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, щодо ОСОБА_4 11 грудня 2024 року ДБР було зареєстровано ще одне провадження за ч.5 ст. 407 КК України, на даний час орган досудового слідства з`ясовує долю цього провадження.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомив, що дійсно приходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Був призваний на службу 19 листопада 2024 року і одразу потрапив до цієї частини, яка розташована у Рівненській області. Пробувши там один день він втік. Він хотів повернутися додому, до сім`ї, пройти знову ВЛК. У грудні його затримали та повернули до військової частини. Йому повідомили, що відносно нього ДБР зареєструвало кримінальне провадження, яке обіцяли закрити, якщо він залишиться служити. 17 грудня 2024 року він знову втік додому. Він проживав разом із сім`єю, працював, його дружина отримала інвалідність третьої групи. Його затримали працівники поліції біля під`їзду, де він проживав з дружиною та донькою. Він прописаний у бабусі, може там відбувати запобіжний захід у виді домашнього арешту та шукати собі частину для служби, тому просить не застосувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_6 зазначив, що обвинувачений фактично проживає у квартирі на АДРЕСА_4 разом з дитиною та дружиною, яка є інвалідом 3 групи. Сторона захисту не оскаржує підозру, оскільки дійсно мало місце самовільне залишення частини. Однак, ризики, які навів прокурор, не обґрунтовані, та нічим не підтверджуються. ОСОБА_4 може перебувати на запобіжному заході як в квартирі з дружиною, так і в квартирі, де він зареєстрований та проживає його бабуся. Він просить обрати йому цілодобовий домашній арешт. В разі обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просить визначити мінімальний розмір застави.

До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідча обґрунтовує доводи клопотання, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження та долучено розписки підозрюваного та адвоката щодо вручення їм копії клопотання слідчої про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Таким чином, слідчою виконані вимоги ч. 3 ст. 184 КПК України.

Вирішуючи питання про наявність підстав обрання запобіжного заходу - тримання під вартою, слідча суддя враховує вимоги ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення, що у даному випадку стороною обвинувачення дотримано, оскільки наявні, на цей час докази у провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного з цим злочином, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання вимог ст. 2 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідча суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_4 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановила.

У судовому засіданні, на думку слідчої судді, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, наявними у справі доказами, а саме даними, що містяться: у матеріалах службового розслідування проведеного за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_4 ; у протоколі допиту свідка ОСОБА_7 від 28 липня 2025 року; у протоколі допиту свідка ОСОБА_8 від 28 липня 2025 року; у протоколі затримання ОСОБА_4 в порядку ч. 1 ст. 208 КПК України від 29 серпня 2025 року; у протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 29 серпня 2025 року.

Крім того, в матеріалах знаходиться витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про те, що 11 грудня 2024 року внесені дані про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Вивчивши клопотання, долучені до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, вислухавши думку прокурора, який підтримав клопотання з мотивів викладених у клопотанні та вказав відповідні доводи у судовому засіданні, думку адвоката та підозрюваного, які заперечували у задоволенні клопотання, слідча суддя приходить до наступного.

Розглядаючи клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу та визначення його виду, суд враховує вимоги кримінального процесуального законодавства України та висновки Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Водночас ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Як вбачається з постанови про пред`явлення підозри, ОСОБА_4 підозрюється, відповідно до вимог ст. 12 КК України, у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує, крім іншого, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі доведеності його вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, майновий стан підозрюваного, його вік, міцність його соціальних зав`язків, той факт, що раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину.

Вказані вище обставини, а також суспільна небезпечність кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , на думку слідчої судді, дають підстави вважати, що з боку підозрюваного існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду; можливість впливати на свідків у даному кримінальному провадженні з метою схилити їх до дачі не правдивих показів у судовому засіданні, можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, не з`являючись за викликом до слідчого чи прокурора, з метою затягування кримінального провадження; можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи обставини, перераховані у ст. 178 КПК України, а також доведеність слідчим і прокурором під час судового розгляду клопотання, що більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчої та про необхідність обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 діб, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ними, покладених процесуальних обов`язків.

Підстав для обрання відносно підозрюваному інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, слідчим суддею не встановлено та сторонами не доведено.

Крім того, відповідно до вимог абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені вимогами ст. 177 та ст. 178 КПК України, з урахуванням вимог абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідча суддя не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчої судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

На підставі наведеного та, керуючись, ст.ст. 176 - 178, 182 - 184, 194, 196, 309 КПК України, слідча суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087 від 23 січня 2025 року, за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України- задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 , без визначення суми застави.

Ухвала діє 60 (тридцять) днів, тобто до 27 жовтня 2025 року (включно) та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 обчислюється з моменту його фактичного затримання - з 13 години 10 хвилин 29 серпня 2025 року.

Будь-які твердження чи заяви підозрюваного, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Виконання ухвали покласти на Дніпровське управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону ОСОБА_5 .

Ухвала слідчої судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_1