Номер провадження 1-кп/754/1023/25
Вирок

Іменем України

21 серпня 2025 року

Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000127 від 11 липня 2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, військовослужбовця, стрільця-санітара ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

24 квітня 2024 року Галицьким районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі;

17 травня 2024 року Франківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі,

на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 17 вересня 2024 року, згідно ст. 81-1 КК України, звільнився 25 вересня 2025 року умовно-достроково на невідбутий строк 6 років 3 місяці 22 дні,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторони обвинувачення - прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без поважних причин, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, 21 червня 2023 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_2 , що дислокується в АДРЕСА_2 .

У період часу з 21 червня 2023 року по 16 серпня 2023 року солдат ОСОБА_3 обов`язки військової служби не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а перебував у невстановленому досудовим розслідуванням місці, де займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

У подальшому, солдат ОСОБА_3 16 серпня 2023 року самостійно повернувся в розташування військової частини НОМЕР_2 .

Він же наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 283 від 25 вересня 2024 року був призначений на посаду солдата стрільця- санітара ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 .

Однак, солдат ОСОБА_3 під час дії воєнного стану вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Так, солдат стрілець-санітар ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без поважних причин, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, 03 січня 2025 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалась в АДРЕСА_3 .

У подальшому, співробітниками Деснянського УП ГУНП у м. Києві 09 квітня 2025 року було встановлено місцезнаходження ОСОБА_3 у Деснянському районі м. Києва.

Суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_3 в суді свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, фактичні обставини справи не оспорював, дав показання суду, що дійсно за обставин викладених в обвинувальному акті самовільно залишив 21 червня 2023 року військову частину НОМЕР_2 , не маючи на це дозволу відповідного командира. У подальшому, 16 серпня 2023 року самостійно повернувся в розташування військової частини. Крім того, після проходження лікування та госпіталізації не повернувся 03 січня 2025 року до військової частини НОМЕР_1 , де на той час проходив службу, а поїхав до місця свого проживання. У подальшому його місце знаходження було встановлено. Має намір продовжити службу в ЗСУ.

За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються.

При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд відповідно до ст. 66 КК України, визнає щире каяття у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, який раніше судимий, неодружений, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває та обирає йому покарання, передбачене санкцією ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі, яке він має відбувати в ізоляції від суспільства з урахуванням особи і тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, оскільки саме таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстави для застосування ст. 69, ст. 75 КК України відсутні.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 був засуджений 17 травня 2024 року вироком Франківського районного суду м. Львова за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі. 25 вересня 2024 року ОСОБА_3 був звільнений умовно-достроково на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 17 вересня 2024 року, для проходження військової служби, згідно ст.81-1 КК України, на невідбутий строк 6 років 3 місяці 22 дні.

Відповідно до ч. 3 ст. 81-1 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає такій особі покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд при призначенні остаточного покарання ОСОБА_3 керується вимогами ст.71 КК України та вважає необхідним призначити обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком суду невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити без змін, змінивши місце утримання ОСОБА_3 з гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Інші заходи забезпечення у кримінальному провадженні не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 371, 373, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати ОСОБА_3 до покарання за цим вироком суду невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 17 травня 2024 року та призначити остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати ОСОБА_3 з 10 квітня 2025 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити ОСОБА_3 без змін, змінивши місце утримання ОСОБА_3 з гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 - на утримання в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Головуючий