Справа №751/4427/25
Провадження №1-кп/751/248/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003976 від 17.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, із повною вищою освітою, не працючого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника

потерпілого ОСОБА_8

Встановив:

16.12.2024, близько 18 год 00 хв, автомобіль марки «Москвич», модель «2125 10-10», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , рухався у м. Чернігові на виїзді з нерегульованого перехрестя вулиці Івана Мазепи та проспекту Перемоги, де організовано круговий рух, зі сторони вулиці Олегове поле в напрямку вулиці Жабинського.

Рухаючись у вказаному напрямку, поряд з будинком № 18 по проспекту Перемоги у м. Чернігові, водій ОСОБА_4 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку в порушення п. 2.3 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (зі змінами та доповненнями), не надавши дорогу пішоходу ОСОБА_7 згідно вимог п. 18.1, який переходив по нерегульованому пішохідному переходу проїзну частину проспекту Перемоги, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_4 , у зв`язку з чим здійснив наїзд на ОСОБА_7 .

У результаті дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з забійно-рваними ранами спинки носа, правої половини обличчя з наявністю в м`яких тканинах сторонніх тіл (скло, каміння, металеві уламки), рубаною раною правої лобно-тім`яної ділянки, рваною раною правої вушної раковини, саднами та гематомами голови, множинними переломами кісток мозкового та лицевого черепу, забоєм головного мозку, епідуральною гематомою на рівні лобного полюса зліва, субарахноїдальним крововиливом, пневмоцефалією; закритої хребетно-спинномозкової травми з підвивихом зубовидного виростка 2-го шийного хребця, переломом лівого поперечного виростка 2-го поперекового хребця; закритого перелому правої малогомілкової кістки на рівні середньої третини діафізу зі зміщенням уламків; закритої травми грудної клітки з саднами передньої поверхні грудної клітки, травматичним пульмонітом; саден живота, колінних суглобів, які є наслідком одного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди, та згідно висновку судово-медичної експертизи № 178 від 28.03.2025 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 1.7, 2.3 (б), 18.1 Правил дорожнього руху України, що стало причиною та умовою настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, з урахуванням думки учасників судового провадження, переконавшись у добровільності визнання інкримінованих обставин, вірному розумінні ним суті обвинувачення та юридичних наслідків відмови від оспорювання інкримінованих у кримінальному провадженні обставин, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались докази щодо тих обставин, які ніким з учасників судового провадження не оспорювались.

У судовому засіданні було встановлено, що зміст цих обставин учасники судового провадження розуміють правильно, підтверджують добровільність своїх позицій та усвідомлюють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 надав показання, за змістом яких визнав факт та обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди у час, місці та за обставин, зазначених в оголошеному в судовому засіданні обвинувальному акті. Повідомив, що на час керування транспортним засобом проявив неуважність та допустив наїзд на пішохода, що здійснював рух на пішохідному переході. Після настання дорожньо-транспортної пригоди з місця настання дорожньо-транспортної пригоди не поїхав, вийшов з автомобіля, викликав швидку та чекав приїзду швидкої медичної допомоги та поліції. У судовому засіданні просив вибачення у потерпілого, засуджував вчинене діяння та просив суд не позбавляти його свободи.

Заслухавши обвинуваченого та дослідивши висновки експертиз, основні процесуальні рішення у кримінальному провадженні та характеризуючи матеріали, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначаючи покарання, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття. При цьому, на переконання суду, поведінка обвинуваченого в судовому процесі та його посткримінальна поведінка на місці події та на стадії досудового розслідування дозволяє з сутнісної точки зору розцінювати її каяття саме як щире. Обставинами, що характеризують посткримінальну поведінку обвинуваченого є виклик швидкої допомоги, перебування на місці дорожньо-транспортної пригоди, належне виконання процесуальних обов`язків у ході кримінального провадження. Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження неодноразово засудив своє діяння, взяв на себе зобов`язання не допускати вчинення нових кримінальних правопорушень.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 67 КК України, під час судового розгляду не встановлено.

Суд також враховує дані про особу обвинуваченого, зокрема що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є батьком малолітньої дитини ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , брав участь у заходах з оборони України від агресії російської федерації з 24.02.2024, однак у подальшому був демобілізований, за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 163), до адміністративної відповідальності притягувався за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 155).

За наведених обставин суд доходить висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини 2 статті 286 КК України.

Водночас з огляду на наявність пом`якшуючої покарання обставини, враховуючи висновок органу пробації, за змістом якого ризик повторного вчинення кримінальних правопорушень є низьким, а виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства (а.с. 119 121), наявність в ОСОБА_4 малолітньої дитини, яка хоча й не мешкає з обвинуваченим, однак як вбачається із пояснень учасників на користь якої обвинуваченим сплачуються аліменти, беручи до уваги наявність інших даних про особу, як-то відсутність попередніх притягнень до кримінальної відповідальності, добровільну участь в захисті Батьківщини, які свідчать про наявність підстав вважати, що можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства на даний час збережена, з огляду на мету покарання, якою в силу ст. 50 КК України є не лише кара, але й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, суд вважає за можливе із застосуванням положень статті 75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, які є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого.

Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України саме таке покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Заразом на переконання суду наявні правові підстави для застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з огляду на таке.

Згідно із частиною 1 статті 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

Суд не може не звернути увагу на те, що ОСОБА_4 двічі притягувався до адміністративної відповідальності за суттєві порушення у сфері безпеки дорожнього транспорту, а саме: постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2025 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 155) та постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09.09.2014 за ч. 1 ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 159). Той факт, що за другою постановою ОСОБА_4 а даний час вважається таким, що не був притягнутий до відповідальності в силу спливу строків давності, на переконання суду, не перешкоджає врахуванню вказаної постанови у якості характеризуючого особу матеріалу. На думку суду, факти притягнення обвинуваченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП у сукупності із обставинами даного кримінального провадження чітко свідчать про те, що ОСОБА_4 не виявляє достатньо серйозного ставлення до вимог Правил дорожнього руху, а отже призначення додаткового покарання у даному випадку суд розцінює як міру необхідну та безальтернативну для виправлення обвинуваченого.

З огляду на належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні був заявлений, у якому цивільний позивач ОСОБА_7 просив суд стягнути із страхової компанії ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» 50 864 грн 45 коп матеріальної шкоди у виді витрат на лікування, а з ОСОБА_4 500 000 грн 00 коп моральної шкоди та 42 000 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.

Щодо суми матеріальної шкоди у виді витрат на лікування, то матеріалами справи підтверджуються витрати на лікування потерпілого на суму 50 036 грн 43 коп (а.с. 67 79). Крім того, витрати у даній сумі визнаються як обґрунтовані у відзиві ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» (а.с. 107).

Згідно із полісом страхування обов`язкової цивільно-правової відповідальності відповідальність власника транспортного засобу було застраховано в ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА», ліміт відповідальності за ризиком шкода, заподіяна життю і здоров`ю потерпілого 320000 грн 00 коп (а.с. 111 112).

Що ж до вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

На переконання суду у межах даного кримінального провадження об`єктивно підтверджується той факт, що потерпілий ОСОБА_7 зазнав суттєвих душевних страждань, зумовлених ушкодженням його здоров`я, втратою можливості дотримання нормального життєвого укладу, необхідністю вжиття додаткових витрат на відновлення своїх прав у виді звернення із цивільним позовом у кримінальному провадженні. Як свідчать матеріали справи, окремі наслідки для здоров`я потерпілої особи є довгостроковими та можливо незворотними, на що вказує довідка військово-лікарської комісії від 22.04.2025 щодо можливості проходження потерпілим служби лише на окремих видах посад - частини забезпечення, ТЦК та СП, тощо (а.с. 62), а також і сам характер та тяжкість травм, отриманих потерпілим.

За наведених вище умов суд відхиляє аргументи захисника обвинуваченого про обґрунтованість вимог цивільного позову лише в сумі 100 000 грн 00 коп, оскільки така сума відшкодування є очевидно непропорційною тяжкості душевних переживань, зумовлених суттєвим ушкодженням здоров`я потерпілого, та суперечить критеріям розумності та справедливості.

Водночас з огляду на принципи розумності та справедливості цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) суд вважає за необхідне зменшити заявлену до відшкодування суму моральної шкоди до 280 000 грн 00 коп.

На думку суду така сума відшкодування моральної шкоди відповідає критеріям розумності та справедливості, а також відповідає майновому стану обвинуваченого та його спроможностям до відшкодування шкоди. Зокрема суд враховує, що обвинувачений є працездатною особою відносно молодого віку, за його власними поясненнями працює, хоча й неофіційно, а отже може та повинен вжити всіх належних заходів, спрямованих на відшкодування шкоди потерпілій особі. Бере суд до уваги й той факт, що станом на час розгляду даної справи завдана матеріальна та моральна шкода не відшкодована добровільно навіть у частині. Крім того, за відсутності відомостей про суму доходів обвинуваченого, які носять неофіційний характер, така сума відшкодування моральної шкоди є співмірною як із характером душевних переживань потерпілої особи, так і з рівнем оплати праці робітників у відповідному регіоні.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.12.2024 на майно, підлягає скасуванню, оскільки відпала потреба у застосуванні цього заходу.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні в сумі 19 853 грн 60 коп, пов`язані з проведенням судових експертиз, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Щодо заявлених у справі цивільним позивачем витрат на правову допомогу суд виходить із такого.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу цивільним позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги від 24.12.2024, додаткової угоди №1 до цього договору від 25.12.2024 та акт приймання передачі наданих послуг від 30.06.2025 на суму 42 000 грн 00 коп та копії прибуткових касових ордерів на цю суму (а.с. 128 131).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 2 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у відповідності до ст. 133, 137, 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову у справі, а також складності справи, ціни позову, обсягу наданих та виконаних робіт, принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу виходячи з розрахунку: 330 036 грн 43 коп (задоволені позовні вимоги) / 550 864 грн 45 коп (заявлені позовні вимоги) х 42 000 грн (витрати на правничу допомогу) = 25 163 грн 23 коп, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

Ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на ОСОБА_4 передбачені ст. 76 КК України обов`язки:

- з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОІНС УКРАЇНА" та ОСОБА_4 задовольнити частково:

- стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОІНС УКРАЇНА" (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102) відшкодування майнової шкоди у виді понесених витрат на лікування в сумі 50 036 (п`ятдесят тисяч тридцять шість) грн 43 коп;

- стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) 280 000 (двісті вісімдесят тисяч) гривень 00 коп відшкодування моральної шкоди, витрати на правову допомогу у сумі 25 163 (двадцять п`ять тисяч сто шістдесят три) грн 23 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 19 853 грн 60 коп (дев`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят три гривні) процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз.

Арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 19.12.2024 скасувати, автомобіль марки «Москвич», модель «2125 10-10», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_10 .

Доказ у кримінальному провадженні DVD-R диск з відеозаписом з портативного відеореєстратора патрульних поліцейських зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

Суддя ОСОБА_1