Справа № 139/166/23
Провадження №:1-кс/138/450/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду в режимі відеоконференцзв`язку з використанням захисниками власних технічних засобів заяву захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_7 по кримінальному провадженню №0000322 від 12.07.2022 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

28.05.2025 до суду надійшла заява захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про відвід головуючої судді ОСОБА_7 від розгляду кримінального провадження № 0000322 від 12.07.2022 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Згідно ст. 35 КПК України дана заява була передана на розгляд судді ОСОБА_1 .

Захисник ОСОБА_5 заявив відвід головуючій судді ОСОБА_7 від участі у даному кримінальному провадженні, мотивуючи його виникненням сумніву в неупередже-ності судді, зокрема через винесення суддею ОСОБА_7 судового рішення поза встанов-леним кримінальним процесуальним законодавством України порядком кримінального провадження.

Так, ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області під головуванням ОСОБА_7 від 29.04.2025 частково задоволено клопотання прокурора та постановлено витребувати з Управління північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області інформацію та підтверджуючі документи щодо підстав для проведення позапланової ревізії, за результатами якої складено Акт № 11-30/3 від 17.06.2022 позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КНП «Мурованокуриловецька центральна районна лікарня» за період з 01.01.2020 по 30.04.2022. При задоволенні клопотання прокурора суд керувався п. 4 ч. 2 ст. 315 КПК України, яка не дає право суду на витребування документів за клопотанням учасників судового провадження під час судового розгляду, оскільки під час судового розгляду у разі виникнення необхідності у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального проваджен-ня суд має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшуко-ві) дії в порядку ч. 3 ст. 333 КПК України. Обставини, які суд бажає встановити за ухвалою від 29.04.2025 є такими, що мають істотне значення для кримінального провадження, оскільки впливають на визначення допустимості основного доказу сторони обвинувачення та допустимості ряду похідних від нього доказів. Сторона захисту при розгляді клопотання посилалась на те, що витребування документів, інформації під час судового розгляду може бути проведено тільки за правилами встановленими ст. 333 КПК України, але прокурором таке клопотання заявлено не було, тому що за правилами вказаної норми під час розгляду клопотання прокурор має довести чому вказані документи та інформація не були витребувані під час досудового розслідування, оскільки обставини, які свідчать про необхідність їх витребування, вилучення були відомі прокурору ще на стадії досудового слідства, так як вони містяться на першому аркуші Акту № 11-30/3 від 17.06.2022.

Таким чином, на думку захисника суддею ОСОБА_7 прийнято явно незаконне процесуальне рішення, чим додатково порушено принцип змагальності сторін та надано привілеї стороні обвинувачення у витребуванні вказаної інформації та документів, що викликає обґрунтований сумнів в її неупередженості.

Крім того у сторони захисту сумнів в неупередженості судді викликає її позиція у процесі, яка демонструє прихильність до сторони обвинувачення та упередженість до сторони захисту. Зокрема, під час судових засідань 15.04.2025, 16.04.2025 та 29.04.2025 суддею при розгляді питання щодо недопустимості ряду доказів внаслідок їх не відкриття стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, враховуючи позицію сторони захисту щодо відсутності у сторони обвинувачення письмового підтвердження факту надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів, доведена до учасників кримінального провадження своя позиція щодо: 1) відсутності у КПК України вимог до прокурора щодо надання стороні захисту доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів та відповідним процесуальним оформленням цього факту, що суперечить вимогам ч. 9 ст. 290 КПК України; 2) необхідності стороні захисту, за наявності письмового документу, який в повному обсязі обґрунтовує позицію сторони захисту щодо поставлених під сумнів доказів та відсутності опису найменувань матеріалів в ньому, доводити та доказувати (спростовувати) нічим не обґрунтовану, усну, позицію прокурора щодо існування описі, які нібито були надані стороні захисту під час виконання вимог ст. 290 КПК України, що суперечить вимогам ст. ст. 22, 26 КПК України та висновку Верховного суду у справі № 737/838/16-к щодо виникнення обов`язку доведення допустимості спірного доказу стороною, що його надала.

Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні заяву про відвід судді ОСОБА_7 підтримали, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення заяви про відвід судді ОСОБА_7 .

Представники потерпілих осіб Національної служби здоров`я України, КНП «Мурованокуриловецької центральної районної лікарні» в судове засідання не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду заяви про самовідвід повідомлені належним чином.

Суддя ОСОБА_7 про дату, час та місце розгляду заяви повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила.

Дослідивши зміст заяви про відвід судді та матеріали кримінального провадження, що стосуються даної заяви, заслухавши думку учасників кримінального провадження суд приходить до таких висновків.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Стаття 75 КПК України містить в собі обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Так, відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 цієї статті слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження та за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Положеннями ст. 80 КПК України передбачено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.

Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

Відвід повинен бути вмотивованим.

Верховний Суд у своїй ухвалі по справі № 826/11409/17 звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-якого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основ-них критеріїв неупередженості Верховний суд визнає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема, принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

«об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

«суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Також, згідно з частиною 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Зокрема, в пункті 104 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) від 27.05.2013 зазначено, що, як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп.28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Аналогічно в пункті 66 рішення ЄСПЛ у справі «Бочан проти України» (заява № 7577/02) від 03.05.2007 зазначено, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є довіра, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

В рішенні ЄСПЛ в справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02) від 09.11.2006 зазначено, що стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Отже, для вирішення питання щодо відводу (самовідводу) судді або складу суду необхідно перевірити додержання як об`єктивного, так і суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, а саме формування суду (колегії суддів) для розгляду конкретної справи (об`єктивний критерій) у встановлений законом спосіб, та надати оцінку доводам заявника про недодержання вимог щодо особистої безсторонності суду (суб`єктивний критерій), що має бути належним чином обґрунтовано.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням ХІ з`їзду суддів України від 22.02.2013, визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Хаушильдт проти Данії» (справа № 11/1987/134/188, скарга № 10486/83) наголошував, що суду потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа № 800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа № 9901/673/18). Також Верховний Суд вважає відвід завідомо безпідставним, якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б саме про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони з процесуальним рішенням судді (ухвала від 18 грудня 2018 року у справі № 910/2968/18).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення в порядку, визначеному положеннями КПК України.

Вказані в заяві захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_7 обставини об`єктивно не свідчать про її упередженість при розгляді справи або особисту зацікавленість в результатах провадження, а є його суб`єктивною оцінкою процесуальної діяльності судді, професійної кваліфікації та її процесуальних рішень, у випадку незгоди з якими сторона захисту не позбавлена можливості оскаржити їх у встановленому законом порядку.

Таким чином, сумніви сторони захисту стосовно неупередженості судді ОСОБА_7 об`єктивно не підтверджені доказами, які б дозволяли сторонньому глядачу відчути упередженість та зацікавленість судді в результатах провадження на користь сторони обвинувачення, а тому не можуть бути визнані об`єктивно обґрунтованими та виправданими.

За таких обставин заява захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 75, 80, 81, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про відвід головуючої судді ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000322 від 12.07.2022 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (справа № 139/166/23, провадження № 1-кп/138/28/25), передати судді ОСОБА_7 для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1