Справа № 227/1175/22
ВИРОК

іменем України

01.08.2025 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження в залі суду кримінальне провадження № 0000195 відносно:

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Донецька, громадянина України, освіта середня, одруженого, пенсіонера, який є особою з інвалідністю ІІІ групи та внутрішньо-переміщеною особою з 2014 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_2 ,

УСТАНОВИВ:

11.07.2022 близько 17:00 години неподалік від будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, зустрівся зі знайомими ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, під час розмови між ними виник словесний конфлікт, який переріс у бійку.

Після бійки ОСОБА_7 зателефонував своїй матері ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка повідомила про вказаний конфлікт своєму чоловіку та батьку ОСОБА_7 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого обидва батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_10 разом вийшли з квартири за місцем мешкання та спрямували до будинку АДРЕСА_3 з метою покарати осіб, що засмутили їх дитину, помститися за сина, у тому числі ОСОБА_5 , який вдарив їх сина.

Діставшись місця конфлікту біля будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, розпочали сварку з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а саме: ОСОБА_10 сварилася з ОСОБА_9 , в той час як ОСОБА_2 дістав ніж із сумки, яку він приніс з собою з місця мешкання, яка перебувала при ньому. Будучи обуреним такою поведінкою останніх, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник злочинний намір, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_5 . В якості знаряддя вчинення злочину ОСОБА_2 вирішив використати кухонний ніж, який перебував у нього у руці.

11.07.2022 приблизно о 18:00 годині, перебуваючи неподалік від будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне заподіяння смерті ОСОБА_5 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою умисного вбивства ОСОБА_5 , тримаючи ніж у правій руці, умисно завдав потерпілому одного удару ножем в життєво-важливий орган - шию, одного удару у ліву вушну раковину ліворуч, одному удару у ліктьовий суглоб ліворуч, вчинивши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не закінчивши його з причин, які не залежали від його волі, оскільки його зупинив син потерпілого ОСОБА_5 - неповнолітній ОСОБА_11 , який підставив руку під ніж з метою захисту свого батька ОСОБА_5 .

Після чого ОСОБА_2 залишив місце вчинення злочину та, прямуючи за місцем свого мешкання, усвідомлюючи настання наслідків за вчинений злочин, з метою позбутися знаряддя злочину викинув ніж.

Унаслідок умисних злочинних дій ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_5 спричинено наступні тілесні ушкодження:

- різані рани лівої вушної раковини, лівої бокової поверхні шиї, області лівого ліктьового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, як потребуючі для свого лікування термін понад 6, але не більше 21 доби;

- поверхнева рана лівої дельтоподібної ділянки, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_2 , які виразились у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, визнав у повному обсязі, заявив про щиросердне каяття у вчиненому, не оспорював фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті. Обвинувачений повідомив суду про те, що він приніс вибачення за свої дії перед потерпілим, з яким примирився, просив врахувати те, що вказане кримінальне правопорушення вчинено через збіг складних життєвих обставин, оскільки після окупації в 2014 році військами рф міста Донецька він з родиною залишив місце свого постійного проживання та переїхав жити до м. Білозерська Донецької області, отримавши статус ВПО. Після чого в 2022 році після повномасштабного вторгнення рф до України його психологічний та душевний стан став більш уразливим, усвідомлюючи можливі наслідки подальшої окупації всієї частини Донецької області та проживання в місті, що розташоване в безпосередній близькості до ведення активних бойових дій. Обвинувачений просив врахувати те, що він є особою з інвалідністю, яка була отримана під час проходження військової служби, через що він є пенсіонером та знятий з військового обліку.

В судовому засіданні всі учасники судового провадження не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення та вимоги за цивільним позовом прокурора, тому суд, за згодою всіх учасників судового провадження, вважав не доцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

За наслідками судового розгляду кримінального провадження:

- прокурор ОСОБА_4 просила суд визнати винуватим обвинуваченого ОСОБА_2 та призначити йому покарання із застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України, а саме: у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75, 76 КК України, з іспитовим строком на 3 роки; просила задовольнити цивільний позов, поданий в інтересах КНП «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» до ОСОБА_2 про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення;

- потерпілий ОСОБА_5 погодився із думкою прокурора щодо виду та розміру покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_2 , заявив суду про відсутність будь-яких претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого, з яким він примирився;

- захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_2 підтримали позицію прокурора, а також просили суд врахувати той факт, що дане кримінальне провадження перебуває на розгляді судів з 2022 року, по ньому приймалося рішення щодо засудження ОСОБА_2 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, до покарання у виді арешту на строк 3 місяці, яке ОСОБА_2 повністю відбув, проте вирок суду під час другого апеляційного перегляду був скасований із направленням справи на новий судовий розгляд. У зв`язку із цим захисник також просив врахувати той факт, що обвинувачений ОСОБА_2 , проживаючи в місті Білозерське, яке є зоною активних бойових дій, прибував за викликом у всі судові засідання, активно сприяв судовому розгляду кримінального провадження.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд виходить з вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд визнає: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність у обвинуваченого статусу особи з інвалідністю, його позитивну характеристику з місця проживання.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд визнає: вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_2 вчинив умисне закінчене кримінальне правопорушення, які згідно ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, має середню освіту, одружений, пенсіонер, є особою з інвалідністю ІІІ групи з 1986 року, у зв`язку із чим знятий з військового обліку, є внутрішньо-переміщеною особою з 2014 року, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується виключно з позитивного боку.

Санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Метою кримінально-виконавчого законодавства України, визначеної в ст. 1 КВК України, є захист інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України, окрім іншого, є визначення порядку застосування до засуджених заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; участі громадськості в цьому процесі.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що є всі підстави, передбачені ч. 1 ст. 69 КК України, призначити обвинуваченому ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що кримінальне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_2 , не відносяться до: корупційних кримінальних правопорушень, кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, кримінальних правопорушень, передбачених статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинених в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної.

Судом встановлена наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_2 в повному обсязі визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, в чому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та судовому розгляду, вибачився перед потерпілим, який просив суд суворо не карати обвинуваченого та не позбавляти його волі, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІІ групи, пенсіонером, знятий з військового обліку, є внутрішньо-переміщеною особою з 2014 року, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, перебуває у складних життєвих обставинах, оскільки проживає в зоні активних бойових дій та в період з 2022 року, що вказує на можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_2 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 115 КК України, про що суд і просили прокурор та потерпілий в судових дебатах.

За таких обставин, враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_2 призначається покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, приймаючи до уваги вищевказані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_2 , враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують його покарання, приймаючи до уваги думку потерпілого, який пробачив обвинуваченого, зважаючи на думку прокурора в судових дебатах, який просив призначити ОСОБА_2 покарання з випробуванням, суд вважає, що виправлення і ресоціалізація обвинуваченого ОСОБА_2 , запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливі без реального відбуття покарання у виді позбавлення із встановленням обвинуваченому на підставі ст. 75 КК України іспитового строку з покладанням обов`язків, передбачених п. 1), 2) ч. 1, п. 2), ч. 3 ст. 76 КК України.

Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_2 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

У межах кримінального провадження прокурором відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України, органами, які ведуть боротьбу з організованою і транснаціональною злочинністю, та координації діяльності правоохоронних органів Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 в інтересах держави в особі: Комунального некомерційного підприємства «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_2 , за яким прокурор просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального некомерційного підприємства «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» на відшкодування витрат установи охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 грошову суму у розмірі 11659,23 гривень.

В обґрунтування позовних вимог прокурор послався на довідку-рахунок № 1019 від 01.09.2022 КНП «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» щодо витрати на лікування ОСОБА_5 в травматологічному відділенні за період з 11.07.2022 по 22.07.2022 в розмірі 11659 гривень 23 копійки.

У судовому засіданні:

- прокурор підтримала позовні вимоги в повному обсязі;

- обвинувачений ОСОБА_2 позовні вимоги визнав.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає необхідним позовні вимоги задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Згідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілий ОСОБА_5 проходив стаціонарне лікування в травматологічному відділенні КНП «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» за рахунок бюджетних коштів в період з 11.07.2022 по 22.07.2022, витрати на його лікування склали 11659,23 гривень.

Таким чином на лікування потерпілого ОСОБА_5 витрачено бюджетні кошти, які підлягають відшкодуванню обвинуваченим ОСОБА_2 .

Питання щодо запобіжного заходу суд вирішує у відповідності до абз. 8 п. 2) ч. 3 та абз. 13) п. 2) ч. 4 ст. 374 КПК України.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.

Питання щодо майна, на яке накладено арешт, суд вирішує у відповідності до приписів ч. 4 ст. 174 КПК України.

Керуючись ст. 369, 371-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_2 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та на підставі ч. 1 ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Звільнити на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому ОСОБА_2 іспитовий строк на три роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на підставі п. 1), 2) ч. 1, п. 2), ч. 3 ст. 76 КК України на ОСОБА_2 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 у вигляді особистого зобов`язання - скасувати.

Задовольнити цивільний позов прокурора відділу нагляду Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь Комунального некомерційного підприємства «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» (85000, Донецька область, м. Добропілля, вул. Гагаріна, 3, р/р НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО38085, ) на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , грошову суму в розмірі 11659 (одинадцять тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) гривень 23 (двадцять три) копійки.

Скасувати арешт тимчасово вилученого майна, накладений постановою в.о. керівника Покровської окружної прокуратури, накладений на: ніж з руків`ям коричневого кольору, спортивні штани синього кольору, футболку чорного кольору.

Речові докази:

- носії - СД-карти із відеозаписами - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- футболку чорного кольору та спортивні штани синього кольору (квитанція № 1204); змив речовини бурого кольору та два контрольні змиви у паперовому конверті; ніж з руків`ям коричневого кольору у паперовому конверті; залишки змивів з ножа у паперовому конверті; зразки крові підозрюваного ОСОБА_2 у паперовому конверті; зразки крові потерпілого ОСОБА_5 у паперовому конверті (квитанція № 1204) - знищити.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1