Справа № 501/1960/23
УХВАЛА

29.07.2025 м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження одноособово,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду відвід адвоката ОСОБА_3 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_4 , судді ОСОБА_5 , який здійснює кримінальне провадження №0000218 від 27.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.4 ст.187,ч.3 ст.28, ч.1 ст.357 КК України; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.4 ст.187, ч.3 ст.28 ч.1 ст.357, ч.1 ст.263 КК України; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.4 ст.187, ч.3 ст.28 ч.1 ст.357 КК України; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.4 ст.187, ч.3 ст. 28 ч.1 ст.357 КК України, справа за обліком суду №501/1960/23,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 ,

потерпілих: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИВ:

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 23.07.2025 на підставі ст.75 КПК України подав письмову заяву про відвід судді Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_5 , оскільки вважає, що суддя є упередженим у справі.

В обґрунтування відводу адвокат ОСОБА_3 в своїй заяві, між іншим, зазначив, що відповідно рішення суду апеляційної інстанції обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000218 від 27.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 та інших, з порушенням вимог ст.ст.32,34 КПК України було спрямовано для розгляду по суті до Київського районного суду Одеської області, позаяк з 5-ти інкримінованих стороною обвинувачення епізодів - 4 вчинені на території Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області (територіальна підсудність Овідіопольського районного суду Одеської області), а останній епізод, вчинений 25.08.2022 року у с.Малодолинське м.Чорноморськ Одеської області (територіальна підсудність Чорноморського міського суду Одеської області). В контексті цього питання слід зазначити, що це рішення Одеського апеляційного суду фактично призвело до порушення судом 1-ї інстанції вимог ст.28 КПК України щодо розумності строків судового розгляду вказаного обвинувального акту по суті, оскільки усі потерпілі та свідки у вказаному кримінальному провадженні мешкають на території вказаних населених пунктів і не завжди мали змогу вчасно прибувати за викликом у судові засідання.

Обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою згідно рішень слідчого судді Чорноморського міського суду Одеської області, а після передачі обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000218 від 27.04.2022 року до Київського районного суду м.Одеси - відповідно до Ухвал цього суду під головуванням судді ОСОБА_5 з 26.08.2022 року, тобто 2 роки 11 місяців.

Стороною захисту неодноразово ініціювалось питання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 міри запобіжного заходу із триманням під вартою на іншу, або визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, які залишалися судом без задоволення.

На думку сторони захисту, Київський районний суд м.Одеси під головуванням судді ОСОБА_5 під час розгляду відповідних клопотань прокурорів про продовження ОСОБА_4 міри запобіжного заходу діє упереджено, беручи до уваги лише не підкріплені належними та допустимими доказами доводи публічного обвинувачення. Натомість суд взагалі не бере до уваги доводи сторони захисту про відсутність судимостей у ОСОБА_4 , міцність його сімейних зв`язків, відсутність прямих доказів вчинення ним інкримінованих злочинів, не дає цим доказам належної юридичної оцінки, не враховую під час ухвалення рішень про продовження ОСОБА_4 міри запобіжного заходу практику Європейського суду з прав людини, згідно якої з часом заявлені стороною обвинувачення ризики у процесуальній поведінці обвинувачених зникають або нівелюються.

Разом з тим, адвокат ОСОБА_3 в своїй заяві про відвід зазначає, що заява про відвід судді ОСОБА_5 не пов`язаний із не згодою сторони захисту з прийнятими судом рішеннями.

Щодо упередженості судді, на думку сторони захисту, під час розгляду доводів сторони захисту про відсутність прямих доказів вчинення ОСОБА_4 інкримінованих кримінальних правопорушень, необґрунтованості висунутого йому обвинувачення, суддею не враховуються ці обставини під час ухвалення рішень про продовження ОСОБА_4 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, в судовому засіданні 25.06.2025 суддя ОСОБА_5 повідомив, що до суду надійшли заяви обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що їх побили працівники поліції при затриманні і що судом з цього приводу будуть вжиті заходи до їх спрямування до відповідних правоохоронних органів для перевірки викладених фактів.

Разом з тим, суддею ОСОБА_5 текст заяв обвинувачених у порушення вимог ст.ст.23, 27 КПК України у судовому засіданні не оголошувався, думку учасників справи щодо цих документів, які надійшли до суду з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» не з`ясовано, процесуальне рішення щодо долучення цих документів до справи не прийнято.

У судовому засіданні, яке відбулось 02.07.2025 року, суддя ОСОБА_5 , не дочекавшись повідомлення секретаря про явку усіх учасників, в порушення ч.1 ст.344 КПК України не роз`яснивши учасникам судового засідання право на

відвід, не з`ясувавши чи є відводи в учасників справи відразу прийняв рішення продовжити досліджувати докази сторони обвинувачення.

З 08.07.2025 року до 20.07.2025 року адвокат ОСОБА_3 перебував у відпустці та участі у судових засіданнях не брав, разом з тим судом було розглянуто клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_4 .

Для сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_4 є очевидною упередженість головуючого у справі №501/1960/23 судді ОСОБА_5 до обвинувачених, у тому числі і до ОСОБА_4 , що у свою чергу негативно впливає на якість та обґрунтованість прийнятих ним процесуальних рішень.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав доводи, викладені ним в заяві, та додатково наголосив на тому, що оскільки порушені правила підсудності, то кримінальне провадження взагалі не може розглядатися Київським районним судом м.Одеси, незважаючи на те, що підсудність була визначена ухвалою Одеського апеляційного суду, яка, через відсутність відповідної норми в КПК України, не підлягає оскарженню до Касаційного кримінального суду.

Крім того, адвокат ОСОБА_3 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 надто довго тримається під вартою, а суд не приймає до уваги доводи сторони захисту, робить ухил в бік обвинувачення під час розгляду численних клопотань прокурора, у тому числі про продовження строків тримання під вартою обвинувачених. Незважаючи на те, що сторона захисту оскаржує кожне рішення суду першої інстанції про продовження строків тримання під варто щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , апеляційний суд залишає скарги сторони захисту без задоволення, а запобіжний захід - без змін. Адвокат не погоджується з судовими рішеннями суду апеляційної інстанції, оскільки судді цього суду, як і суддя ОСОБА_5 , не надають аналізу доказів, не висловлюють свою думку щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення тощо.

Адвокат ОСОБА_3 розуміє, що висновок щодо доведеності вини суд першої інстанції робить у нарадчій кімнаті під час ухвалення остаточного рішення по справі. Разом з тим, сторона захисту в кожному судовому засіданні під час дослідження доказів по справі звертає увагу суду про недопустимість цих доказів. Сторона захисту не зверталася до суду із відповідними письмовими клопотаннями про визнання певних доказів або усіх доказів недопустимими. З таким клопотанням сторона захисту звернеться до суду наприкінці судового розгляду справи.

Далі адвокат зазначив, що висловлювання суддею своєї позиції щодо доведеності обвинувачення або щодо належності чи допустимості окремого або усіх доказів до виходу у нарадчу кімнату буде явним порушенням з боку судді.

В продовження адвокат зазначив, що обсяг кримінального провадження вже становить більше 11 томів, в судовому засіданні приймають участь 4 обвинувачених, яким інкримінуються 5 епізодів, обвинувачених захищають 4 захисника, фігурують 11 потерпілих, тому обсяг справи є великим та становить певну складність, а отже продовжувати запобіжний захід, необґрунтовано, можна до безкінечності.

Далі адвокат ОСОБА_3 зазначив, що суд під головуванням судді ОСОБА_5 хоча й не розглянув по суті скарги про застосування фізичного насильства до обвинувачених, але він, суддя, направив їх до правоохоронного органу для перевірки відомостей, зазначених в заявах. По деяких заявах вже розпочалися перевірки.

В завершенні адвокат ОСОБА_3 наголосив, що він не зловживає своїм правом на відвід і за декілька років лише вперше заявив відвід головуючому по справі. Це було зроблено для того, щоб апеляційний суд в подальшому не дорікав стороні захисту про відсутність процесуальних реагувань з боку сторони захисту на незгоду із судом в питаннях організації процесу та прийнятих судових рішень тощо.

Згідно ч.3 ст.81 КПК України при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення.

Суддя ОСОБА_5 , сповіщений про судове засідання, в судове засідання не з`явився, будь-яких пояснень стосовно відводу не надав.

Адвокат ОСОБА_11 підтримав заяву адвоката ОСОБА_3 про відвід судді, оскільки вважає, що затримання обвинувачених було незаконне. Відомості до ЄРДР з цього приводу не були внесені. Разом з тим, він, адвокат ОСОБА_11 , не оскаржував до слідчого судді бездіяльність правоохоронного органу щодо невнесення відомостей до ЄРДР.

Адвокат ОСОБА_14 у вирішені порушеного перед судом питання поклалася на розсуд суду.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , кожен окремо, підтримали заяву адвоката ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_5 .

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , кожен окремо, заявили, що суддя здійснює судове провадження правильно, зауважень до судді немає, що треба відмовити в задоволенні заяви про відвід.

Прокурор ОСОБА_9 в судовому засіданні у зв`язку із відсутністю законних підстав для задоволення відводу просив відмовити в задоволені заяви про відвід судді ОСОБА_5 .

В судове засідання, про яке були сповіщені належним чином, адвокат ОСОБА_15 не прибула, заявила клопотання про проведення судового засідання без її участі, її явку обов`язковою суд не визнавав, а тому відвід розглянуто без участі адвоката ОСОБА_15 .

Потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які також були сповіщені належним чином, до суду не з`явилися, будь яких клопотань з цього приводу не надали, про причини неявки не повідомили, їх явку обов`язковою суд не визнавав, а тому відвід розглянуто без участі перелічених потерпілих.

Суд, вивчивши доводи заявленого відводу, вислухавши пояснення сторін, дійшов висновку про те, що заява про відвід судді ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, оскільки законних підстав, передбачених ст.ст.75 і 76 КПК України для відводу судді не вбачається.

Заявником не доведено, що суддею ОСОБА_5 під час розгляду кримінального провадження №0000218 від 27.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.4 ст.187,ч.3 ст.28, ч.1 ст.357 КК України; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.4 ст.187, ч.3 ст.28 ч.1 ст.357, ч.1 ст.263 КК України; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.4 ст.187, ч.3 ст.28 ч.1 ст.357 КК України; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.4 ст.187, ч.3 ст. 28 ч.1 ст.357 КК України, справа за обліком суду №501/1960/23, порушуються вимоги кримінального процесуального законодавства, або демонструється якась зацікавленість чи упередженість судді.

При цьому адвокат ОСОБА_3 сам же спростував деякі вказані ним доводи для відводу судді.

Зокрема, доводи адвоката ОСОБА_3 в обґрунтування заяви про відвід судді про те, що суддя ОСОБА_5 не розглянув заяви обвинувачених про застосування до них з боку працівників правоохоронних органів насильства, спростовані адвокатом і обвинуваченими, які в судовому засіданні заявили, що заяви обвинувачених про застосування до них з боку працівників правоохоронних органів насильства, були направлені суддею до відповідного правоохоронного органу для перевірки викладених в них фактів та надання ним відповідної правової оцінки. По деяких з заяв вже розпочаті перевірки. Інші адвокати не заперечували цих обставин.

Твердження адвоката ОСОБА_3 про те, що суддя не висловлює свою думку щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення, також спростовані самим адвокатом, який заявив, що передчасне, до видалення до нарадчої кімнати судді висловлювання ним своєї позиції щодо належності чи допустимості доказів чи обґрунтованості висунутого обвинувачення, недопустимі.

Доводи адвоката ОСОБА_3 про те, що кримінальне провадження не підсудне Київському районному суду м.Одеси, спростовується ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.05.2023 про визначення підсудності. Дане судове рішення, незважаючи не незгоду з ним адвоката ОСОБА_3 , набрало законної сили і підлягає виконанню.

Твердження адвоката ОСОБА_3 про упередженість головуючого по справі судді ОСОБА_5 , не врахування ним відомостей про осіб обвинувачених, які свідчать на користь останніх, спростовуються рішеннями Одеського апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційних скарг сторони захисту на ухвали суду першої інстанції, якими рішення Київського районного суду м.Одеси про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишаються в силі, а скарги сторони захисту - без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.26 КПК України).

Згідно Рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України» в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

В своїх рішеннях ЄСПЛ також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України, суддя не може брати участь у розгляді справи та підлягає відводу, якщо існують інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості.

Для того, щоб відвід судді був задоволений, необхідно довести наявність об`єктивних обставин, які можуть поставити під сумнів неупередженість судді під час розгляду конкретної справи.

Згідно п.п.49, 50 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України», відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність

будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v.Austria) від 24 лютого 1993 року, п.п.27, 28 and 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п.42, ЄСПЛ 2000-ХІІ). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п.38). Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Тому, згідно з вимогами п.4 ч.1 ст.75 КПК України об`єктивних обставин, що вказують на упередженість судді, в досліджуваній справі не виявлено.

З урахуванням практики ЄСПЛ, особливо у справах "Piersack v. Belgium", "Morel v. France" та "Hauschildt v. Denmark", відсутність доказів конкретної упередженості судді або реальних обставин, які б свідчили про те, що слідчий суддя не може неупереджено розглянути клопотання слідчого або прокурора, виключає можливість його відводу.

З аналізу доводів адвоката ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_5 і виявлених в судовому засіданні обставин, адвокат ОСОБА_3 все ж таки, незважаючи на заперечення ним цього факту, висловлює свою незгоду із процесуальними діями/бездіяльністю судді стосовно організації і планування процесу, порядку розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції та з прийнятими під час цього судовими рішеннями як суду першої інстанції, так й суду апеляційної інстанції.

Суддя, слідчий суддя згідно ст.23 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснює правосуддя в порядку, встановленому процесуальним законом. Виходячи з низки процесуальних норм, суддя/слідчий суддя обмежений лише певними процесуальними вимогами, порядком і строками для розгляду тих чи інших клопотань, подань і є самостійним у прийнятті рішень щодо організації процесу відповідно до положень КПК України, враховуючи свій досвід, практичні навички, навантаження, розклад засідань, своєчасність передання йому в провадження нових матеріалів тощо.

Отже законних підстав для відводу судді, передбачених ст.ст.75, 76 КПК України, захисником не надано, і суддею, що розглядає відвід, не встановлено.

Інші питання щодо законності, обґрунтованості і мотивації дій чи бездіяльності судді ОСОБА_5 та прийнятих під його головуванням судових рішень виходять за межі повноважень судді, який розглядає заяву про відвід, та відносяться до компетенції судів іншої інстанції та органів суддівського самоврядування.

При постановленні ухвали, суд також бере до уваги ч.ч.1, 6 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

При вирішенні заяви про відвід, суд відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права. І

Важливою процесуальною гарантією реалізації права кожної людини на справедливий розгляд незалежним і безстороннім судом у кримінальному провадженні України є інститут відводів (самовідводів) професійних суддів. І

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді, що узгоджується із висновками, викладеними в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2018 року у справі №9901/22/17.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі «Білуха проти І України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Таким чином, за відсутності доведених об`єктивних або суб`єктивних причин, які б ставили під сумнів неупередженість судді ОСОБА_5 , заява про відвід задоволенню не підлягає.

Звертається увага сторін також на те, що суд першої інстанції не уповноважений давати оцінку діям судді того ж рівня, в провадженні якого перебуває справа. На такі доводи сторони вправі посилатися під час обґрунтування апеляційної скарги на судове рішення, яким закінчується провадження в суді першої інстанції.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.369-372, 81 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 про відвід судді Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_5 .

Матеріали провадження по відводу передати судді Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_5 для долучення до матеріалів кримінального провадження №0000218 від 27.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.4 ст.187,ч.3 ст.28, ч.1 ст.357 КК України; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.4 ст.187, ч.3 ст.28 ч.1 ст.357, ч.1 ст.263 КК України; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.4 ст.187, ч.3 ст.28 ч.1 ст.357 КК України; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.4 ст.187, ч.3 ст. 28 ч.1 ст.357 КК України, справа за обліком суду №501/1960/23, яке перебуває в його провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає, але доводи щодо прийнятого рішення можуть бути викладені сторонами в апеляційній скарзі на остаточне судове рішення у справі, яким буде закінчено провадження в суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_1