Номер провадження: 11-кп/813/1607/25
Справа № 946/209/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілих ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської обл. від 25.02.2025 у к/п № 0001292 від 25.09.2024 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїл Одеської обл., громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, маючого неповнолітню дитину, працюючого по найму, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 194 та ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України

ОСОБА_13 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Матроска Ізмаїльського р-ну Одеської обл., громадянки України, із неповною середньою освітою, яка працює машиністом ПРАТ «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат», не одруженої, маючої неповнолітню дитину, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

-обвинуваченої у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 194 та ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України та йому було призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

До набрання вироком законної сили залишено стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено відраховувати з моменту набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання час перебування під вартою із розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі з 18.10.2024 до набрання вироком законної сили.

Також зазначеним вироком ОСОБА_13 була визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України та їй призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід до набрання законної сили вироком відносно ОСОБА_13 визначено не обирати, звільнивши її з-під варти негайно в залі суду.

Визначено стягнути з ОСОБА_13 процесуальні витрати у справі, пов`язані з проведенням експертиз в сумі 12 734 грн. 40 коп.

Стягнуто із ОСОБА_7 процесуальні витрати у справі, пов`язані з проведенням експертиз в сумі 30642 грн 15 коп.

Скасовано арешти, накладені на речові докази ухвалами слідчих суддів Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської обл. від 26.092024, 21.10.2024, 24.10.2024 та 10.01.2025

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 кошти в сумі 313018 грн 84 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а разом 363018 грн 84 коп. В задоволенні інших вимог ОСОБА_10 відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_13 та ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_13 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 кошти в сумі 2 238 036 грн. 69 коп. на відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, 25.09.2024 приблизно о 02 год. 40 хв. прибув за адресою: АДРЕСА_3 , де у той час біля в/ч НОМЕР_1 знаходився автомобіль Volkswagen моделі Polo білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 , який ОСОБА_7 обрав предметом свого злочинного посягання. Перебуваючи за вказаною адресою, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваного законом права власності інших осіб з метою умисного знищення матеріальних цінностей, а саме автомобіля марки Volkswagen моделі Polo, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх негативні наслідки, ОСОБА_7 за допомогою занесення стороннього джерела запалювання підпалив передню частину автомобіля, в зоні, що охоплює собою частину зовнішніх поверхонь кришки капоту і правого крила та частину простору між вітровим склом і моторним відсіком автомобіля, на яку заздалегідь розлив легкозаймисту речовину, що призвело до займання вказаного автомобіля. Після цього, ОСОБА_7 впевнившись у тому, що зазначений автомобіль горить, з місця вчинення злочину зник, а автомобіль марки Volkswagen моделі Polo внаслідок пожежі знищено. Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_10 , майнову шкоду на загальну суму 313 018 грн 84 коп.

Крім того, ОСОБА_7 , діючи спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_13 , з метою умисного знищення чужого майна шляхом підпалу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 18.10.2024 приблизно о 01 год. на автомобілі марки Volkswagen моделі Jetta р.н. НОМЕР_3 прибули за адресою: Одеська обл, м. Ізмаїл, вул. Шевченка, 8 де у дворі вказаного будинку біля під`їзду № 5 знаходився автомобіль марки Audi моделі Q8 р.н. НОМЕР_4 , який вони заздалегідь обрали предметом злочинного посягання. Перебуваючи за вказаною адресою, діючи за попередньою змовою, умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваного законом права власності інших осіб, з метою умисного знищення матеріальних цінностей, а саме автомобіля марки Audi моделі Q8 р.н. НОМЕР_4 , 18.10.2024 приблизно о 01 год 10 хв. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_13 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх негативні наслідки, за допомогою заздалегідь замоченої легкозаймистою рідиною ганчірки та занесення стороннього джерела запалювання підпалив задню частину автомобіля, що призвело до займання вказаного автомобіля. Після цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , впевнившись у тому, що зазначений автомобіль горить, з місця вчинення злочину зникли, а автомобіль марки Audi моделі Q8 внаслідок пожежі пошкоджено. Своїми протиправними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_13 спричинили потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду в особливо великих розмірах на суму 2 306 576 грн 88 коп., що більше ніж в шістсот разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення та є майновою шкодою в особливо великому розмірі.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, вказує на те, що призначене судом покарання є надмірно суворим з таких підстав:

- він у повному обсязі визнав вину у вчиненні інкримінованого злочину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, має на утримання неповнолітніх дітей, раніше не судимий, переосмислив свою поведінку, покараний осудом суспільства, дітей та батьків;

- у зазначеному кримінальному провадження відсутні обставини, які обтяжують його покарання, суспільна небезпека інкримінованого злочину є нижчою порівняно зі злочинами проти життя та здоров`я, потерпілим заподіяна виключно матеріальна шкода, яку він має намір відшкодувати потерпілим;

- висновки суду з приводу того, що специфіка вчинених злочинів свідчить про те, що він ігнорує моральні цінності та зневажливо ставиться до власності інших людей є помилковими, оскільки він вчинив злочин внаслідок скрутного матеріального становища та щиро шкодує про вчинення злочинів;

За таких обставин, обвинувачений ОСОБА_7 , просить змінити вирок суду, в частині призначеного покарання, та призначити йому покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді 4 років позбавлення волі із подальшим застосуванням ст. 75 КК України.

Вирок суду стосовно обвинуваченої ОСОБА_13 в апеляційному порядку не оскаржується.

У судовому засіданні апеляційного сулу обвинувачений ОСОБА_7 та захисники підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, натомість прокурор, потерпілі та представник потерпілого заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 не оспорюється його винуватість у вчиненні інкримінованих злочинів та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині та констатує, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 194 та ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.

Що стосується доводів обвинуваченого щодо призначеного покарання, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.

У постанові Другої судової палати ККС у складі ВС від 02.11.2021 у справі №643/13256/17 зазначено, що поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Разом із тим, процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд 1-ої інстанції, на виконання приписів зазначеної норми кримінального закону та судової практики, врахував ступінь тяжкості інкримінованих злочинів; характеристику його особи, який має місце проживання, неповнолітню дитину на утриманні, раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд 1-ої інстанції визнав щире каяття, повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд 1-ої інстанції визнав вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

Що стосується аргументів обвинуваченого з приводу того, що він у повному обсязі визнав вину у вчиненні інкримінованого злочину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочинів, апеляційний суд зауважує, що зазначені обставини були враховані судом під час призначення покарання.

На переконання апеляційного суду та обставина, що обвинувачений ОСОБА_7 має місці соціальні зв`язки не є безумовною підставою для призначення йому менш суворого покарання, оскільки не стала для обвинуваченого стримуючим фактором від вчинення умисних злочинів.

Твердження обвинуваченого з приводу того, що у вказаному кримінальному провадженні була заподіяна потерпілим виключно матеріальна шкода, яку він має намір відшкодувати та те, що причиною вчинення злочинів було його скрутне матеріальне становище жодним чином не знижує ступінь суспільної небезпеки інкримінованих злочинів, оскільки обвинувачений свідомо обрав такий спосіб задоволення своїх матеріальних потреб, як вчинення кримінально протиправних дій.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, з урахуванням ступеню тяжкості та суспільної небезпечності вчинених злочинів, обставин його вчинення та наслідків, обставин, які пом`якшують та обтяжуючих покарання, а також характеристики особи обвинуваченого, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо того, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни оскарженого вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що призначене судом 1-ої інстанції покарання є справедливим, обґрунтованим та необхідним для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових злочинів, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення його апеляційної скарги та зміни або скасування оскаржуваного вироку.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської обл. від 25.02.2025, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 194 та ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3