ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/666/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/228/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.309 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року в кримінальному провадженні №0000252,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біла, Чортківського району, жителя АДРЕСА_1 ,-

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, застосувавши ст.69 КК України (нижче від найнижчої межі) призначивши йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 17 000 (сімнадцяти тисячам) гривень в дохід держави.

Питання щодо стягнення витрат за проведення експертиз та речових доказів вирішено.

Згідно з вироком, згідно ч.ч.1,3 ст.7, ч.2 ст.8 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин на території України дозволяється лише в цілях і в порядку, встановлених цим Законом, а в передбачених ним випадках - у порядку, що встановлюється нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України та відповідних центральних органів виконавчої влади.

Діяльність з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиць II і III Переліку, та прекурсорів, включених до таблиці IV Переліку, здійснюється суб`єктами господарювання за наявності в них ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності.

Ліцензуванню підлягають такі види діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів: культивування рослин, розроблення, виробництво, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізація (відпуск), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до вищевказаного переліку.

Статтею 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» визначено, що зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у спеціально обладнаних приміщеннях здійснюється суб`єктами господарювання за наявності в них ліцензії на цей вид діяльності. Зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у будь-яких кількостях в цілях, не передбачених цим Законом, забороняється.

Згідно статтей 6, 10, 11 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», діяльність, пов`язана з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин (за винятком психотропних речовин, включених до списку N2 таблиці III Переліку) і прекурсорів, включених до списку N1 таблиці IV Переліку, здійснюється підприємствами державної та комунальної форми власності за наявності у них ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності, якщо інше не передбачено цим Законом.

Діяльність, пов`язана з використанням наркотичних засобів і психотропних речовин, допускається лише з метою застосування у медичній практиці або для науково-дослідної роботи чи в навчальних цілях та інших цілях, передбачених цим Законом. Правила виробництва, виготовлення, зберігання, ввезення та вивезення наркотичних засобів і психотропних речовин, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до списку №1 таблиці ІІ «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року, «канабіс» відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено.

Разом із тим, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на незаконне придбання та зберігання без мети збуту наркотичного засобу - канабісу, без відповідного на те дозволу, незаконно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, достовірно знаючи про порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів на території України, та про відповідальність за незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, у невстановлений час, в невстановленої досудовим розслідуванням особи незаконно придбав без мети збуту подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, яка є наркотичним засобом, обіг якого обмежено канабіс, масою в перерахунку на суху речовину 631,189 грама, яку в подальшому почав зберігати без мети збуту.

21.12.2024 в ході санкціонованого обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 20.12.2024, у будинку ОСОБА_7 , за адресою: обслуговуючий кооператив «Калина 101» будинок АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено: подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, яка є наркотичним засобом канабіс, обіг якого обмежено, масою 27,867 грам, подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору з насінням, яка є наркотичним засобом канабіс, обіг якого обмежено, масою 224,066 грама, подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, яка є наркотичним засобом канабіс, обіг якого обмежено, масою 11,099 грама, та подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору з насінням, яка є наркотичним засобом канабіс, обіг якого обмежено, масою 368,157 грам, яку ОСОБА_7 придбав за невстановлених слідством обставин та незаконно зберігав на території домоволодіння, без мети збуту, загальною вагою 631,189 грама.

Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковані як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів у великих розмірах без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_9 просить вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що даний вирок суду не відповідає вимогам закону у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Також, прокурор звертає увагу на те, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст.12 КК України, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття, добровільну видачу наркотичної речовини, позитивну характеристику за місцем проживання, не перебування на обліку в лікаря психіатра та нарколога, наявність дітей на утриманні.

Зазначає, що суд при ухваленні вироку застосував ст.69 КК України - добровільну видачу наркотичної речовини, позитивну характеристику за місцем проживання, не перебування на обліку в лікаря психіатра та нарколога, наявність дітей на утриманні, однак жодним чином не обґрунтував яким чином наявність цих обставин істотно знизила тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить апеляцію прокурора залишити без задоволення, а вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що суд у вироку обґрунтовано застосував ст.69 КК України за наявності пом`якшуючих обставин, так як:

ОСОБА_7 повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, що свідчить про усвідомлення ним протиправності дій і бажання виправити свою поведінку;

активно сприяв слідству: надав необхідні пояснення, не перешкоджав встановленню істини, чим полегшив розкриття кримінального правопорушення;

правопорушення було скоєне на тлі складних життєвих обставин, що склалися у засудженого (особисті та сімейні труднощі, які негативно вплинули на його поведінку). Ця обставина значною мірою знижує суспільну небезпечність вчиненого діяння;

у матеріалах провадження немає жодних обставин, які б обтяжували покарання. ОСОБА_7 раніше не вчиняв тяжких чи насильницьких злочинів, характеризується позитивно за місцем проживання; його дії не завдали нікому прямої матеріальної чи фізичної шкоди.

Також вважає, що судом призначене покарання нижче найнижчої межі санкції не є порушенням закону, а передбачено самим законом як виняток задля справедливості, а також врахував відносно невелику суспільну небезпеку діяння (зберігання наркотичного засобу без мети збуту, злочин невеликої/ середньої тяжкості), врахував позитивні характеристики та каяття винного - і призначив покарання, яке в даних конкретних обставинах є достатнім і водночас не надмірним.

Також вказує, що призначений штраф у розмірі 17 000 грн є відчутним покаранням, достатнім для виправлення засудженого, з огляду на його особу та майновий стан. Оскільки, він не має значних статків, офіційно не працевлаштований і на утриманні у нього є родина. А тому, штраф 34 000 грн. став би для нього надмірно обтяжливим тягарем та фактично непосильним, що могло б звести нанівець виправний ефект покарання.

Також звертає увагу на те, ОСОБА_7 уже сплатив призначений штраф добровільно і в повному обсязі (підтверджується відповідними платіжними документами у матеріалах справи), що свідчить про належне виконання засудженим вироку та його сумлінне ставлення до покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який брав участь в апеляційному розгляді і підтримав апеляційну скаргу прокурора місцевої прокуратури частково, пояснення обвинуваченого та думку його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора і просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Відповідно до ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Положенням ч.3 ст.349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За приписами ч.2 ст.349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України є: повне визнання вини обвинуваченим, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується особа, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.

Якщо ж принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може.

Крім того, згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к (провадження 51-380км17), відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст.349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Однак, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження та ухвалення вироку стосовно ОСОБА_7 не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, згідно вироку суд першої інстанції, з`ясувавши позицію учасників судового провадження, та роз`яснивши їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники провадження не заперечували проти такого порядку судового розгляду кримінального провадження.

Проте, перевіркою даних технічного запису судового засідання від 23 квітня 2023 року не встановлено визначених законом підстав для здійснення судового розгляду в такому порядку, оскільки в судовому засіданні сторона захисту беззаперечно не визнала усі фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті, а також вважала наявними обставини, які пом`якшують покарання, що не зазначені в обвинувальному акті.

Так, згідно пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення він придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи наркотичний засіб, який було виявлено і вилучено за місцем проживання ОСОБА_7 в ході санкціонованого обшуку. Обставиною, яка пом`якшує покарання, в обвинувальному акті вказано щире каяття.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 хоча і заявив про повне визнання своєї вини за ч.2 ст.309 КК і згоду з наведеними в обвинувальному акті обставинами, однак стверджував, що наркотичний засіб він самостійно зібрав на полі і тримав удома, щоби міль не завелась.

Також, захисник обвинуваченого повідомив суду, що в даному випадку наявна та обставина, що обвинувачений ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції наркотичний засіб.

Як видно зі змісту оскарженого вироку повідомлену захисником обставину суд першої інстанції визнав доведеною і такою, що пом`якшує покарання, та в сукупності зі щирим каяттям і даними про особу винного дає підстави для застосування ст.69 КК України, хоча жодних даних про добровільну видачу наркотичної речовини обвинувальний акт не містить і відповідних доказів цієї обставини в ході судового розгляду не було досліджено.

Таким чином, обвинувачений і його захисник ще під час судового розгляду не визнали усі викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального провадження і вважали наявними інші обставини, які мають істотне значення для висновку про тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та призначення покарання.

За таких обставин суду першої інстанції належало повернутись до обговорення питання про визначення обсягу доказів та встановлення порядку їх дослідження й розглянути кримінальне провадження в загальному порядку.

Тому колегія суддів уважає слушними доводи прокурора під час апеляційного розгляду про допущені судом першої інстанції порушення при застосуванні ч.3 ст. 349 КПК України.

Недотримання наведених вимог кримінального процесуального закону перешкодило суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до ст.ст. 409, 412 КПК України є підставою для скасування оскарженого вироку.

Також, оскільки апеляційний суд не може давати іншу оцінку обставинам, які не були досліджені в суді першої інстанції під час проведення судового розгляду в порядку ч.3 ст.249 КПК, та досліджувати докази, які не досліджуватись у суді першої інстанції, то в даному випадку заявлена в апеляційній скарзі прокурора вимога про винесення апеляційним судом нового вироку є передчасною.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а оскаржений вирок скасуванню в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки не можуть бути усунуті в ході апеляційного розгляду.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм належну оцінку, й відповідно до вимог ст.370 КПК України ухвалити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо призначеного покарання апеляційний суд на виконання вимог ст.416 КПК приходить до висновку, що у випадку, якщо за результатами нового судового розгляду не буде встановлено кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, то застосування ст.69 КК України при призначенні покарання в даному випадку слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити в цьому кримінальному провадженні новий судовий розгляд в тому ж суді першої інстанції.

Головуючий

Судді