Номер провадження: 11-кп/813/524/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2024 року в рамках кримінального провадження №0000604, внесеного до ЄРДР 01 травня 2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Перещепине, Новомосковського району, Дніпропетровської області, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, офіційно не працевлаштований, раніше судимий 15.04.2022 Київським районним судом м. Одеси за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 1 рік, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання, не відбуте за вироком Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2022 року, а саме два місяця обмеження волі, із співвідношення, встановленого п. б ч.1 ст.72 КК України: одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупності вироків у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з дня його добровільної явки для відбування покарання, або затримання у порядку виконання вироку.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено у повному обсязі і стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у сумі 4699 (чотири тисячі шістсот дев`яноста дев`ять) грн.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , будучи судимим за умисне кримінальне правопорушення і звільнений від відбування покращання з випробуванням, правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, наданої йому довіри суду не виправдав, та в період дії іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 15.03.2023 у вечірній час доби (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) перебував в одній із кімнат квартири АДРЕСА_2 , в якій проживав ОСОБА_9 , де у нього раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_9 , а саме мобільного телефону марки «Rеаlmе», модель «C30s», в корпусі чорного кольору, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , що лежав у кімнаті на столі.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102 ІХ, дію якого пролонговано у встановленому порядку, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає в момент його вчинення, шляхом вільного доступу, таємно викрав зі стола мобільний телефон марки «Rеаlmе», модель «C30s», в корпусі чорного кольору, вартістю 4699 грн., що належить потерпілому ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_7 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 4699 грн.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій зазначає, що оскаржуваний вирок є незаконним, необґрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню, та зауважує наступне:

- винуватість ОСОБА_7 не доведена поза розумним сумнівом. Судом першої інстанції не була перевірена справжня версія подій, а саме те, що до кримінального правопорушення причетна ОСОБА_10 , що підтверджується тим, що остання намагалась компенсувати спричиненні збитку потерпілому. Крім того, ОСОБА_10 неодноразово притягувавсь до кримінальної відповідальності;

- обвинувальний вирок ухвалено виключно на показаннях свідка ОСОБА_10 , яка не була безпосередньо допитана судом, що є істотним порушенням вимог КПК України;

- під час судового розгляду порушено право обвинуваченого на захист, оскільки не було залучено захисника.

На підставі викладеного обвинувачений просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_9 про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином та не повідомив про поважні причини свого неприбуття, з клопотанням про відкладання судового засідання не звертався.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши думку обвинуваченого, захисника та прокурора, які вважали за можливим проводити розгляд справи за відсутності потерпілого, апеляційний суд дійшов висновку розглядати апеляційну скаргу за відсутності потерпілого ОСОБА_9 , оскільки апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для повідомлення останнього про призначення судового засідання в апеляційному суді.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти апеляційної скарги сторони захисту, просила вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду у повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені судом першої інстанції.

Так, у ході судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 провину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав та пояснив, що він разом з ОСОБА_10 , з якою на той час підтримував фактичні шлюбні відносини, 15.03.2023 ввечері, точний час він не пам`ятає, перебували в гостях у ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 . Потім, він із ОСОБА_10 пішли до себе. По дорозі до дому, через хвилин 40 після того, як вони пішли від ОСОБА_9 , ОСОБА_10 повідомила йому, що у неї є мобільний телефон та запропонувала його закласти у ломбард. Вона не казала, звідки у неї цей телефон. Оскільки у ОСОБА_10 не було паспорту, то він погодився здати цей телефон до ломбарду. Таким чином, він отримав грошові кошти, які разом із ОСОБА_10 витратили на власні потреби. Наступного дня він від ОСОБА_9 дізнався, що у того зник мобільний телефон. Він відразу здогадався, що у ломбард він здав телефон ОСОБА_9 . Він мобільний телефон у ОСОБА_9 не крав, це зробила ОСОБА_10 , яка, до речі, була засуджена за аналогічний злочин, викравши мобільний телефон у нього. Згодом він заявив працівникам поліції, що саме він вкрав телефон ОСОБА_9 , бажаючи у такий спосіб захистити ОСОБА_10 від негараздів, щоб вона оцінила його чоловічий вчинок. Під час досудового розслідування він обмовив себе задля ОСОБА_10 . Тепер у суді він зрозумів, що йому загрожує реальний строк через вчинення нового кримінального правопорушення у період іспитового строку, тому став казати правду, що він цей телефон не крав. В завершення обвинувачений показав, що частину грошей він віддав ОСОБА_9 на погашення вартості цього телефону.

Незважаючи на позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , який у суді першої інстанції не визнав себе винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції версія сторони захисту була належним чином перевірена, надана належна оцінка та було відхилена, оскільки її визнано, як формою захисту обвинуваченого.

Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану, суд першої інстанції зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України.

Зокрема, показань потерпілого ОСОБА_9 , який у суді першої інстанції пояснив, що 15.03.2023, ввечері, точний час він не пам`ятає, до нього в гості за адресою: АДРЕСА_3 , прийшли ОСОБА_10 та ОСОБА_7 . ОСОБА_7 він знає давно, у них дружні стосунки. Також у нього в гостях перебував знайомий ОСОБА_11 , який пішов, як тільки прийшли ОСОБА_10 та ОСОБА_7 ОСОБА_10 на кухні готувала їжу, вони збиралися разом повечеряти, а ОСОБА_7 перебував в іншій кімнаті квартири. Але несподівано для нього ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , не попрощавшись з ним, раптово пішли з квартири, лише крикнувши, щоб він за ними зачинив двері. Через деякий час працівники поліції з`ясували, що на паспорт ОСОБА_7 в ломбарді був закладений його телефон, який згодом був викуплений якоюсь особою.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01 травня 2023 року, ОСОБА_9 повідомив про те, що невстановлена особа, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу вчинила крадіжку його мобільного телефону «Rеаlmе» (а.с.39).

Вказана заява стала підставою для внесення 01 травня 2023 року відповідних відомостей до ЄРДР за №0000604 та початку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні (а.с. 35).

Про те, що телефон марки «Rеаlmе», модель «C30s», в корпусі чорного кольору, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , належить потерпілому ОСОБА_9 свідчать дані наданих останнім копії квитанції про купівлю особою мобільного телефону марки «Rеаlmе» (а.с. 51), договору добровільного страхування, яким застрахований мобільний телефон (а.с.49) та фотокопій коробки телефону із зображенням ідентифікаційних номерів (а.с.50).

Саме мобільний телефон марки «Rеаlmе», модель «C30s», імеі1: НОМЕР_1 , був закладений ОСОБА_7 до ломбарду «ЕВ.РО.ЛОМБАРД «ЕВ.РО.ФІНАНСИ ЛТД І КОСПАНІЯ» відповідно до відповіді за вих № 028 від 10.05.2023 року (а.с.61-63).

Крім того, відповідно до даних протоколу впізнання за фотознімками від 15 березня 2023 року, свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , як осіб, які 15 березня 2023 року перебувала в гостях у ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , (а.с.56-59; 95 99).

Згідно дослідженого у суді першої інстанції відеозапису допиту свідка ОСОБА_10 від 04 травня 2023 року, свідок пояснила, що на початку березня 2023 року вона перебувала разом зі своїм колишнім хлопцем ОСОБА_7 у квартирі ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 . Вона вирішила приготувати борщ, оскільки вона любить готувати їсти, а хлопці були голодні. ОСОБА_7 перебував з нею на кухні але декілька разів він ходив на балкон покурити. ОСОБА_12 несподівано для неї шепотом казав їй, що треба швидко уходити. Вона не зрозуміла, що відбулось, чому вони так швидко йдуть з квартири. На вулиці ОСОБА_7 показав їй телефон, та сказав що це ОСОБА_9 . В цей саме момент ОСОБА_7 витягнув з телефону дві сім карти та викинув їх по дорозі, та сказав, що потрібно швидко позбутись телефону, та здати його в ломбард. Після цього вони підійшли у Ломбард «Єврофінанс», та ОСОБА_7 на свій паспорт здав викрадений телефон за 2000 гривень. Після цього вони пішли додому. Через деякий час вона дізналась від знайомого, що ОСОБА_9 відновив свій мобільний номер телефону. Вона на той момент розлучилась з ОСОБА_7 та хотіла відновити дружні стосунки з ОСОБА_9 , та написала йому про можливість повернення йому грошових коштів за викрадений ОСОБА_7 телефон, так як їй було шкода ОСОБА_9 і вона розуміла, що ОСОБА_7 ніколи в житі не поверне ОСОБА_9 кошти. В завершення свідок показала, що ОСОБА_7 неодноразово її залякував, щоб вона нікому не розповідала про викрадення ним мобільного телефону (а.с.96-103).

Доводи обвинуваченого про недопустимість як доказу показань свідка ОСОБА_10 , через отримання їх судом нібито з порушенням порядку, передбаченого КПК України, є необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, кримінальним процесуальним законом України визначено порядок отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч .1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

У свою чергу, ч. 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

Так, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на території України з 24.02.2022 року введено воєнний стан, дію якого в подальшому неодноразово продовжено, станом на теперішній момент дію воєнного стану не скасовано.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження свідка ОСОБА_10 було допитано із застосуванням технічних засобів фіксації, а саме відеофіксації за допомогою відеокамери.

В матеріалах кримінального провадження наявна інформація, що відносно ОСОБА_10 розпочати заходи першочергового розшуку, яка ухиляється від відбування покарання (а.с. 95), що унеможливлює її допит у судовому засіданні, а тому суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання свідка, надані нею у порядку ч.11 ст.615 КПК України, оскільки хід і результати такого допиту були зафіксовані за допомогою технічних засобів відеофіксації, (а.с. 96-103 т.1), а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 здійснювалося в умовах воєнного стану.

За таких обставин, документи з ломбарду, показання потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 та дані протоколів впізнання за фотознімками достеменно свідчать про те, що саме обвинувачений ОСОБА_7 викрав мобільний телефон потерпілого та заклав у ломбард.

При цьому обставин для обмовляння свідком ОСОБА_10 апеляційним судом не встановлено, крім того, самим обвинуваченим таких не наведено. Більше того, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_10 до моменту крадіжки телефону були не тільки у хороших стосунках, а ще перебували у фактичних шлюбних відносинах (як зазначає обвинувачений), то у свідка немає жодних підстав для обмовляння обвинуваченого у викраденні телефону. У зв`язку з цим, а також, враховуючи те, що свідок ОСОБА_10 надавала свої показання, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, тому у суду немає підстав не довіряти її показанням та не приймати їх до уваги. При цьому ОСОБА_7 під час судового розгляду, не визнаючи провину у вчиненому, постійно заявляв, що має намір відшкодувати ОСОБА_9 заподіяну шкоду шляхом повернення коштів. Тож версія обвинуваченого ОСОБА_7 видається повністю нелогічною, та його дії чітко свідчать про те, що він, скориставшись ситуацією, таємно викрав телефон ОСОБА_9 .

Апеляційний суд, оцінюючи вище приведені докази, як кожен окремо, так і в їх сукупності між собою, відмічає відсутність в них протиріч і констатує повну узгодженість та достатність для встановлення поза розумним сумнівом вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Аргументи обвинуваченого щодо порушення його права на захист під час судового розгляду є надуманими, колегія суддів спростовуючи ці аргументи, зазначає таке.

Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні одна з найважливіших гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ст. 63 ч. 2, ст. 129 ч. 3 п. 5 Конституції України та міжнародними актами, які є частиною національного законодавства щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ст. 14 ч. 3 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ст. 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово підкреслював, що сумлінне забезпечення здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, є обов`язком держави. Адекватний захист обвинуваченого як у суді першої інстанції, так і в суді вищої інстанції має вирішальне значення для справедливості у системі кримінального судочинства. У рішеннях від 23 листопада 1989 року в справі «Камасинський проти Австрії» та від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» ЄСПЛ зробив висновок про те, що Конвенція призначена гарантувати не ті права, що є теоретичними та ілюзорними, а ті, що є практичними і реальними. Саме по собі призначення не забезпечує ефективної допомоги, оскільки адвокат, призначений надавати безоплатну правову допомогу, може вмерти, серйозно захворіти, стикатися тривалий час з перешкодами у своїй діяльності або ухилятися від виконання своїх обов`язків. Якщо органи влади ставляться до відома про таку ситуацію, вони повинні або замінити його, або примусити його виконувати свої обов`язки.

Статтями 59, 63 Конституції України гарантовано кожному право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.

Відповідно ст. 20 ч. 2 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Підозрюваний, обвинувачений має право , в тому числі на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження, а також на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату (ст. 42 ч. 3 п. 3 КПК України).

Згідно матеріалів справи обвинуваченому ОСОБА_7 двічі було вручено пам`ятку про його права та обов`язки (а.с.25,34) та у подальшому у судовому засіданні 09 жовтня 2023 року обвинувачений підтвердив, що права та обов`язки йому зрозумілі (а.с.70). Отже, під час судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_7 було роз`яснено його права, як того вимагає КПК, у тому числі право мати захисника, що підтверджується зазначеними документами наявним у матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи те, що участь захисника у даному кримінальному провадженні не є обов`язковою, а обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду, який тривав з 26 липня 2023 до 02 лютого 2024 року не виявляв бажання щодо залучення захисника, апеляційний суд зазначає, що під час судового розгляду не було порушено право останнього на захист.

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції при призначені міри покарання враховані всі вимоги кримінального закону та положень судової практики: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, а також конкретні обставини справи.

За вказаних вище підстав, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає таке рішення суду першої інстанції справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2024 року в рамках кримінального провадження №0000604, внесеного до ЄРДР 01 травня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4