ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/235/25 Справа № 705/4301/24 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря учасники справи: прокурор підозрюваний захисникОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури на ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 травня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Преображенка Одеської області, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, працюючого в ФОП « ОСОБА_9 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 321, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 321, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 321, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 321 КК України,

в с т а н о в и в:

Старший слідчий СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотання, в якому просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без можливості внесення застави.

Ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 травня 2025 року у задоволенні клопотання відмовлено.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на два місяці, звільнивши з-під варти у залі суду.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_7 рахується з 02 травня 2025 року по 02 липня 2025 року з покладенням на підозрюваного такі обов`язки:

- заборонено підозрюваному ОСОБА_7 залишати житло цілодобово, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, щоденно на час дії запобіжного заходу;

- не відлучатися за межі м. Одеса, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- зобов`язано підозрюваного ОСОБА_7 прибувати до слідчого, прокурора та/або суду за кожним викликом;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання, що обґрунтовується необхідністю полегшення для ОВС можливості виклику підозрюваного для проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій;

- не спілкуватися із свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснено ОСОБА_7 , що порушення покладених на нього обов`язків може бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш суворий.

Продовження цього строку можливе у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

Роз`яснено підозрюваному положення ч. 5 ст. 182 КПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки на даному етапі досудового розслідування не проведенні усі слідчі (розшукові) дії, спрямовані на встановлення всіх обставин вчинення кримінальних правопорушень, а також те, що між зібраними доказами та показами ОСОБА_7 є розбіжності, які потребують з`ясування, прокурор не довів, що інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням підозрюваного під вартою, не зможе запобігти вказаним в клопотанні слідчого ризикам, а тому слідчий суддя прийшов до висновку застосувати відносно ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених частиною п`ятою ст. 194 КПК України. В даному випадку, такий запобіжний захід буде відповідати засадам розумності і пропорційності застосування такого запобіжного заходу.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.05.2025 року про застосування до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк досудового розслідування, тобто до 30.06.2025 року, без можливості внесення застави.

Прокурор зазначає, що ОСОБА_7 підозрюється в участі у злочинній організації та пособництві у вчиненні членами цієї організації особливо тяжких і тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних та сильнодіючих лікарських засобів. До складу злочинної організації останній залучений як колишній працівник правоохоронних органів зі спеціалізацією на боротьбі з незаконним обігом наркотиків, що володіє спеціальними знаннями і навичками, які використовувалися для конспірації протиправної діяльності та убезпечення угрупування від викриття.

Наведене вказує на підвищену та виняткову суспільну небезпечність як самої особи ОСОБА_7 , так і інкримінованих йому діянь.

До того ж, саме у зв`язку із наявністю обґрунтованих підстав вважати, що можлива втеча підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ст. 255 КК України, ОСОБА_7 , останнього і затримано на підставі п. 4 ч. 1 ст. 208 КПК України.

Однак, оскаржуваним рішенням нівельовано вищевказані обставини та здійснені правоохоронними органами зусилля для притягнення ОСОБА_7 до відповідальності і звільнено його з-під варти в залі суду.

Судом не враховано, що лише задокументована в межах кримінального провадження діяльність злочинної організації, безпеку якої забезпечував ОСОБА_7 , тривала більше року і увесь цей період усі взяті судом до уваги обставини існували, не справляючи на підозрюваного будь-якого впливу і не будучи для нього перепоною для відвертого ігнорування законодавчих заборон.

Також судом не враховано, що працевлаштування ОСОБА_7 доведено наданою стороною захисту копією укладеного між ним та ФОП ОСОБА_9 договору, який не є трудовим договором. не визначає конкретного місця його виконання, а є лише договором про надання ОСОБА_7 консультаційних послуг. Ним не передбачено введення ОСОБА_7 до штату підприємства чи трудового колективу, надання йому будь-яких соціальних гарантій. Відтак, жодним стримуючим фактором передбачені вказаним договором зобов`язання бути не можуть.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що місце проживання ОСОБА_7 зареєстроване в м. Одеса, проте він фактично проживає в АДРЕСА_2 . Оскаржуваною ухвалою ОСОБА_7 заборонено цілодобово залишати житло за адресою реєстрації (в м. Одеса), а не за місцем його дійсного проживання (в с. Латівка).

Отже, судом не в повній мірі враховано всю сукупність наявних щодо ОСОБА_7 ризиків та їх вагомість, виняткову суспільну небезпечність інкримінованих йому діянь, належно не виконано передбачений ст.ст. 178, 194 КПК України обов`язок оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, міцність його соціальних зв`язків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, що СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000051 від 02.07.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 306 КК України.

30.04.2025 року о 12 годині 15 хвилин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було затримано відповідно до ст. 208 КПК України.

30.04.2025 року повідомлено про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 321, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 321, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 321, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 321 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, які доведені сторонами кримінального провадження і які слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності з наявними ризиками, зазначеними у ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч.1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.1,2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею не повністю дотримані, його висновки про те, що прокурор не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним в клопотанні слідчого, а також, що заявлені ризики в сукупності з тяжкістю кримінальних правопорушень та даних про особу підозрюваного не можуть служити виключними підставами для його ув`язнення, є не обґрунтованими.

З ухвали слідчого судді вбачається, що на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінальних правопорушень, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як цілодобовий домашній арешт.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується.

Так, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновок прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку апеляційного суду, обставини даного кримінального провадження, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 , який між іншим, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами судового розгляду кримінального провадження у разі звернення сторони обвинувачення з обвинувальним актом, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, органом досудового розслідування доведений.

Також, апеляційний суд погоджується з наявністю ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний матиме можливість здійснювати вплив на свідків. В тому числі понятих та осіб, які надали добровільну згоду на проведення за їх участю слідчих дій, інших учасників кримінального провадження, зокрема осіб, які є його спільниками, з метою схилити їх до дачі неправдивих показань, що буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, на думку колегії суддів, у даному кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п. 5 ч.1 ст.177 КПК, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 неодноразово вчиняв злочини пов`язані з незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин, скоював умисні злочини, що вказує на те, що така його злочинна діяльність носить тривалий час, систематичний та цілеспрямований характер та підозрюваний може продовжити свою незаконну діяльність.

Щодо ризику, який передбачений п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України, перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом, може виразитися в не з`явленні до слідчого, прокурора та суду за викликом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Враховуючи викладене, метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, продовжувати кримінальні правопорушення у якому він підозрюється, наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до п`ятнадцяти років.

Крім того, відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність у підозрюваного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, наявність повідомлення про підозру у вчиненні іншого тяжкого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, тощо.

Доводи, наведені прокурором в апеляційній скарзі, стосовно засобу вчинення інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, специфіку злочинів, характер дій підозрюваного, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку підозрюваного, найшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційному суді.

Під час апеляційного розгляду прокурор навів достатньо підстав та обґрунтував доцільність застосування до ОСОБА_7 більш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та довів, що обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде недостатнім для запобігання належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Отже, слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про доцільність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням певних обов`язків, що буде необхідним та достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки наявність ризиків, передбачених кримінально процесуальним законом, перевірена колегією суддів і вони дають підстави для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя не в повній мірі врахував дані про особу підозрюваного, його поведінку та спосіб життя, обставин події кримінальних правопорушень, та прийшов до передчасного висновку щодо застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_7 та у зв`язку із наведеним апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нової про задоволення клопотання слідчого.

Більш м`який запобіжний захід, на переконання колегії суддів, не забезпечить та не буде сприяти належній процесуальній поведінці підозрюваного ОСОБА_7 .

Медичних протипоказань утриманню підозрюваного ОСОБА_7 в СІЗО в суді апеляційної інстанції не встановлено. Матеріали провадження не містять інших переконливих даних, які б унеможливлювали перебування останнього під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Посилання захисника на відсутність негативних характеристик підозрюваного, та має постійне місце роботи, постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, не може бути безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд в повній мірі врахував всі обставини, в тому числі і ті, на які посилається захисник підозрюваного ОСОБА_8 .

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-2553 КК України; 5) щодо особливо тяжкого злочину сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, а саме ч. 2 ст. 255 ч. 3 ст. 307 КК України, тобто участь у злочинній організації, в незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту та незаконному збуті наркотичних засобів, вчиненому організованою групою в складі злочинної організації, то відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати підозрюваному розмір застави у кримінальному провадженні.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а рішення слідчого судді підлягає до скасування з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 309, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду від 02 травня 2025 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 30 червня 2025 року включно, з утриманням останнього у державній установі «Черкаський слідчий ізолятор», без визначення застави.

Виконання ухвали покласти на слідчого, контроль за виконанням на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: