У Х В А Л А

судового засідання

Справа № 936/544/25

Провадження № 1-кс/936/77/2025

02.05.2025 селище Воловець

Слідчий суддя Воловецького районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю адвоката ОСОБА_3 , начальника сектору дізнання ВП №2 Мукачівського РУП ГУНП України у Закарпатській області ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у селищі Воловець судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 поданої в інтересах ОСОБА_5 на незаконні дії працівників поліції, в тому числі незаконне затримання, -

в с т а н о в и в:

адвокат ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області зі скаргою в порядку ст.206 КПК України в якій просить зупинити проведення будь-яких дій щодо транспортного засобу марки «Mercedes - Benz, S350», д.н.з НОМЕР_1 , чорного кольору, 2006 р.; визнати незаконними дії працівників Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області при освідуванні та затриманні ОСОБА_5 , при здійсненні обшуку/огляду транспортного засобу марки «Mercedes - Benz, S350», д.н.з НОМЕР_1 , чорного кольору, 2006 р.в без попереднього дозволу суду, без згоди власника та його незаконному вилученню; негайно повернути транспортний засіб марки «Mercedes - Benz, S350», д.н.з НОМЕР_1 , чорного кольору, 2006 р.в. користувачу чи власнику; зобов`язати відповідальних працівників КТЗ відділення ВСП міста Мукачеве Збройних сил України, негайно доставити ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи, а також звільнити ОСОБА_6 позбавленого свободи.

В скарзі посилається на те, що 29.04.2025 на блок посту Нижні Ворота працівники Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області вчинили ряд незаконних дій щодо ОСОБА_5 , а саме без будь-якої законної правової підстави провели особистий огляд ОСОБА_5 , без дозволу власника чи користувача транспортного засобу марки «Mercedes - Benz, S350», д.н.з НОМЕР_1 , чорного кольору, 2006 р.в., власником якого є ОСОБА_7 , без безперервної відеофіксації, без понятих, провели обшук даного транспортного засобу, примусили доставити даний транспортний засіб на штраф майданчик відділу №1 Мукачівського РУП ГУНП , де без безперервної відеофіксації, без понятий ще два рази провели обшук даного транспортного засобу, потім працівник поліції нібито опечатала його, а ОСОБА_5 в супроводі працівників поліції відправили в Ужгородське ВСП

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 дала пояснення аналогічні викладеним у заяві, вважає дії працівників поліції незаконними та такими, що порушують права її довірителя.

Начальник сектору дізнання СВ №2 Мукачівського РУП ГУНП України у Закарпатській області ОСОБА_8 заперечив щодо задоволення скарги, зазначивши, що вилучене майно у підозрюваного перебуває у органу досудового розслідування, вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та слідчим скеровано до Воловецького районного суду клопотання про арешт майна, розгляд якого призначено на 07.05.2025. Крім того, гр. ОСОБА_5 працівниками поліції ВП№2 Мукачівського РУП ГУНП у З/о в порядку ст.208 КПК України не був затриманий, однак після виявлення відомостей з відповідного реєстру про те, що останній є військовослужбовцем, котрий самовільно залишив військову частину, був переданий відповідній військовій службі правопорядку.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали поданої скарги та матеріалів ЄРДР за №0000026 від 30.04.2025, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з пункту 5) частини 1 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування та право на їх оскарження визначені в частині ст.303 КПК України, зокрема : пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК України, передбачено право на оскарження бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.9 КПК України, під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст.132 КПК України, застосування таких заходів не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою застосування цих заходів, наявна потреба досудового розслідування в їх застосуванні, можливість виконання завдання досудового розслідування лише за умови їх застосування, ця потреба виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.

За змістом ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1)підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2)призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3)є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Порядок тимчасового вилучення майна визначено ст. 168 КПК України, згідно якої слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику. Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 169 КПК України визначено підстави припинення та повернення тимчасового вилучення майна, а саме: таке майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171,частиною шостою статті 173цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Згідно з ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

При цьому, за змістом п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч.3 ст.170 КПК України).

Згідно з ч.1, ч.2 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Слідчим суддею встановлено, що у відділенні поліції №2 Мукачівського РУП ГУНІ в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000026 від 30.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Ухвалою слідчої судді Воловецького районного суду Закарпатської області ОСОБА_9 від 01.05.2025 надано дозвіл старшому дізнавачу сектору дізнання відділення поліції №2 Мукачівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_10 та начальнику сектору дізнання відділення поліції №2 Мукачівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майору поліції ОСОБА_11 на проведення обшуку автомобіля «MERCEDES -BENZ», номерний знак НОМЕР_1 , та який перебуває у користуванні військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , що знаходиться на майданчику для утримання вилучених транспортних засобів відділення поліції №2 Мукачівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за адресою: селище Воловець, вул.Карпатська, 53 Мукачівського району Закарпатської області, з метою відшукання та вилучення наркотичних речовин, виявлення предметів та речей, обіг яких заборонено законом.

Постановою від 30.04.2025 вилучене майно, а саме автомобіль марки «MERCEDES -BENZ», номерний знак НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000026 від 30.04.2025.

30.04.2025 прокурор Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_12 звернувся із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, вилученого під час обшуку. На час розгляду скарги остаточне рішення щодо арешту майна не прийнято.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що вилучене майно під час невідкладного обшуку, а саме автомобіль марки «MERCEDES -BENZ», номерний знак НОМЕР_1 , на який надано дозвіл слідчою суддею ухвалою від 01.05.2025, цілком відповідає критеріям тимчасового вилученого майна та відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Клопотання про арешт майна подано своєчасно, а саме 01.05.2025, що відповідає вимогам КПК України. У свою чергу слідчим суддею своєчасно розпочато розгляд клопотання та остаточно питання арешту майна на час розгляду скарги не вирішено.

Таким чином підстав для повернення тимчасово вилученого майна підозрюваному ОСОБА_5 на даний час слідчим суддею не встановлено.

За наслідками розгляду скарги, враховуючи положення ст.303 КПК України, та повноважень слідчого судді щодо здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає, що в задоволенні скарги потрібно відмовити.

Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи (ч. 3 ст. 206 КПК України).

Відтак розгляду в порядку ст.206 КПК України підлягають скарги, які виникають із кримінально-правових відносин.

Винесення слідчим суддею ухвали про негайне звільнення з-під варти особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, із урахуванням положень ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слід дійти висновку про те, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Зі змісту заяви та доданих до неї документів не вбачається, що відносно ОСОБА_5 здійснюється кримінальне провадження чи особа тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

Наведений у ст. 206 КПК України механізм надає повноваження слідчому судді перевіряти наявні підстави для позбавлення підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого свободи, зокрема за наявності чи відсутності відповідного судового рішення, та відповідно реагувати, шляхом перевірки законності підстав утримання такої особи.

Поряд із цим, слід зауважити про те, що заявник не наділена необмеженим правом на звернення до слідчого судді в порядку ст. 206 КПК України з будь-якими клопотаннями або скаргами, на дію чи рішення посадових, службових чи не встановлених осіб, оскільки всі питання щодо місця звернення та форми цих звернень чітко регламентовані нині діючим кримінально-процесуальним Законом, що повністю узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу та особисту недоторканність в розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Мельник проти України» Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Заявником не надано слідчому судді жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості підозри того, що в межах територіальної юрисдикції Воловецького районного суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому КПК України порядку, тобто була затримана саме по кримінальному провадженню та на підставах, встановлених КПК України.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року оголошено про проведення загальної мобілізації, у тому числі й на території Закарпатської області.

Оскільки ОСОБА_5 не був позбавлений волі в межах кримінального провадження, що відповідно не було встановлено в судовому засіданні, тому у слідчого судді відсутній обов`язок щодо захисту прав людини в порядку ст.206 КПК України відносно ОСОБА_5 .

Разом з тим, перебування держави у правовому режимі воєнного стану є вагомою причиною, щоб вести мову про необхідність виконання військового обов`язку усіма громадянами України. Військовий напад на державу та, відповідно, самооборона проти такої агресії є тим винятковим випадком, який дозволяє державі впроваджувати певні пропорційні обмеження для громадян. Таку позицію висловив Верховний Суд у Постанові від 15.04.20258 року №573/406/24.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , на незаконне затримання та негайне звільнення, подане у порядку ст. 206 КПК України, слід відмовити.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_5 службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в тому числі відповідною військовою частиною, при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією чи проходженням військової служби, для судового захисту він вправі особисто чи через представника звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 169, 171, 173, 206, 236, 303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 поданої в інтересах ОСОБА_5 на незаконні дії працівників поліції, в тому числі незаконне затримання - відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 02.05.2025.

Слідчий суддя: ОСОБА_1