Справа №523/3198/25
Провадження №1-кс/523/2299/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року

Слідчий суддя Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого в кримінальному провадженні №0000514 від 31.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409, ч. 5 ст. 426-1 КК України, про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и в:

До Пересипського районного суду м. Одеси надійшло клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про накладення арешту на вилучене майно.

Вивченням клопотання із долученими до нього додатками встановлено, що службовими особами однієї з військових частин можливо вчинено перевищення наданих прав та повноважень, що призвело до безпідставного нарахування грошового забезпечення декільком військовослужбовцям.

До вказаного злочину можливо причетний заступник командира військової частини НОМЕР_1 з озброєння підполковник ЗСУ ОСОБА_5 , який перевищуючи свої службові повноваження, з метою особистого збагачення, у власних інтересах використовує підпорядкованих йому військовослужбовців для виконання завдань, не пов`язаних з несенням служби, який на початку 2025 року надав вказівки військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на проведення будівельних робіт у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що в свою чергу призвело до розтрати бюджетних коштів на суму понад 400 000 гривень.

Окрім того встановлено, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, за пособництва заступника командира вказаної військової частини ОСОБА_5 , протягом лютого та березня 2025 року, в умовах воєнного стану, перебуваючи за межами місця дислокації військової частини, ухилилися від несення військової служби та проводили час на власний розсуд, не пов`язуючи його з несенням військової служби та виконанням обов`язків військової служби, хоча об`єктивно могли та зобов`язані були їх виконувати.

В рамках проведення досудового розслідування оперативним підрозділам було надано доручення в порядку ст. 40 КПК України, з метою проведення слідчих (розшукових) дій в рамках кримінального провадження та встановлення осіб причетних до його вчинення.

Під час виконання доручення оперативним підрозділом направленого на встановлення осіб, які можуть бути причетними до вчинення вказаного злочину встановлено, що до вказаного злочину може бути причетний заступник командира військової частини НОМЕР_1 з озброєння підполковник ЗСУ ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.04.2025 о 07:41 год. ОСОБА_5 затримано в порядку п. 2. ч. 1 ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, під час якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки iPhone 14 Pro Max, належний ОСОБА_5 , ІМЕІ: НОМЕР_2 та ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який поміщено до сейф-пакету S001204.

Того ж дня вищевказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Далі, 28.04.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_4 надала письмові заперечення на клопотання прокурора, пояснила, що вважає клопотання прокурора необґрунтованим, оскільки під час обшуку не було виявлено речей, що мають значення для досудового розслідування, слідчий суддя не надавав досудовому розслідування право на вилучення вищевказаного майна, не є знаряддям злочину та не містить на ньому його слідів.

Метою арешту вказаного майна є збереження речового доказу у кримінальному провадженні.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою від 28.04.2025 року про визнання та залучення в якості речових доказів вищезазначеного вилученого майна.

Необхідність накладення арешту на вилучене під час оглядів та обшуків майно обумовлюється необхідністю збереження предметів, які можливо використати як знаряддя злочину чи містить його сліди, що відповідає вимогам пункту 1 ч.2 ст.167 та ч.3 ст.170 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167,170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в :

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_10 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000514 від 31.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409, ч. 5 ст. 426-1 КК України задовольнити.

Накласти арешт з забороною розпорядження, відчуження та користування на вилучений 28.04.2025 в ході проведення затримання ОСОБА_5 його мобільний телефон марки iPhone 14 Pro Max, ІМЕІ: НОМЕР_2 та ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який поміщено до сейф-пакету S001204.

Дозволити процесуальному керівнику або слідчому, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження, самостійно визначитись з місцем та суб`єктом зберігання вищезазначеного тимчасово вилученого майна - до часу остаточного вирішення долі правомочним органом.

Згідно ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя