Справа № 752/3120/23
Провадження №: 1-кп/752/1911/25
У Х В А Л А

28.05.2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

провівши в приміщенні суду підготовче судове засідання з розгляду клопотання про закриття кримінального провадження №0001577 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку із втратою чинності закону,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 , яка була підключена за допомогою відеоконференцзв`язку

встановив:

ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.05.2025 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні №0001577.

Судом було поставлено на обговорення питання про повернення прокурору клопотання про закриття провадження у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважає що надіслане клопотання відповідає вимогам КПК України, попередні ухвали суду не виконані, оскільки після повернення попереднього клопотання, сторона обвинувачення не могла відновити досудове розслідування та внести зміни до раніше повідомленої підозри. На сьогодні дане діяння не є кримінально караним і тому справу слід закрити.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просила закрити справу.

ОСОБА_3 в судовому засіданні не хотів висловлювати свою позицію.

Слід зазначити, що розгляд даного клопотання проведено у відсутність залученого раніше під час досудового розслідування законного представника ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що останній у встановленому законом порядку не визнався недієздатним чи обмежено дієздатним. За таких обставин у даному провадженні є обов`язковою лише участь захисника ОСОБА_3 .

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що надіслане до суду клопотання про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам ст. 291, 292 КПК України, а тому його необхідно повернути прокурору, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що чинним КПК України не передбачено прямої можливості повернення прокурору клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності закону.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 479-2 КПК України, суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Таким чином, з огляду на викладене, а також беручи до уваги принцип законності, суд вважає, що клопотання прокурора про закриття кримінального провадження прямо стосується суті кримінального провадження, прав ОСОБА_6 , а тому до нього за змістом та формою пред`являються вимоги аналогічні до вимог обвинувального акту/клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, що закріплені в ст. ст. 291, 292 КПК України.

Так, в провадженні судді ОСОБА_1 , перебувало клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0001577 відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2023 року клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0001577 відносно ОСОБА_3 , за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України було повернуто прокурору Голосіївської окружної прокуратури міста Києва, у зв?язку з його невідповідністю вимогам КПК України. Зокрема в ухвалі вказано, що ОСОБА_3 не набув статусу обвинуваченого, оскільки згідно даних, викладених у клопотанні сторони обвинувачення він є неосудною особою; органом досудового розслідування повністю не встановлено анкетних даних ОСОБА_3 , зокрема засобів зв`язку та місця фактичного проживання; у клопотанні фактично було вказано, що ОСОБА_3 усвідомлював протиправність своїх дій та їх подальші негативні наслідки, хоча він є неосудною особою; в порушення ч. 3 ст. 503 КПК України, органом досудового розслідування помилково враховано, що до ОСОБА_3 вже застосовувались примусові заходи медичного характеру за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а тому його дії було помилково кваліфіковано як повторні за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.02.2024 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 21.09.2023 року, якою клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0001577 відносно ОСОБА_3 повернуто прокурору, залишено без змін.

30.04.2025 року до суду надійшло вже не клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , а клопотання про закриття кримінального провадження за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку із втратою чинності закону.

Так ч. 1 ст. 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, суд погоджується з позицією прокурора щодо направлення до суду саме клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності закону, оскільки на момент постановлення як ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2023 року, так і ухвали Київського апеляційного суду від 07.02.2024 року, не було внесено змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення (Закон України № 3886-ІХ від 18.07.2024), якими змінено розмір вартості майна на момент вчинення правопорушення для кваліфікації дій як дрібного викрадення чужого майна і на переконання суду направлення саме клопотання про закриття провадження у зв`язку з втратою чинності закону відповідає загальним засадам кримінального провадження та поліпшує становище ОСОБА_6 .

Однак, прокурором не були виконані вказівки, зазначені в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2023 року, яка була залишена ухвалою Київського апеляційного суду від 07.02.2024 року без змін, і є обов`язковою до виконання, та направлено до суду клопотання про закриття провадження без усунення зазначених вище недоліків.

Так, органом досудового розслідування було зафіксовано факт неосудності ОСОБА_3 , а тому суд вважає, що у зв`язку з направленням до суду клопотання про закриття кримінального провадження, а не клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, особа все одно залишається такою, що не могла і не може керувати своїми діями, що позбавляє її отримання подальшого статусу підозрюваного чи обвинуваченого.

Прокурором у клопотанні вказано, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно, намагався вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України.

Таким чином, у клопотанні фактично вказано що ОСОБА_3 усвідомлював протиправність своїх дій та їх подальші негативні наслідки і діяв умисно, в той же час в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києві від 21.09.2023 року вказано, що за даними клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у період часу, коли було вчинено кримінальне правопорушення і на теперішній час за своїм психічним станом ОСОБА_3 не міг і не може усвідомлювати свої дії і керувати ними. Слід зазначити, що стан неосудності пов`язаний із відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, із ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини, зокрема, умислу у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридичну оцінку суспільно небезпечного діяння в такому випадку слід надавати виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали, а отже клопотання про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам ст. 291, 292 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити, крім іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 503 КПК України, кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

В порушення вищезазначених норм, стороною обвинувачення при зазначенні кваліфікації дій особи у даному клопотанні помилково враховано, що до ОСОБА_6 застосовувались примусові заходи медичного характеру за ч. 2 ст.15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а отже правова кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, тобто повторність вчинення діяння, не відповідає фактичним обставинам вчинення суспільно-небезпечного діяння, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Повернення клопотання про закриття кримінального провадження прокурору передбачає не формальну невідповідність цього процесуального документу вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які дійсно перешкоджають суду здійснювати подальший розгляд кримінального провадження.

Слід вказати, що ч. 2 ст. 291 КПК України визначено чіткі вимоги, які має містити обвинувальний акт чи клопотання, що надсилається до суду, а отже вказані порушення, на думку суду, є істотними.

Враховуючи, що вказані факти є підставою для повернення клопотання про закриття кримінального провадження прокурору, як такого, що не відповідає вимогам КПК України, оскільки в ньому наявні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, без усунення яких не можливо здійснювати подальший розгляд, оскільки це порушує право на захист ОСОБА_3 та позбавляє суд можливості ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому суд дійшов висновку, що клопотання про закриття кримінального провадження підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 291, 314, 479-2 КПК України, суд

постановив:

клопотання про закриття кримінального провадження №0001577 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку із втратою чинності закону, повернути прокурору Голосіївської окружної прокуратури міста Києва, у зв?язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1