КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого за ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст. 345 КК України ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за № 0004145за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 309 КК України.

За змістом витребуваних матеріалів ОСОБА_6 у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці незаконно придбав без мети збуту та у подальшому незаконно зберігав психотропну речовину - амфетамін в особливо великому розмірі. Окрім того, 13 вересня 2017 року умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 червня 2025 року з визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 45 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 136260 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою призначити йому запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання.

Обвинувачений обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що єдиним речовим доказом обвинувачення є факти, створені прокуратурою, які прокурором надані з особової кишені під час судового засідання. Також обвинувачений зазначає, що єдиною підставою, яким виправдовує сторона обвинувачення необхідність подальшого утримання його під вартою, є тяжкість висунутого обвинувачення та вказівка, що наявна вірогідність впливу на потерпілого, місце перебування якого невідомо ні суду, ні прокуратурі. Протягом 2 років та 4 місяців він не має можливості ознайомитись з матеріалами кримінального провадження та аудіо- відеозаписами. Вважає необхідним взяти до уваги, що обвинувачений акт у кримінальному провадженні переданий до суду з порушенням строків досудового розслідування. Наголошує на безпідставності доводів прокурора про перебування його ( ОСОБА_6 ) у розшуку з 2021 року. Підкреслює відсутність будь-яких доказів його винуватості та винуватості ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував наявність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою у зв`язку з наявністю ризиків у провадженні; дослідивши витребувані матеріали, обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу, суд першої інстанції погодився з доводами прокурора про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Так суд обґрунтував прийняте рішення тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, одне з яких віднесене до тяжких, і у разі визнання його винуватим йому може бути призначено судом покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Судом враховано і те, що на момент вчинення інкримінованих обвинуваченому правопорушень він мав не зняту та не погашену в установленому порядку судимість.Також суд врахував відсутність доказів наявності в обвинуваченого законного заробітку, а тому є ризик продовження останнім вчинення кримінальних правопорушень.

Також суд дійшов висновку, що для контролю за поведінкою обвинуваченого на даний час достатнім буде тільки запобіжний захід у виді тримання його під вартою, враховуючи, що тривалий час, а саме з 2018 року по грудень 2022 року, ОСОБА_6 перебував у розшуку, при тому, що відносно нього був застосовувався запобіжний захід у виді домашнього арешту. Тобто такий запобіжний захід для обвинуваченого не є дієвим і враховується судом як ризик переховування.

Окрім того, судом взято до уваги, що стороною захисту не вказано, які саме обставини свідчать про зменшення ризиків, на які посилається сторона обвинувачення.

Між тим, суд вважає можливим зменшити суму застави, яка визначається обвинуваченому в якості альтернативного запобіжного заходу, до 45 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 136260 грн.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду та враховує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинуваченого, викладеним в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду, а також доводам захисника під час апеляційного розгляду в частині необґрунтованості та недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, оскільки зазначені обставини не можуть бути предметом перевірки в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Однак, враховуючи тривалість перебування обвинуваченого під вартою, колегія суддів вважає, що встановлені ризики протягом вказаного часу зменшились.

Також колегія суддів враховує, що судом першої інстанції взято до уваги, що обвинувачений не є особою, щодо якої не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України, та, з огляду на положення ч. 5 ст. 182 КПК України, враховуючи майновий стан обвинуваченого, стадію кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, а також практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, суд дійшов висновку про необхідність залишити як альтернативу даному запобіжному заходу обвинуваченому заставу, розмір якої, з огляду на тривалість дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно зменшити до 45 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що станом на 1 січня 2025 року становить 136260 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, і що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу, що такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, з урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, з урахуванням рішення від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена, враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів, застава в такому розмірі буде достатнім стримуючим засобом, щоб запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, і на даному етапі підстави для скасування ухвали відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, - до 14 червня 2025 року включно з визначенням застави у розмірі 45 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 136260 грн., - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4