Номер провадження: 11-кп/813/1618/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом, ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» за участі обвинуваченого ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_7 за допомогою власних технічних засобів, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Малиновського (Хаджибейського) районного суду м. Одеси від 17.03.2025 року у кримінальному провадженні №0001185 від 24.10.2022 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, не одруженого, командира 2 взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу ВЧ НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.

Відповідно до положень ст.72 КК України, в строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано термін його попереднього ув`язнення в цьому кримінальному провадженні з 09.03.2024 року до набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що він, 08.03.2024 року, у період часу з 13 год. до 19 год., більш точний час не встановлено, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись спільно із раніше знайомим ОСОБА_9 в одній із кімнат квартири АДРЕСА_2 , у ході особистого конфлікту, виниклого на ґрунті раптових неприязних відносин, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, бажаючи заподіяння смерті ОСОБА_9 , шляхом нанесення останньому поранень ножем, взяв до своєї правої руки ніж та наніс ним хаотичні удари по різним частинам тіла потерпілого, у тому числі в ділянки розташування життєво важливих органів, а саме: 14 ударів в область спини ОСОБА_9 , чим завдав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді 11 колото-різаних проникаючих ран задньо-бічної поверхні грудної клітки справа сторони, 3 колото-різані проникаючі рани задньо-бічної поверхні грудної клітки з лівої сторони з ушкодженням пристінкової плеври обох плевральних порожнин та ушкодженням правої і лівої легенів, ще 9 ударів в область грудної клітки ОСОБА_9 , чим завдав останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді 6 колото-різаних проникаючих ран передньої-бічної поверхні грудної клітки з лівої сторони та легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у виді 3 колото-різаних непроникаючих ран передньої і передньо-бічної поверхонь грудної клітки зліва. У результаті протиправних дій ОСОБА_8 , протягом декілька хвилин настала смерть ОСОБА_9 , яка знаходиться в прямому причинному зв`язку із проникаючими колото-різаними ранами грудної клітки, з ушкодженням правої і лівої легенів та крововиливом в плевральні порожнини.

Не погоджуючись з вироком суду захисник подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій вважає, що вирок суду підлягає зміні в частині призначення покарання та просить призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Захисник посилається на можливість призначення ОСОБА_8 менш суворого покарання, оскільки останній свою вину у вчиненому злочині визнав, щиро розкаявся в скоєному, у зв`язку з чим, докази досліджені відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України. Також захисник звертає увагу, що посилання місцевого суду на неодноразове притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з перебуванням у стані алкогольного сп`яніння під час несення служби, що на його думку, свідчить про завуальованість даної обставини, як такої, що обтяжує покарання та вказує на порушення норм процесуального закону.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, та ці обставини сторонами провадження не оспорюються.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_8 злочину, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника стосовно законності та обґрунтованості вироку в частині призначеного покарання, зокрема щодо можливості призначення більш м`якого покарання, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки злочину та особу винного.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 суд визнав вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 суд визнав щире каяття.

З огляду на встановлені обставини вчиненого злочину та обставини, що характеризують особу обвинуваченого суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі майже в нижній межі санкції ч.1 ст.115 КК України.

Щодо доводів захисника про посилання місцевого суду на неодноразове притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з перебуванням у стані алкогольного сп`яніння під час несення служби, апеляційний суд зазначає, що вказані обставини не були визнані судом такими, що обтяжують покарання, а були враховані як такі, що характеризують особу обвинуваченого.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто суворим, з огляду на таке.

Так, визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що сторона захисту порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції в повній мірі врахував дані про його особу, обставини, що обтяжують покарання.

Також місцевий суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 щире каяття, та дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі ближче до нижньої межі санкції ч.1 ст.115 КК України.

Колегія суддів вважає, що врахувавши тяжкість та характер вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті ч.1 ст.115 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо призначеного покарання, оскільки будь-яких обставин, які б суттєво знижували тяжкість скоєного обвинуваченим злочину в даному кримінальному проваджені, за результатами судового розгляду не встановлено.

За наведених обставин доводи захисника про суворість призначеного покарання колегія суддів визнає неспроможними, оскільки призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

За викладених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 420, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського (Хаджибейського) районного суду м. Одеси від 17.03.2025 року, в кримінальному провадженні № 0000344 від 09.03.2024 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з моменту вручення йому копії.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4