Справа № 190/1196/25
Провадження №1-в/190/162/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.П`ятихатки справу за клопотанням засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Берестовець Костопільського району Рівненської області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до арешту проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, в останнє:

09.11.2021 року Димитровським міським судом Донецької області за ч.2,3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України,

встановив:

До П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України.

Представник Державної установи «П`ятихатська виправна колонія (№122)» та засуджений в судове засідання, проведення якого було призначене в режимі відеоконференції з Державною установою «П`ятихатська виправна колонія № 122», не з`явились, про місце та час слухання справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, пославшись на те, що засуджений своє виправлення на данному терміні відбування покарання не довів, відбуває призначене покарання у виді позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, має заборгованість за виконавчими листами щодо стягнення судових витрат, працевлаштований в установі, але без оплати праці. На думку прокурора, застосування заміни покарання у відношенні засудженого в порядку ст. 82 КК України не сприятиме досягненню мети покарання.

Суд, вислухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали, які характеризують особу засудженого, вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 537, 539 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати такі питання, зокрема - про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, Питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Нормами п. 3 ч. 4 ст.82 КК України передбачено, що заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила нове умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Тобто, при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці своє виправлення, суд виходить з аналізу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування ним покарання, а не за короткий період часу.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації установ виконання покарань, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.

Отже, становлення особи на шлях виправлення розцінюється як сукупність даних щодо прагнення засудженого до такого виправлення, тобто позитивні зрушення в його поведінці, так й його ставленні до праці, які, в свою чергу, свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може бути ефективно продовжуватись й в умовах відбування менш суворого покарання.

При цьому, висновок про становлення особи на шлях виправлення має ґрунтуватись не лише на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Разом з цим під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку.

Діюче законодавство наголошує на тому, що при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, слід ретельно з`ясувати той факт, що засуджений став на шлях виправлення, що вбачається із сукупності даних, а саме: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльності, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці тощо.

В судовому засіданні встановлено, що засуджений раніше неодноразово судимий, в останнє засуджений 09.11.2021 року Димитровським міським судом Донецької області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.ч.1,2 ст.70, ч.4 ст.70 ч.ч.1,2 ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислювати з 09.11.2021 року.

Згідно ухвали Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду- вирок Димитровського міського суду Донецької області від 09.11.2021 року змінено в частині призначеного покарання. Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, з призначенням остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України, у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Згідно характеристики та Висновку щодо ступеня виправлення засудженого станом на 29.05.2025 року вбачається, що ОСОБА_4 , з 09.11.2021 року перебуває у місцях позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 09.11.2021, кінець строку-04.12.2025 року.

Під час відбування покарання засуджений провину визнав у повному обсязі, до кінця розуміє наслідки вчиненного кримінального правопорушення для потерпілої сторонни. В установі працевлаштований до бригади по виготовленню МПП, роботу виконує вчасно та якісно. Згідно відомості по нарахуванню винагороди за договорами ЦПХ засудженим які працюють в ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)» за листопад 2023 року ОСОБА_5 , нараховано 34,48 грн., за травень 2024 року нараховано 56,40 грн., за листопад 2024 року нараховано 56,40 грн., Володіє професійно- технічною освітою за спеціальностями автослюсар та газо-електро- зварник. За час відбуття покарання має 4 (чотири) заохочення за період з 30.06.20223 року по 01.01.2025 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці та мав 3 (три) стягнення у вигляді 5 діб ДІЗО за вилучення рідини з явними ознаками бродіння; догани за відмову чергувати за графіком та суворої догани за відмову чергувати за графіком, які погашені у встановленому законом порядку за період з 13.10.2021 року по 02.08.2022 року. На даний час дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання, з адміністрацією установи тактовний та ввічливий. Має заборгованість за виконавчими документами у розмірі 2872 грн. 00 коп.. При цьому, станом на 13.03.2023 року виконавчі листи до ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)» не надходили.

Суд зазначає, що призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання - є не тільки формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Те, що ОСОБА_4 на момент розгляду клопотання фактично відбув 2/3 частини строку покарання та характеризується добре, має 4 (чотири) заохочення, не може бути безумовною підставою заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покарання.

Додержання правил поведінки, дотримання правил внутрішнього розпорядку та вимог безпеки праці, що зазначено як підстави заохочень, є обов`язками засуджених, встановленими КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України 28 серпня 2018 року № 2823/5.

Суд враховує особу засудженого, який відбуває покарання за тяжкий злочин, при цьому, відбуваючи покарання вчинив інший злочин, його відношення до вчиненого, заборгованість по виконавчим документам.

На даний час неможливо переконливо стверджувати, що засуджений остаточно став на шлях виправлення, а лише можливо констатувати, що відбулися позитивні зміни в поведінці засудженого.

У даному випадку, хоча відбутий засудженим строк покарання і узгоджується з вимогами частини 4 статті 82 КК України, проте на даний час заміна невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі засудженому ОСОБА_4 на період, що залишився до відбуття покарання у виді позбавлення волі, буде передчасною і не забезпечить необхідного впливу на засудженого в умовах відбування більш м`якого виду покарання та не сприятиме його виправленню та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Враховуючи наведені обставини, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_4 заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі, у зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 82 КК України, ст. 57 КВК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1