Справа № 363/3274/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4175/2025 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , із визначенням розміру застави,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року продовжено строк дії запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченої ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 26.06.2025 включно. Визначено ОСОБА_6 розмір застави, у розмірі 3 000 (три тисячі) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 9 084 000 (дев`ять мільйонів вісімдесят чотири тисячі) грн. 00 коп..

В обґрунтування доцільності перебування обвинуваченої під вартою, суд першої інстанції, посилаючись на тяжкість злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , обставини кримінального правопорушення та відомості про обвинувачену, прийшов до висновку, зокрема, що розмір застави, є виправданим за наявних обставин, а тому може бути застосований. При цьому, визначаючи розмір застави, суд врахував не лише обсяг висунутого обвинувачення, а також і правові позиції Європейського суду з прав людини.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою зменшити розмір застави та визначити розмір у межах встановлених ст. 182 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що визначивши розмір застави суд, під час розгляду клопотання, не досліджував матеріальний стан обвинуваченої, не врахував той факт, що на все майно обвинуваченої ОСОБА_6 (за рахунок якого можна було би сплатити заставу) накладений арешт. Крім того, суду достовірно відомо факт того, до на досудовому розслідування арешт був накладений і на майно її чоловіка, що є абсолютно незаконним. Сторона захисту подавала клопотання щодо скасування вказаного арешту, однак суд відмовив у такому скасуванні, з незрозумілих для сторони захисту причин. Таким чином, суд визначаючи розмір застави не врахував матеріального стану як самої обвинуваченої, так і її чоловіка, чим порушив вимоги ч. 4 ст. 184 КПК України.

В той же час належне обґрунтування розміру застави, як того вимагає ч. 3 ст. 183 КПК України в оскаржуваній ухвалі відсутнє.

На думку сторони захисту, надмірна застава, яка ставить особу у безвихідь, порушує баланс між інтересами суспільства та правом на свободу самого підозрюваного. Національні суди також зобов`язані належно мотивувати визначений розмір застави у своїх рішеннях. Суд має пояснити, чому саме така сума є необхідною і достатньою для забезпечення явки обвинуваченого. ЄСПЛ підкреслює, що розмір застави не може визначатися довільно, - він має спиратися на оцінку індивідуальних обставин та ризиків у справі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги захисник та прокурор до суду не з`явились, від обвинуваченої, яка повідомлена належним чином про судовий розгляд клопотань про розгляд апеляційної скарги за її участю до суду не надходило.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України, повинен врахувати вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, особисті обставини його життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання її під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права останньої перебувати на волі.

Посилання захисника на непомірність розміру застави, визначеної ОСОБА_6 судом першої інстанції, на думку колегії суддів, є безпідставним, оскільки при визначенні розміру застави зазначені у цій частині обставини були враховані судом, зокрема, обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченої.

Також, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, врахував обставини та тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 , та дійшов до обґрунтованого висновку щодо необхідності визначити обвинуваченій заставу в розмірі 9 084 000 грн. 00 коп., що дорівнює 3000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання покладених на неї обов`язків.

Доводи захисника про те, що судом не взято до уваги те, що на все майно обвинуваченої накладений арешт, як і на майно її чоловіка, а відтак судом не враховано майновий стан обвинуваченої, не можуть бути взятими до уваги, оскільки наведені обставини були враховані судом при продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а що стосується майнового стану, то закон, зокрема, ст. 184 КПК України, не зобов`язує прокурора надавати суду докази щодо майнового стану обвинуваченого при подачі клопотання про застосування запобіжних заходів та продовження запобіжних заходів.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства та міжнародного законодавства, які б могли слугувати безумовними підставами для зміни ухвали суду першої інстанції у частині розміру обраного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 є необґрунтованими та такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а тому оскаржувану ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , із визначенням розміру застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4