Житомирський апеляційний суд
Справа №288/2171/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/713/25
Категорія ч.1 ст.162 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000113 за апеляційною скаргою прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 травня 2025 року та ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 13 червня 2025 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, непрацюючого, громадянина України, українця, в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126, ч.1 ст. 162 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити рішення, яким виключити з мотивувальної частини вироку суду обтяжуючу обставину рецидив кримінальних правопорушень. В решті вирок залишити без змін. Вказує, що обвинувачений ОСОБА_10 в силу ст.89 КК України вважається не судимим, а тому підстав для визнання зазначеної обставини, як обтяжуючої у суду не було.

Також просить ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 13.06.2025 року про виправлення описки скасувати, оскільки після проголошення вироку суд фактично втрутився у його зміст, виключивши з його мотивувальної частини обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 рецидив, що є неприпустимим.

Вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 травня 2025 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст. 126, ч.1 ст. 162 КК України, та призначено йому покарання :

- за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк сто шістдесят годин;

- за ч.1 ст. 126 КК України у виді громадських робіт на строк двохсот годин;

-за ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ч.1ст.70 КК України призначено обвинуваченому ОСОБА_10 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом 2 (двох) років іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_10 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи та навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з цим органом.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_10 - не обирався.

Відповідно до ч.1 ст.165 КВК іспитовий строк встановлено обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_10 відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_10 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3398,25 гривень та моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 26 серпня 2024 року близько 00 години 50 хвилин у ОСОБА_10 , який перебував на території господарства по АДРЕСА_1 на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин стався словесний конфлікт з ОСОБА_8 . В ході даного конфлікту у ОСОБА_10 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи можливі протиправні наслідки та бажаючи їх настання, у вказаний день, час та місці ОСОБА_10 наблизився до ОСОБА_8 та, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс декілька ударів ліктем в область правого передпліччя і грудної клітини та декілька ударів коліном в область правого стегна.

Внаслідок протиправних дій, ОСОБА_10 умисно спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_8 у вигляді: синців правого стегна, правого передпліччя та грудної клітки праворуч, які відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями, які виразились в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_10 скоїв кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

26 серпня 2024 року близько 00 годин 49 хвилин ОСОБА_10 , керуючись мотивами, спрямованими на порушення недоторканності іншого володіння особи, що виражається у незаконному проникненні до нього, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, усупереч вимогам статті 30 Конституції України, яка гарантує недоторканність іншого володіння особи, з метою вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_7 зламавши запірний пристрій хвіртки зайшов на територію господарства за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу власника ОСОБА_7 .

Своїми умисними діями, які виразились в незаконному проникненні до іншого володіння особи, ОСОБА_10 скоїв кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України.

Продовжуючи свій протиправний умисел 26.08.2024 року близько 00 години 50 хвилин у ОСОБА_10 , який перебував на території господарства по АДРЕСА_1 на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин стався словесний конфлікт з ОСОБА_7 . В ході даного конфлікту у ОСОБА_10 виник умисел на завдання фізичного болю ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи можливі протиправні наслідки та бажаючи їх настання, у вказаний день, час та місці ОСОБА_10 наблизився до ОСОБА_7 та маючи умисел на завдання фізичного болю, умисно наніс декілька ударів лівою рукою в область правого вуха, чим завдав фізичного болю ОСОБА_7 , не спричинивши тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями, які виразились в умисному вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.126 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду.

Враховуючи, що участь обвинуваченого в апеляційному розгляді не є обов`язковою, оскільки не йдеться про погіршення його становища, та думку учасників провадження, колегія суддів вважає можливим проводити апеляційний розгляду у відсутності обвинуваченого ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, думку потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції не було, їм роз`яснено, що у даному випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 в умисних діях, які виразились в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження; умисних діях, які виразились в незаконному проникненні до іншого володіння особи та в умисному вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст.125, ч.1 ст.162, ч.1 ст.126 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана прокурором лише в частині необгрунтованого визнання обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого рецидив, то в іншій частині вирок суду не перевіряється.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається, зокрема - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані не в повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції визнав винним ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.126, ч.1 ст.162 КК України.

При цьому, у відповідності до оскаржуваного вироку, а саме його мотивувальної частини, обставинами, котрі обтяжують покарання ОСОБА_10 , згідно ст. 67 КК України, судом визнано рецидив злочину.

Разом з цим, відповідно до норм ст.34 КК України та положень п.п.3 , 15, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив та їх правові наслідки» від 04.06.2010 року №7, рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

При цьому, у відповідності до довідки про судимість відносно ОСОБА_10 (а.п.59), останній в силу ст.89 КК України є раніше не судимим.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог кримінального закону помилково врахував рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , тим самим застосував закон п.1 ч.1 ст.67 КК України, який не підлягає застосуванню.

Окрім цього, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про порушення вимог кримінального процесуального закону при винесенні ухвали від 13 червня 2025 року про виправлення описки у вироку Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 травня 2025 року, якою фактично суд першої інстанції за межами своїх повноважень втрутився у зміну вироку суду.

Так, відповідно до ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Згідно із правовою позицією Касаційного кримінального суду в справі №446/1917/16-к від 07.04.2024, при вирішенні питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, найменування сторони, прізвища особи тощо).

В жодному випадку не дозволяється під виглядом виправлення недоліків судового рішення вносити будь-які зміни до його змісту, зокрема змінювати висновки та мотиви судового рішення.

Проте, суд першої інстанції при винесенні ухвали про виправлення описки у вироку всупереч ст. 379 КПК України не виправляв описки, а змінював вирок в мотивувальній частині, у зв`язку із чим така ухвала є незаконною та підлягає скасуванню.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону україни про кримінальну відповідальність, а ухвала суду скасуванню у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 травня 2025 року щодо ОСОБА_10 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку суду обставину, яка обтяжує покарання - рецидив кримінальних правопорушень.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 13 червня 2025 року про виправлення описки у вироку суду від 19.05.2025 скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: