УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 503/2482/24

№ 1-кп/505/655/2025

23 червня 2025 року м. Подільськ

Подільський міськрайонний суд Одеської області в складі колегії суддів:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

захисників: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинуваченого ОСОБА_12 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000646 від 02 липня 2023 року стосовно обвинувачених:

ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч.5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч.5 ст. 186 КК України,

ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.3 ст.146 КК України,

ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.146 КК України,

ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.5 ст. 186 КК України,

ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України,

ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.5 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Подільського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000646 від 02 липня 2023 року.

У даному кримінальному провадженні 24 листопада 2023 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва до ОСОБА_12 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 21 січня 2024 року, без можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави, який неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів та ухвалами Кодимського районного суду Одеської області.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30 квітня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_12 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 28 червня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_12 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб без визначення розміру застави, посилаючись на те, що термін дії раніше продовженого судом запобіжного заходу обвинуваченому закінчується 28 червня 2025 року, судовий розгляд у даному кримінальному провадженні не можливо закінчити у цей строк, через виняткову складність кримінального провадження (сім обвинувачених, наявність потерпілих та свідків, великий обсяг письмових доказів), у зв`язку з чим, є необхідність розглянути питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_12 терміну дії запобіжного заходу.

В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначив обставини кримінальних правопорушень, обвинувачення у вчиненні яких пред`явлено ОСОБА_12 згідно обвинувального акту, який обвинувачується у вчиненні злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими та наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений з високим рівнем ймовірності може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- ризик переховування від суду, передбачений пунктом 1 ст.177 КПК України, обґрунтовує тим, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років з конфіскацією майна, ОСОБА_12 здійснив втечу з місця вчинення кримінального правопорушення при спробі його затримати під час вчинення злочину, а також маючи закордонний паспорт та законні підстави може перетнути державний кордон, залишити територію України. Також у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, постійне місце роботи, джерело доходів;

- ризик незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, передбачений пунктом 3 ст.177 КПК України, обґрунтовує тим, що оскільки йому відомі місця проживання потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні і беручи до уваги насильницький характер вчинення кримінальних правопорушень із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я осіб, а також із погрозами застосування такого насильства, ОСОБА_12 може незаконно впливати на свідків з метою зміни їх показів;

- ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, передбачений пунктом 5 ст.177 КПК України, обґрунтовує тим, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні п`яти злочинів, що свідчить про системність вчинення ним кримінальних правопорушень. Також у обвинуваченого відсутнє постійне місце роботи та постійне джерело доходів й зважаючи на корисливий характер злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, є підстави вважати, що вчинення корисливих злочинів є основним джерелом доходів обвинуваченого.

Зазначені ризики були враховані слідчим суддею під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перевірялися судом апеляційної інстанції і на даний час не зменшилися, не зникли та продовжують існувати і саме такий запобіжний захід забезпечує виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, прокурор вказав про наявність вагомих доказів вчинення ОСОБА_12 кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_12 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень: від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; насильницький характер вчинених кримінальних правопорушень; репутацію обвинуваченого, стосовно якого на даний час судом розглядається обвинувальний акт за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України; відсутність міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, постійного джерела доходів; особливо великий розмір завданої майнової шкоди; вчинення злочинів у складі організованої групи; втечу його з місця вчинення злочину.

Представник потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_8 вважає клопотання прокурора обґрунтованим, просив суд його задовольнити.

Захисник ОСОБА_12 ОСОБА_18 вважає зазначене клопотання прокурора необґрунтованим, безпідставним та заперечував проти його задоволення. Зокрема, зазначив, що прокурор не надав вагомих доказів того, що обвинувачений дійсно буде переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, або вчинить інше кримінальне правопорушення. На думку захисника ОСОБА_18 , ризики, які існували на час обрання обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу станом на сьогодні зменшилися, тому просив суд розглянути можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, непов`язаного з триманням під вартою, у виді застави з покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків або домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_12 підтримав позицію свого захисника.

Обвинувачені ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 підтримали позицію захисника ОСОБА_12 ОСОБА_18 та заперечували проти задоволення вказаного клопотання прокурора.

Колегія суддів заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали, доходить наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Крім того, суд враховує вимоги ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам: переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілих.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При вирішенні питання про наявність підстав для продовження міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів у цій справі враховує у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованих злочинів, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Відповідно до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод. Зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції».

Колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практикою Європейського суду з прав людини встановлено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_12 строку тримання під вартою суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 186 КК України.

При цьому ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, санкція за вчинення якого передбачає покарання від 5 до 10 років позбавлення волі.

Інші кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_12 , а саме ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.5 ст. 185, ч.5 ст. 186 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжкими злочинами, санкції за вчинення яких передбачає покарання понад 10 років позбавлення волі.

Окрім того, ОСОБА_12 є обвинуваченим в іншому кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 185 КК України, судове провадження за яким перебуває в Оболонському районному суді м. Києва, про що відзначено у змісті обвинувального акту.

З огляду на викладене та зважаючи на обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_12 , на думку колегії суддів дають достатні підстави припускати, що останній може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що існує ризик, визначений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який полягає у можливості переховування від суду.

Крім того, обвинувачений, будучи обізнаним про місце знаходження потерпілих та свідків, знаходячись на волі, зможе незаконно на них впливати як безпосередньо так і опосередковано, зокрема, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, а також примусити допитаних під час досудового розслідування свідків змінити покази на свою користь до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню.

Відтак, у цій справі існує ризик визначений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у можливості незаконного впливу ОСОБА_12 на потерпілих та свідків.

Колегія суддів також вважає, що в даному кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, з огляду на фактичні обставини справи, кількість скоєння ОСОБА_12 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, насильницький характер вчинених останнім кримінальних правопорушень.

Згідно ст.178 КПК України, оцінивши у сукупності всі обставини, зокрема вік, стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків та його майновий стан, а також насильницький характер вчинених кримінальних правопорушень, особливо великий розмір завданої майнової шкоди, вчинення злочинів у складі організованої групи та те, що перебуваючи на волі, та зважаючи на покарання, яке йому загрожує у випадку доведення винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, може ухилятись від суду, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, а тому, враховуючи справжні інтереси суспільства та конкретні обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, суд обґрунтовано вважає, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки обвинуваченого, що вказує на необхідність продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд виходить із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи вищевикладене та те, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином, а інші особливо тяжкими злочинами, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, зокрема у вчиненні дій, що супроводжувалися погрозами застосування насильства у вигляді відрізання частин тіла потерпілого, погрозами вбивством, а також фактичним застосуванням насильства до двох потерпілих, свідчать про наявність передбаченої п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України обставини, яка надає суду правові підстави для прийняття рішення про відмову у визначенні розміру застави як альтернативного запобіжного заходу.

Зважаючи на те, що заявлені ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися та вони виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів вважає, що слід продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_12 , адже лише такий найсуворіший запобіжний захід на даний час зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Посилання захисника на дані про особу обвинуваченого, зокрема міцність його соціальних зв`язків обумовлених наявністю у нього сім`ї з дітьми, який є багатодітним батьком, на думку суду не зменшують заявлених і доведених ризиків у кримінальному провадженні, а наявність у обвинуваченого постійного місця проживання в даному випадку також не є визначальним.

З огляду на викладене доводи обвинуваченого та його захисника щодо можливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту або застави є необґрунтованими, а відтак і не можуть бути задоволені судом.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 на 60 діб, не визначаючи розмір застави.

Керуючись ст. 176-178, 183, 197, 199, 314, 331, 369, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000646 від 02 липня 2023 року, про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 146, ч.5 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.5 ст. 186 КК України, продовжити на 60 діб, тобто до 21 серпня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою з моменту вручення копії ухвали.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_12 , його захисникам, а також направити уповноваженій службовій особі в місця тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3