Справа № 645/2235/25
Провадження № 1-кп/645/367/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові клопотання прокурора про закриття кримінального провадження № 0000278 від 21.07.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, яке надійшло з Харківської обласної прокуратури,

встановив:

04.04.2025р. до суду звернувся прокурор другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 із клопотанням про закриття кримінального провадження № 0000278 від 21.07.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В обгрунтування клопотання прокурор зазначає, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000278 від 21.07.2022 за ч. 1 ст. 365 КК України, внесеного до ЄРДР на підставі рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 03.11.2011, що набуло статусу остаточного 03.02.2012 у справі «Балицький проти України» за заявою № 12793/03, яким констатовано порушення пункту 1 і підпункту «с» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) стосовно адміністративного арешту 2 заявника та первісної кваліфікації дій ОСОБА_4 , тобто судом встановлено порушення права заявника на захист і права не свідчити проти себе.

Процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні здійснюється обласною прокуратурою.

Допитаний як свідок ОСОБА_4 показав, що 09.05.1998 близько 07.00 він був затриманий співробітником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (даних не пам`ятає) за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 та за його вказівкою разом з матір`ю прибули до відділу міліції для надання пояснень за фактом вбивства ОСОБА_6 . У відділі міліції матір попросили зачекати біля будівлі, а він пройшов з оперативними працівниками. Зазначив, що з ним працювали ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які відібрали пояснення про те, що він робив 08.05.1998. Перед наданням пояснення спитав про можливість залучення захисника, але ті відмовили. Після цього надав пояснення, де зазначив про свою не причетність до вбивства, а потім його відвели до камери попереднього ув`язнення, де він знаходився з іншими затриманими. 09.05.1998 ввечері, коли його привели до кабінету оперативних працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 спричиняли тілесні ушкодження, тиснули та вимагали зізнання у вбивстві, що тривало близько 2 годин, після чого його відвели знову в камеру. 10.05.1996 його відвели до слідчого прокуратури ОСОБА_10 , якому він також заперечував свою причетність до вбивства, повідомивши про спричинення йому тілесних ушкоджень працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що ОСОБА_10 повідомив цим правоохоронцям, а оперативні працівники, в свою чергу, відвели його до камери попереднього ув`язнення, де продовжували завдавати тілесні ушкодження впродовж всієї доби.

10.05.1998 ввечері його відвели до невідомої особи, про яку склалось враження як про високопосадовця правоохоронного органу, який запропонував написати явку з повинною та, у разі відмови, пригрозив фізичною розправою у камері іншими ув`язненими. 11.05.1998 його відвели до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де повідомили, що складено адміністративний протокол за фактом дрібного хуліганства. Суддя виніс рішення, яким його затримано на 15 діб з перебуванням в ізоляторі ІНФОРМАЦІЯ_1 . У відділі міліції його продовжили бити весь день. 12.05.1998 зранку його відвели до кабінету, де його чекав той же невідомий високопосадовець, який знову пропонував взяти вбивство ОСОБА_6 на себе та погрожував розправою. Після цього знову відвели в камеру, де декілька осіб радили краще взяти на себе злочин, оскільки все рівно заарештують. При таких обставинах, близько 20.00 він попросив викликати оперативного співробітника. До нього прийшов ОСОБА_7 , якому ОСОБА_4 повідомив, що готовий взяти на себе вбивство, але не знає обставин, після чого його відвели до ОСОБА_11 , якому також підтвердив про свою готовність. Його знову відвели до камери, куди прийшла невідома особа, яка диктувала протокол допиту та явки з повинною.

13.05.1998 його привели до кабінету, де був ОСОБА_10 та ще декілька осіб. ОСОБА_10 запропонував доповнити протокол допиту іншими відомостями, у чому допоможе ОСОБА_7 , на що він погодився. У протоколі доповнив, що ніж сховав у трубі неподалік від свого будинку, а також сказав де, нібито, сховав речі потерпілого (золото, гроші). 13.05.1998 його відвезли на відтворення обставин та обстановки події. Працівники міліції вказували місця, де ОСОБА_4 повинен показати ніж та викрадене майно. Під час слідчої дії робив те, що казали працівники міліції.

14.05.1998 вручили постанову про притягнення як обвинуваченого за ст. 94 КК України (в ред. 1960 року) та обрали запобіжний захід тримання під вартою, направивши в ІТТ, а згодом в СІЗО. У СІЗО зрозумів, що тут ніхто не зможе спричинити йому тілесні ушкодження, батьки знайшли адвокатів, з якими оскаржував всі рішення слідчого та прокурора у кримінальній справі. Зазначив, що оскільки його притягли до відповідальності за особливо тяжкий злочин, попередньо штучно змінивши кваліфікацію на менш тяжкий злочин, не надали захисника, як це передбачено законом, вважає, що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 порушені його права, внаслідок чого ними незаконно отримано 2 протоколи допиту, явку з повинною та протокол відтворення обстановки і обставин події. Крім того, працівниками міліції, на його прохання, не було надано захисника, внаслідок чого він незаконно перебував 5 років 5 місяців у СІЗО та 7 років 6 місяців в установі відбування покарань.

Залучений до кримінального провадження № 0000278 та допитаний як потерпілий ОСОБА_4 підтвердив надані показання.

В ході проведення досудового розслідування слідчим 21.12.2022 з ІНФОРМАЦІЯ_3 отримані копії документів з додатком за заявою ОСОБА_4 проти України (заява № 12793/03).

Вивченням зазначеного рішення встановлено, що справу розпочато за заявою № 12793/03, поданою до Суду проти України на підставі ст. 34 Конвенції громадянином України ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заявник, зокрема, стверджував, що його засуджено на підставі визнавальних показань, отриманих під примусом і за відсутності захисника, та що суди не допитали важливих свідків.

ЄСПЛ встановлено, що 09.05.1998 заявника було затримано працівниками міліції у зв`язку з вчиненням ним хуліганства та доставлено до відділу міліції, де, як він стверджував, його били з метою отримання від нього зізнання у вчиненні вбивства пана Т.

Згідно з висновками проведених у подальшому судово-медичних експертиз було встановлено наявність у заявника певних тілесних ушкоджень, які могли бути завдані, зокрема, наручниками та кийками.

Постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.05.1998 заявника було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та призначено йому стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 15 діб.

Цього ж дня заявника було допитано як свідка у справі за фактом смерті ОСОБА_13

12.05.1998 заявник зізнався у вчиненні вбивства та викраденні майна.

Цього ж дня він відмовився від захисника. З цього часу заявник був формально затриманий як підозрюваний.

15.05.1998 заявнику було пред`явлено обвинувачення у вчиненні вбивства. Під час допиту він знову відмовився від захисника.

27.07.1998 обвинувачення щодо заявника було перекваліфіковано на вчинення вбивства з корисливих мотивів - злочин, який карається довічним позбавленням волі та участь захисника у розслідуванні якого є обов`язковою.

20.06.2002 після кількох повернень справи на додаткове розслідування апеляційний суд Сумської області, ґрунтуючись, зокрема, на зізнавальних показаннях заявника, наданих під час адміністративного арешту, визнав заявника винним у вчиненні вбивства та розбою та призначив йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 15 років. 22 жовтня 2002 року ІНФОРМАЦІЯ_5 залишив вказаний вирок без змін.

До ЄСПЛ заявник скаржився за п. 1 та підп. «с» і «б» пункту 3 ст. 6 Конвенції на те, що його засудження ґрунтувалось на зізнавальних показаннях, які він давав в результаті застосування до нього фізичного впливу та за відсутності захисника, та що суд не допитав важливих свідків захисту. Заявник також скаржився за іншими статтями Конвенції.

Порушення п.1 і підп. «с» п. 3 ст. 6 Конвенції було встановлено Європейським судом в зв`язку з тим, що зізнавальні показання, які в подальшому було використано судом для засудження заявника, відбирались у заявника формально як у свідка під час його адміністративного арешту, але фактично його допитували як підозрюваного, не забезпечуючи при цьому права мати захисника та права не свідчити проти себе, а також з огляду на використання слідчими органами практики, коли, незважаючи на наявність у справі підстав для кваліфікації злочину, розслідування якого вимагає обов`язкової участі захисника, слідчі органи кваліфікують його як менш тяжкий і, отримуючи сумнівну відмову особи від захисника, позбавляють її права мати захисника на первісних етапах розслідування.

З огляду на неодноразову констатацію такого порушення у справах проти України Європейський суд визнав проблеми, які призводять до них, системними і зобов`язав Україну негайно вжити заходів щодо зміни законодавства та адміністративної практики з метою вирішення цих проблем.

Розглянувши справу, ЄСПЛ одноголосно

1. Оголошує скарги заявника за пунктами 1 і 3 статті 6 Конвенції на те, що його засудження ґрунтувалось на зізнавальних показаннях, отриманих у результаті порушення його права відмовитися від надання показань та права не свідчити проти себе, та щодо перешкоджання у ефективному здійсненні ним права на захист під час допиту на первісній стадії розслідування прийнятними, а решту скарг у заяві - неприйнятними;

2. Постановляє, що мало місце порушення пункту 1 та підпункту «с» пункту З статті 6 Конвенції щодо права заявника на захист та права не свідчити проти себе;

3. Постановляє, що встановлення порушення само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією моральної шкоди, якої зазнав заявник;

4. Відхиляє решту вимог заявника стосовно справедливої сатисфакції.»

Під час досудового розслідування на підставі ухвали ІНФОРМАЦІЯ_6 від 28.06.2024 проведено тимчасовий доступ до кримінального провадження № 60001650 від 08.05.2014 за ст. 93 п. «а», п. «е» КК України (в ред. 1960 року), які прокурором оглянуто та долучено до кримінального провадження № 0000278.

Встановлено, що постановою прокурора Фрунзенського району м. Харкова ОСОБА_14 від 09.05.1998 порушено кримінальну справу № 1998021 за ст. 94 КК України (1960) за фактом умисного вбивства 08.05.1998 ОСОБА_6 , 1986 р.н., та створено слідчо-оперативну групу у складі старшого слідчого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_16 , заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_10 ) ОСОБА_17 , начальника групи з розкриття тяжких злочинів ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_18 , оперуповноважених ВКР ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_20 , ОСОБА_9 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .

Постановою від 09.05.1998 старший слідчий прокуратури Фрунзенського району м. Харкова ОСОБА_15 прийняв кримінальну справу № 1998021 до свого провадження.

09.05.1998 оперуповноваженими ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_9 складені рапорти про вчинення ОСОБА_23 адміністративного правопорушення, а саме про перебування у стані алкогольного сп`яніння біля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_11 », чіпляння 09.05.1998 о 13.00, внаслідок чого його затримано та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09.05.1998 оперуповноваженим ВКР ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 складений протокол серії ХА №218257 за ст. 173 КУпАП (непокора працівнику міліції) стосовно ОСОБА_23

09.05.1998 помічником чергового ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_24 (ініціали не зазначені) складено протокол про адміністративне затримання ОСОБА_4 за ст. 173 КУпАП. 09.05.1998 оперуповноваженим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_25 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в присутності ОСОБА_26 , під час якого нічого не вилучено.

10.05.1998 супровідним листом адміністративний матеріал стосовно ОСОБА_4 за ст. 173 КУпАП направлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11.05.1998 постановою судді ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_27 притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ст. 173 КУпАП та до нього застосовано адміністративний арешт строком на 15 діб.

11.05.1998 оперуповноваженим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 складено акт вилучення піднігтьового вмісту пальців рук у ОСОБА_4 , а оперуповноваженим ОУР ІНФОРМАЦІЯ_1 (прізвище якого нечитабельне) складено акт вилучення у ОСОБА_4 брюк, 6 мастерки, футболки, трусів, шкарпеток, та старшим слідчим ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_15 допитано ОСОБА_4 у якості свідка.

12.05.1998 ОСОБА_4 написано явку з повинною, проте прізвище оперуповноваженого, який відібрав явку з повинною, не розбірливе та не читабельне.

12.05.1998 з 18.15 до 20.00 старшим слідчим прокуратури Фрунзенського району м. Харкова ОСОБА_15 роз`яснені ОСОБА_4 процесуальні права та допитано як підозрюваного у скоєнні злочину, передбаченого ст. 94 КК України.

12.05.1998 о 21.00 старшим слідчим прокуратури Фрунзенського району м. Харкова ОСОБА_15 складено протокол № 006607 про затримання ОСОБА_4 за ст. 115 КПК України (в ред. 1960 року).

14.05.1998 постановою старшого слідчого прокуратури Фрунзенського району м. Харкова ОСОБА_15 притягнуто ОСОБА_4 як обвинуваченого за ст. 94 КК України та в цей же день, постановою, санкціонованою прокурором Фрунзенського району м. Харкова ОСОБА_14 , обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід тримання під вартою.

15.05.1998 на підставі ордеру № 160086 адвокатської корпорації « ІНФОРМАЦІЯ_12 » до справи допущено захисника ОСОБА_28 , з яким уклав договір батько ОСОБА_4 - ОСОБА_29 та від послуг якого в подальшому відмовився обвинувачений.

01.06.1998 кримінальна справа № 1998021 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст. 94 КК України направлена прокурором Фрунзенського району м. Харкова ОСОБА_14 прокурору м. Харкова ОСОБА_30 та в цей же день прийнята до свого провадження старшим слідчим прокуратури м. Харкова ОСОБА_31

10.06.1998 на підставі ордеру ІНФОРМАЦІЯ_13 до участі у справі для здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_4 залучені адвокати ОСОБА_32 та ОСОБА_33 .

27.07.1998 постановою старшого слідчого прокуратури м. Харкова ОСОБА_34 дії обвинуваченого ОСОБА_4 перекваліфіковані зі ст. 94 КК України на ст. 93 п.п. «а», «е», ст. 142 ч. З КК України (в ред. 1960 року).

31.08.1998 старшим слідчим прокуратури м. Харкова ОСОБА_35 в умовах ІНФОРМАЦІЯ_14 пред`явлені обвинуваченому та його захисникам матеріали кримінальної справи, відмовлено у задоволенні клопотання захисту про закриття кримінальної справи з підстав порушення процесуальних прав обвинуваченого, застосування недозволених методів слідства, самообмову, відсутності доказів винуватості.

25.09.1998 постановою прокурора слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_36 кримінальна справа № 1998021 направлена для додаткового розслідування та 01.10.1998 прийнята до свого провадження 7 старшим слідчим прокуратури м. Харкова ОСОБА_35 , а з 28.10.1998 - старшим слідчим прокуратури м. Харкова ОСОБА_37 .

25.11.1998 старшим слідчим прокуратури м. Харкова ОСОБА_38 витребувана інформація з ІНФОРМАЦІЯ_1 про доставления ОСОБА_4 09.05.1998 за адміністративним матеріалом за ст. 173 КУпАП, його перебування у камері з ОСОБА_39 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_15 від епілептичної асфіксії, а також долучені копії документів з адміністративного матеріалу.

16.11.1998 старшим слідчим прокуратури м. Харкова ОСОБА_40 допитано оперуповноваженого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 про обставини складення ним адміністративного протоколу стосовно ОСОБА_4 .

18.11.1998 старшим слідчим прокуратури м. Харкова ОСОБА_38 за цими ж обставинами допитано оперуповноваженого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 , заступника начальника ОУР ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_17 .

23.11.1998 постановою першого заступника прокурора Харківської області ОСОБА_41 відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст. 175 КК України (в ред. 1960 року) - примушування до надання показань, за ст. 166 КК України (в ред. 1960 року) - перевищення влади або посадових обов`язків стосовно співробітників ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ст. 6 п. 2 КПК України (в ред. 1960 року).

28.12.1998 старшим слідчим прокуратури м. Харкова ОСОБА_38 у порядку ст.ст. 218-220 КПК України (в ред. 1960 року) ознайомлено обвинуваченого та його захисників з матеріалами справи, відмовлено у задоволенні клопотання захисту про закриття кримінальної справи.

10.01.1999 кримінальну справу № 19980021 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст. 93 п.п. «а», «е», ст. 142 ч. З КК України (в ред. 1960 року) направлено до ІНФОРМАЦІЯ_16 у порядку ст. 232 КПК України (в ред. 1960 року).

Ухвалою судової колегії у кримінальних справах ІНФОРМАЦІЯ_16 від 01.02.1999 відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про закриття кримінальної справи, зазначено про відсутність порушень під час попереднього розслідування та ухвалено піддати ОСОБА_4 суду.

Ухвалою судової колегії у кримінальних справах ІНФОРМАЦІЯ_16 від 09.09.1999 кримінальну справу направлено прокурору Харківської області для додаткового розслідування, запобіжний захід обвинуваченому залишено без змін.

Ухвалою судової колегії в кримінальних справах ІНФОРМАЦІЯ_17 від 02.11.1999 змінено ухвалу ІНФОРМАЦІЯ_16 в частині наданих вказівок, в іншій частині, зокрема щодо запобіжного заходу - залишено без змін.

23.12.1999 заступником прокурора Харківської області справу направлено прокурору Фрунзенського району м. Харкова для додаткового розслідування.

31.01.2000 старшим слідчим прокуратури Фрунзенського району м. Харкова ОСОБА_15 допитано оперуповноваженого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 про обставини розгляду адміністративної справи стосовно ОСОБА_4 у суді.

09.02.2000 постановою старшого слідчого прокуратури Фрунзенського району м. Харкова ОСОБА_15 відмовлено у порушенні кримінальної справи за ст. 6 п. 2 КПК України (в ред. 1960 року) стосовно працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 за фактом затримання ОСОБА_4 та подальшого утримання у ІНФОРМАЦІЯ_18 .

15.02.2000 кримінальна справа № 1998021 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст. 93 п.п. «а», «е», ст. 142 ч. З КК України (в ред. 1960 року) направлена до ІНФОРМАЦІЯ_16 у порядку ст. 232 КПК України (1960).

Ухвалою судової колегії у кримінальних справах ІНФОРМАЦІЯ_16 від 17.03.2000 кримінальну справу направлено прокурору Харківської області для додаткового розслідування, запобіжний захід обвинуваченому залишено без змін.

Ухвалою судової колегії в кримінальних справах ІНФОРМАЦІЯ_17 від 23.05.2000 ухвалу ІНФОРМАЦІЯ_16 від 17.03.2000 скасовано, запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 залишено без змін.

Ухвалою судової колегії у кримінальних справах ІНФОРМАЦІЯ_16 від 05.02.2001 кримінальну справу направлено прокурору Харківської області для додаткового розслідування, запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 залишено без змін.

17.04.2001 слідчим з особливо важливих справ прокуратури Харківської області ОСОБА_42 витребувана інформація з ІНФОРМАЦІЯ_1 про доставления ОСОБА_4 09.05.1998 о 13.30 та про неможливість надання інформації про видачу ОСОБА_4 з камери будь-кому із співробітників ІНФОРМАЦІЯ_1 .

31.05.2001 постановою прокурора слідчого відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_43 відмовлено у порушенні кримінальної справи на підставі ст. 6 п. 2 КПК України (в ред. 1960 року) відносно співробітників ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 166 ч. З, ст. 173 ч. 2 КК України (в ред. 1960 року) за фактом застосування до ОСОБА_4 заходів фізичного і психологічного впливу, а також за фактом його затримання з посиланням на наявність адміністративних матеріалів та постанови судді ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_27 від 11.05.1998, яка не оскаржена.

Вироком ІНФОРМАЦІЯ_19 від 20.06.2002 ОСОБА_4 засуджено за ст. 93 п.п. «а», «е», ст. 142 ч. З КК України (ст. 42 ч. 1 КК України в ред. 1960 року) до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою колегії суддів судової палати ІНФОРМАЦІЯ_17 у кримінальних справах від 22.10.2002 касаційні скарги ОСОБА_4 та його адвокатів залишені без задоволення, вирок без змін.

05.12.2002 винесено розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.07.2012 заяву засудженого ОСОБА_4 задоволено, вирок ІНФОРМАЦІЯ_19 від 20.06.2002 та ухвалу колегії суддів судової палати Верховного Суду України у кримінальних справах від 22.10.2002 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до компетентного суду першої інстанції.

Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.12.2013 кримінальна справа направлена прокурору Харківської області для проведення додаткового розслідування.

08.05.2014 внесені відомості до ЄРДР за № 0001650 за ст. 93 п. «а», п. «е» КК України (в ред. 1960 року), у якому на цей час досудове розслідування триває.

Допитаний свідок ОСОБА_16 , який на цей час працює прокурором відділу обласної прокуратури, повідомив, що з грудня 1997 року працював на посаді стажиста слідчого ІНФОРМАЦІЯ_20 , а в 1998 році був призначений на посаду слідчого цієї прокуратури. Ознайомившись з пред`явленою постановою про порушення кримінальної справи за ст. 94 КК України (в ред. 1960 року) за фактом умисного вбивства 08.05.1998 ОСОБА_6 та створення слідчо-оперативної групи з числа працівників ІНФОРМАЦІЯ_7 та працівників оперативного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_9 , вказав, що за давністю подій не пам`ятає обставин злочину та розслідування у цій справі, але зазначив, що безпосередньо він не здійснював попереднє розслідування та не проводив будь-яких слідчих дій. Пам`ятає, що ця справа була резонансною і розслідувалась старшим слідчим прокуратури Фрунзенського району м. Харкова ОСОБА_15 , який можливо зараз працює адвокатом. Оскільки не підтримує з ним стосунки, не має його контактних даних. Про затримання ОСОБА_4 та проведення з ним будь-яких слідчих дій нічого не знає. Також вказав, що станом на 1998 рік у ІНФОРМАЦІЯ_9 дійсно працювали заступник начальника ВКР ОСОБА_17 , начальник групи з розкриття тяжких злочинів ВКР ОСОБА_18 , оперуповноважені ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_20 , ОСОБА_9 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , яких зазвичай включали до складів слідчо-оперативних груп у злочинах загально-кримінальної спрямованості. З цими особами давно ніяких контактів не підтримує.

На запит прокурора у порядку ст. 93 КПК України від кадрового підрозділу обласної прокуратури отримана інформація про звільнення з органів прокуратури ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_44 , ОСОБА_34 , ОСОБА_38 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 .

Згідно протоколу вилучення електронної інформації та її огляду в Інтернет мережі на ресурсі «Реєстр адвокатів України» отримані відомості про ОСОБА_15 , який займається адвокатською діяльністю та обліковується у ІНФОРМАЦІЯ_21 .

Під час допиту у якості свідка ОСОБА_15 відмовився від надання показань на підставі ст. 63 Конституції України.

Під час допиту у якості свідка ОСОБА_48 відмовився від надання показань на підставі ст. 63 Конституції України.

Згідно протоколу вилучення електронної інформації та її огляду в Інтернет мережі на ресурсі «Адвокати України Повний реєстр адвокатів» 10 м. встановлені відомості про ОСОБА_45 , який займався адвокатською діяльністю (свідоцтво № 378 від 06.05.2005, видане ІНФОРМАЦІЯ_22 ), обліковувався у ІНФОРМАЦІЯ_21 , право на зайняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п. 3 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 10.10.2020 (смерть адвоката).

Згідно рапорту прокурора, долученого до матеріалів кримінального провадження, останньою здійснено телефонний виклик у порядку ст. 135 КПК України для допиту колишнього прокурора Фрунзенського району Харкова ОСОБА_14 та колишнього прокурора м. Харкова ОСОБА_49 , які повідомили, що за давністю подій взагалі не пам`ятають обставин у справі, у зв`язку з цим не можуть надати будь-які свідчення.

Згідно протоколу вилучення електронної інформації та її огляду в Інтернет мережі на ресурсі «Адвокат Харьков, Юридические услуги - ОСОБА_50 » отримані відомості про ОСОБА_51 , який на цей час здійснює адвокатську діяльність. Крім того, на ресурсі «Єдиний реєстр Адвокатів України» зазначені відомості про ОСОБА_52 , з інформацією про зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 21.02.2023 на підставі заяви.

Згідно рапорту прокурора, здійснено телефонний виклик у порядку ст. 135 КПК України для допиту у якості свідка ОСОБА_51 , який підтвердив захист ОСОБА_4 за призначенням разом з адвокатом ОСОБА_53 . Вказав, що до них захист ОСОБА_4 здійснював адвокат ОСОБА_28 , участь якого назвав фрагментарною та не пам`ятає чи брав той участь у слідчих діях. Надавати будь-які офіційні показання ОСОБА_32 категорично відмовився.

Під час допиту у якості свідка ОСОБА_54 - колишнього начальника групи з розкриття тяжких злочинів ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній відмовився від надання показань на підставі ст. 63 Конституції України.

Згідно інформації ІНФОРМАЦІЯ_23 від 13.03.2025, лейтенант запасу ОСОБА_9 29.12.2022 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, направлений для проходження служби до військової частини.

Допитаний як свідок ОСОБА_9 - колишній оперуповноважений ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовився від надання показань на підставі ст. 63 Конституції України.

Допитаний як свідок ОСОБА_7 - колишній оперуповноважений ІНФОРМАЦІЯ_1 , показав, що у 2010 звільнився з органів міліції та на цей час є пенсіонером МВС. Стосовно ОСОБА_4 нічого детально пояснити не зміг, лише вказав, що був такий підозрюваний приблизно у 1995-2000 роках, проте обставини вчинення ним злочину, а також проведення слідчих (розшукових) дій не пам`ятає.

Згідно рапорту прокурора, долученого до матеріалів кримінального провадження, здійснено телефонний виклик у порядку ст. 135 КПК України для допиту у якості свідка колишнього судді ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_55 , який пояснив, що знаходиться поза межами 11 Харківської області із-за небезпеки для свого життя та життя своїх рідних внаслідок військової агресії рф, що унеможливлює його явку до прокуратури. Також пояснив, що внаслідок давності подій обставин розгляду адміністративного матеріалу 11.05.1998 не пам`ятає, прізвище ОСОБА_4 йому не знайоме. Вказав, що справи такої категорії розглядав завжди у присутності правопорушника, без будь-яких виключень. При прийнятті рішень завжди оцінював докази справи у їх сукупності. Про вчинення будь-ким неправомірних дій стосовно ОСОБА_4 нічого не знає. Ні ОСОБА_4 , ні обставин справи, ні наданих на той час доказів не пам`ятає.

Згідно інформації голови ІНФОРМАЦІЯ_2 , отриманої у порядку ст. 93 КПК України, суддю ОСОБА_55 звільнено з посади судді ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з поданням заяви про відставку, на підставі рішення ІНФОРМАЦІЯ_24 та наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Справа про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, що перебувала у провадженні суду у 1998 році, знищена, що унеможливлює проведення слідчих (процесуальних) дій, у тому числі судово-почеркознавчої експертизи та визнання вказаного документу як доказу у кримінальному провадженні.

Згідно інформації заступника керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова, 14.11.2001 прокуратурою Фрунзенського району м. Харкова відмовлено у порушенні кримінальної справи за результатами перевірки, проведеної на підставі ухвали ІНФОРМАЦІЯ_19 щодо неналежного поводження з ОСОБА_4 та встановлена відсутність зазначеного матеріалу в архіві, що унеможливлює проведення будь-яких слідчих (процесуальних) дій.

Крім того, під час попереднього розслідування кримінальної справи № 19980021 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст. 93 п.п. «а», «е», ст. 142 ч. З КК України (в ред. 1960 року) слідством були отримані відомості про можливу фальсифікацію ОСОБА_35 матеріалів справи, у зв`язку з чим постановою слідчого з особливо важливих справ прокуратури Харківської області ОСОБА_46 від 31.05.2001 за цим фактом виділені матеріали в окреме провадження.

На запит прокурора начальником відділу документального забезпечення обласної прокуратури повідомлено про відсутність інформації щодо руху виділених матеріалів стосовно ОСОБА_34 та їх місця знаходження.

Враховуючи зазначений факт, існують обґрунтовані сумніви у достовірності, оригінальності, повноті всіх матеріалів кримінальної справи № 1998021 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст. 93 п.п. «а», «е», ст. 142 ч. З КК України (в ред. 1960 року), у якій на цей час здійснюється досудове розслідування ІНФОРМАЦІЯ_25 як у кримінальному провадженні № 60001650 від 08.05.2014 за ст. 93 п. «а», п. «е» КК України (в ред. 1960 року).

Рішенням ЄСПЛ від 03.11.2011 у справі «Балицький проти України» констатовано порушення пункту 1 і підпункту «с» пункту 3 статті 6 Конвенції 12 про захист прав людини і основоположних свобод стосовно адміністративного арешту заявника та первісної кваліфікації дій ОСОБА_4 за менш тяжким злочином, тобто судом встановлено порушення права заявника на захист і права не свідчити проти себе.

Оглядом і порівнянням положень кримінального процесуального законодавства України, чинного на момент подій 09.05.1998 та на цей час, встановлено, що диспозицією ст. 93 КК України (в ред. 1960 року) - умисне вбивство при обтяжуючих обставинах, була передбачена кримінальна відповідальність за п. «а» - умисне вбивство з корисливих мотивів; п. «е» - умисне убивство, вчинене з особливою жорстокістю або способом, небезпечним для життя багатьох осіб.

Відповідальності за вбивство малолітнього, ким очевидно на момент подій, 08.05.1998, та порушення кримінальної справи, 09.05.1998, був ОСОБА_6 , законодавцем передбачено не було, а зазначені кваліфікуючі ознаки у цій справі не були заздалегідь очевидними і їх можливо було встановити лише під час попереднього розслідування.

Кримінальну відповідальність за умисне вбивство малолітньої дитини передбачено п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України ( в ред. 2001 року).

Разом з тим, у главі VIII «Злочини проти правосуддя» КК України (в ред. 1960 року) не було передбачено кримінальної відповідальності за порушення права на захист як самостійного виду кримінально-караного діяння та відповідальність за яке була визначена Законами № 4652-VI від 13.04.2012, № 245-VII від 16.05.2013, № 2617-VIII від 22.11.2018, № 720-ІХ від 17.06.2020, № 3342-ІХ від 23.08.2023 у ч. 1 ст. 374 КК України (2001), яка є не тяжким злочином згідно ч. 4 ст. 12 КК України та строк притягнення до кримінальної відповідальності у якому складає 5 років згідно п. З ч. 1 ст. 49 КК України.

Також у главі VIII «Злочини проти правосуддя» КК України (в ред. 1960 року) диспозицією ст. 176 КК України було передбачено відповідальність за винесення суддями завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови, що також було передбачено і ст. 375 КК України (в ред. 2001 року), яку виключено з Кримінального кодексу України (в ред. 2001 року) на підставі Закону № 3233-1Х від 13.07.2023.

Із вище вказаних мотивів відомості за ст. 374, ст. 375 КК України як додаткової кваліфікації у кримінальному провадженні № 0000278, не вносились.

Під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні потерпілий ОСОБА_4 заявив про застосування до нього колишніми оперуповноваженими ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та невідомими особами недозволених заходів та жорстокого поводження з ним.

Вказана заява була предметом розгляду ЄСПЛ.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 1491-С від 13.05-14.05.1998. ОСОБА_4 мав на зап`ястках садна, які можуть бути наслідком використання кайданок. У нього також було три садна на лівому лікті, одне - в нижній частині живота та одне на нозі. У висновку експерта зазначено, що заявник стверджував, що працівники міліції до нього фізичну силу не застосовували, а садно на животі отримав унаслідок падіння у своєму гаражі за два тижні до огляду. Експерт дійшов висновку, що садна на зап`ястках могли бути спричинені кайданками за один-три дні до огляду, а інші тілесні ушкодження не мають відношення до подій, зазначених у постанові про проведення медичної експертизи (п. 10 рішення ЄСПЛ).

Згідно судово-медичної експертизи № 1977 від висновку 22.06-05.07.1998, у ОСОБА_4 експертом встановлено зламане ребро, рубець на голові та три рубці на лівій руці, два рубці на правій руці та зламаний зуб. Пізніше було проведено повторне рентгенографічне дослідження, в результаті якого встановлено, що ребро заявника зламане не було (п. 13 рішення ЄСПЛ).

26.06.1998 заявника оглянув стоматолог і встановив, що його зуб розщепився на дві частини внаслідок карієсу (п. 14 рішення ЄСПЛ).

Згідно висновку № 1/178 від 08.02.2000 комісійної судово-медичної експертизи, ОСОБА_4 мав легкі тілесні ушкодження, які могли бути спричинені кайданками та кийком, і не виключалось, що вони могли бути заподіяні у період з 10 по 13.05.1998. Стосовно суперечливих даних попередніх рентгенограм експерти зауважили, що остання рентгенограма була проведена в присутності понятих і не виявила ушкоджень ребер заявника (п. 19 рішення ЄСПЛ).

Рішенням ЄСПЛ від 03.11.2011 у справі «Балицький проти України», скарга заявника щодо жорстокого поводження з ним працівниками міліції визнана неприйнятною.

Згідно висновку СМЕ № 08-286/18, проведеної з 21.06.2018-09.12.2019 за фактом спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, встановлена циркулярна ділянка переривчастого осаднення шкіри на лівому передпліччі, а також аналогічний характер тілесного ушкодження на правому передпліччі на рівні нижньої третини (по ліктьовій поверхні), ймовірність їх утворення в результаті травматичного впливу і спеціальними засобами - кайданками, не виключається. Локалізація й характер інших саден, що мали місце у ОСОБА_4 (в області лівого ліктьового суглобу, на передній черевній стінці та правій гомілці) не типові для спричинення спецзасобами (кайданками). Показання ОСОБА_4 щодо умов отримання ним тілесних ушкоджень, викладені у «Висновках експерта № 1491-С від 13.05-14.05.1998 та № 1977 від 22.06-05.07.1998 суперечать один одному. Кожне садно, яке мало місце у ОСОБА_4 (в ділянці лівого променево-зап`ясного суглобу, на 14 передній черевній стінці та правій гомілці)- слід кваліфікувати як легке тілесне ушкодження.

За заявами ОСОБА_4 щодо неправомірних дій працівників міліції постановою першого заступника прокурора Харківської області ОСОБА_41 від 23.11.1998 відмовлено у порушенні кримінальної справи за ст. 175 КК України (в ред. 1960 року) - за фактом примушування до надання показань, за ст. 166 КК України (в ред. 1960 року) - за перевищення влади або посадових обов`язків на підставі ст. 6 п. 2 КПК України (в ред. 1960 року), яка не оскаржена та є чинною.

Постановою старшого слідчого прокуратури Фрунзенського району м. Харкова ОСОБА_15 від 09.02.2000 відмовлено у порушенні кримінальної справи за ст. 6 п. 2 КПК України (в ред. 1960 року) стосовно працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 за фактом затримання ОСОБА_4 та подальшому утриманні його у ІНФОРМАЦІЯ_18 , яка скасована прокурором.

Постановою прокурора слідчого відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_56 від 31.05.2001, за результатами перевірки фактів застосування до ОСОБА_4 заходів фізичного і психологічного впливу правоохоронцями, проведеної на підставі ухвали ІНФОРМАЦІЯ_16 від 05.02.2001, якою справу направлено для додаткового розслідування, відмовлено у порушенні кримінальної справи на підставі ст. 6 п. 2 КПК України (в ред. 1960 року) відносно співробітників ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 166 ч. З, ст. 173 ч. 2 КК України (в ред. 1960 року) за фактом застосування до ОСОБА_4 заходів фізичного і психологічного впливу, а також за фактом його затримання, посилаючись на наявність адміністративних матеріалів та постанови судді ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_27 від 11.05.1998, яка є чинною.

Вказана постанова є чинною.

За наслідком проведення досудового розслідування у цьому провадженні не встановлено особу, що вчинила це кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 365 КК України є нетяжким злочином, а п. З ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею нетяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років.

Крім того, необхідно врахувати те, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК України диференційовані строки давності, за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від 16 досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

З моменту вчинення кримінального правопорушення, а саме з 09.05.1998 минуло 26 років, тобто строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинений злочин сплив у 2013 році.

Органом досудового розслідування вживались усі можливі заходи щодо встановлення місця знаходження як очевидців, свідків, так і доказів стосовно осіб, які скоїли злочин. Крім того, всіма вжитими заходами, орган досудового розслідування намагався витребувати матеріали і документи, які могли б свідчили про вчинення неправомірних дій з боку працівників правоохоронних та судових органів.

Органом досудового розслідування встановлені особи працівників міліції, прокуратури, суду які проводили оперативні заходи, слідчі та процесуальні дії відповідно, однак допитати та провести перехресні допити неможливо у зв`язку з відмовою від надання показань - одних осіб та неможливістю надати свідчення внаслідок давності події - з боку інших осіб, провести судові експертизи та інші слідчі дії без їх участі, а також за відсутності знищених матеріалів, не вбачається можливим.

Отримати документи та встановити обставини вищевказаних подій та протиправних дій, вчинених з боку працівників правоохоронних органів України та суду стосовно ОСОБА_4 , з об`єктивних причин на теперішній час не надається можливим.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000278 від 21.07.2022 за ч. 1 ст. 365 КК України проводилося другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Полтаві.

У звязку з вищенаведеним, прокурор просив кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000278 від 21.07.2022 за ч. 1 ст. 365 КК України, закрити у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_57 підтримала клопотання, просила його задовільнити, та надала пояснення аналогічні викладеним у клопотанні.

Потерпілий ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні у вирішенні питання щодо можливості закриття кримінального провадження, з підстав зазначених прокурором, поклався на розсуд суду. Пояснив, що співробітники ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_58 та ОСОБА_9 , якими керував слідчий ОСОБА_10 , 09.05.1998, 10.05.1998, 11.05.1998 над ним знущались, били його та застосовували недозволені методи ведення досудового розслідування, про що він повідомляв орган досудового розслідування. Також зазначив, що він був позбавлений волі протягом 13 років, відбуваючи покарання за вироком, який в подальшому скасували.

Суд, вислухавши прокурора, потерпілого ОСОБА_4 , вивчивши матеріали клопотання, а також дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000278 від 21.07.2022 року, доходить наступного висновку.

Так, згідно Витягу із ЄРДР № 0000278 від 21.07.2022 року, були внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 365 КК України, а саме відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03.02.2012 року у справі «Балицький проти України», окремі працівники правоохоронних органів, під час проведення досудового розслідування стосовно ОСОБА_4 перевищили владу або службові повноваження та порушили право останього на захист.

Так, ч. 1 ст. 365 КК України встановлена відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб. Санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, а отже, відповідно до положень ст. 12 КК вказане кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.

Згідно ст. 49 КК України - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Прокурор звертаючись із клопотанням про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000278 від 21.07.2022 року, посилається на те, що за наслідками досудового розслідування кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, не встановлено особу, яка вчинила вказане кримінальне правопорушення, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення закінчився, з моменту вчинення кримінального правопорушення пройшло 26 років, з огляду на що дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що такий висновок є передчасним.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Законність як засада кримінального провадження з огляду на ч. 2 ст. 9 КПК полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність, згідно зі ст. 25 КПК України, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Статтею 38 КПК України, передбачено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статгі.

Згідно ч. 3 ст. 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Пунктом 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Абзацом третім частини четвертої статті 284 КПК України передбачено, що закриття кримінального провадження з даної підстави, здійснюється судом за клопотанням прокурора. Таким чином, вказані норми кримінального процесуального закону пов`язують можливість закриття кримінального провадження відносно деяких кримінальних правопорушень, виключно із наявністю одночасно двох підстав: не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Таку ж правову позицію висловив Верховний суд у своїй постанові від 23.02.2021 року (справа №397/42/20, провадження № 51-5156км20).

Закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, при наявності підстав для закриття за встановлення відсутності події кримінального правопорушення; встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання, не є обґрунтованим, та таким що не відповідає загальним засадам кримінального провадження, оскільки порушується в даному випадку принцип верховенства права, відповідно до якого ніхто не може бути покараним державою, крім як за порушення закону, і що ніхто не може бути засудженим за порушення закону іншим чином, ніж у порядку, встановленому законом.

Вирішуючи питання щодо закриття кримінального провадження, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у кримінальному провадженні, суд враховує, що потерпілим ОСОБА_4 повідомлялось на протязі багатьох років про те, що до нього застосовували недозволені методи проведення досудового розслідування оперуповноважені ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_58 та ОСОБА_9 . Тобто, потерпілий ОСОБА_4 вказував на конкретних осіб як на таких, що вчинили кримінальне правопорушення щодо нього. У зв`язку з чим положення п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, на які посилається в клопотання прокурор, не можуть бути застосовані в такому випадку.

Суд касаційної інстанції неодноразово зазначав, що в провадженні, де потерпілий вказує на конкретну особу як на таку, що вчинила кримінальне правопорушення щодо нього, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а за її встановлення про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи, про достатність доказів для доведення винуватості конкретної особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи. Закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, у якому потерпілий, зазначаючи про те, що кримінальне правопорушення вчинено конкретними особами, на яких у передбачений КПК спосіб безпосередньо вказує органу досудового розслідування, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), яке могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Про це у постанові від 15 лютого 2024 року зазначила колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду по справі № 687/1066/22.

Така позиція узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду, відображеною, зокрема, в постановах від 25 серпня 2021 року (справа № 142/536/20, провадження № 51-1546км21), від 29 червня 2022 року (справа № 725/3569/21, провадження № 51-1061км22), від 07 червня 2023 року (справа № 545/51/22, провадження № 51-2327км23), від 18 жовтня 2023 року (справа № 750/1575/23, провадження № 51-4007км23).

Зазначені обставини, на переконання суду, обумовлюють неможливість закриття кримінального провадження за п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, обов`язковою умовою для чого є саме не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49, 284, 314 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження № 0000278 від 21.07.2022 р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, яке надійшло з Харківської обласної прокуратури відмовити.

Ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Повний текст проголошено 05.09.2025р. о 15-00 год.

Суддя ОСОБА_1