Житомирський апеляційний суд
Справа №281/115/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/386/25
Категорія ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

потерпілого: ОСОБА_8

представника потерпілого: ОСОБА_9

прокурора: ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000177 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 листопада 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Лугини, Лугинського району Житомирської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 1 ст. 122 КК України та на 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий термін на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід не застосовувався.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 50 000 (п`ятдесят) тисяч гривень спричиненої моральної шкоди.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2022 року на металевий предмет схожий на лом, у виді заборони розпоряджатися або користуватися вказаним майном, скасовано.

Питання про речові докази судом вирішено відповідно до ст. 100 КПК України і апелянтом не оскаржується.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, ОСОБА_6 06.04.2022 року близько 10 год. 00 хв. на ділянці лісової дороги, що розташована 108 квартал 16 відділу ДП " Лугинського лісового господарства", в межах населеного пункту смт. Лугини поблизу с. Крупчатка, між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин між ними.

ОСОБА_6 , тримаючи в руках металевий ломик, який в той момент він витягнув із сидіння свого мотоцикла, умисно наніс ним декілька ударів по правій руці ОСОБА_8 , внаслідок чого заподіяв йому тілесне ушкодження у вигляді: крайового перелому суглобової поверхні вінцевого відростку ліктьової кістки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №70 від 11.04.2022 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, яке потягло за собою тривалий розлад здоров`я.

Своїми умисними діями, які виразилися в умисному заподіянні тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1ст.122 КК України.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначає, що обвинувачений перебуваючи на рибалці не готувався до побиття ОСОБА_8 , а тому не доведено умислу обвинуваченого на заподіянні тілесних ушкоджень, тобто відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення.

Посилається на те, що вказана подія відбулася з ініціативи потерпілого, оскільки потерпілий коли підійшов в лісі до обвинуваченого, повідомив, що хоче закінчити те, що не закінчив учора.

Стверджує, що обвинувачений захищався від потерпілого.

Вважає, що суд безпідставно задовольнив цивільний позов, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що потерпілий лікувався в медичному закладі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення потерпілого, представника та прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

На думку колегії суддів, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_8 обґрунтувавши це належним чином у вироку з посиланням на докази та надавши їм відповідну оцінку у вироку, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Обвинувачений ОСОБА_6 у суді першої інстанції своєї вини не визнав та пояснив, що раніше він працював в Лугинському ліспгоспі. З ОСОБА_8 так як з іншими працівниками господарства склалися вкрай неприязні відносини.

06 квітня 2022 року він поїхав на рибалку, зустрів в лісі ОСОБА_8 , який, вийшов з автомобіля, пригрозив йому: «будемо закінчувати те, що не закінчили». Махнув предметом схожим на зброю, з багажника автомобіля дістав металевий предмет та вдарив його по голові та в область ноги, він став тікати, відбивався. Дійшовши до річки, відчув біль, присів на камінь і зателефонував батькам. Звідки взялися тілесні ушкодження у ОСОБА_8 не знає, металевий лом не його а ОСОБА_8 .

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції безпосередньо дослідивши докази, навівши їх у вироку спростував вказані показання обвинуваченого та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Так, потерпілий ОСОБА_8 показав суду, що 06 квітня 2022 року він приїхав на роботу в контору, після чого поїхав до водойм, оглянув їх і повертався назад. Назустріч йому на своєму мотоциклі їхав ОСОБА_6 , який перекрив йому рух. Коли він вийшов із автомобіля, то ОСОБА_6 дістав металевий предмет схожий на «монтіровку» і почав наносити йому удари. Він прикрився рукою, а тому основний удар прийшовся саме в область руки. ОСОБА_6 втік у кущі і заховався. Він зателефонував ОСОБА_11 , знаючи про те, що він по роду служби знаходиться неподалік. Через декілька хвилин приїхав ОСОБА_11 та інші працівники лісгоспу і викликали швидку, яка його доправила до медичного закладу.

Свідок ОСОБА_11 показав суду, що 6 квітня 2022 року він виконував свої професійні обов`язки, перебував неподалік ставків. До нього зателефонував ОСОБА_8 і попросив приїхати на вказане місце. Коли він під`їхав, то побачив, що на дорозі стоїть автомобіль ОСОБА_8 , навпроти автомобіля мотоцикл, ОСОБА_8 тримався за праву руку, був у крові, побитий, казав, що на нього напав ОСОБА_12 . Відразу приїхав ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на землі лежав металевий предмет схожий на монтіровку чи металевий ломик, яким ОСОБА_12 наносив удари ОСОБА_8 .

Аналогічні покази в судовому засіданні надали свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 які пояснили суду, що на місце події приїхали після телефонного повідомлення.

Свідок ОСОБА_19 пояснила суду, що про вчинене дізналася від ОСОБА_17 котрий просив сповістити ОСОБА_20 , оскільки стався напад на головного мисливствознавця, що вона й зробила.

На думку колегії суддів, показання потерпілого та свідків, висловлені ними у судовому засіданні, є послідовними, переконливими, узгоджуються між собою та з іншими доказами у справі.

З рапорту чергового Коростенського РУП слідує, що 06.04.2022 о 10-30 надійшло повідомлення, що в районі Крупчатка, Ліс, ОСОБА_6 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_8 .

З довідки №1480 травмпункту Коростенської ЦМЛ видно, що у потерпілого ОСОБА_8 виявлено закритий краєвий перелом вінцевого відростку правої ліктьової кістки без зміщення. Гемарітроз правого МКП суглобу. Забій. Садна м`яких кісток носа.

З протоколу огляду місця події від 06.04.2022 року видно, що місцем події являється 108 квартал 16 відділу ДП "Лугинське лісове господарство", ґрунтова дорога, на якій розміщений автомобіль ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 та мотоцикл "Юпитер-3" синього кольору д.н.з. НОМЕР_2 . Неподалік від місця події знаходиться металевий лом. Транспортні засоби розташовані один навпроти одного, посеред дороги, що спростовує покази обвинуваченого, що він ловив рибу, а мотоцикл стояв біля ставка.

З висновку експерта №70 від 11.04.2022 видно, що у потерпілого були виявлені тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани в середній частині спинки носа з переходом на його праве крило, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, а ушкодження у вигляді крайового перелому суглобової поверхні вінцевого відростку ліктьової кістки відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, яке потягло за собою тривалий розлад здоров`я. Дані ушкодження утворились внаслідок дії тупих твердих предметів, можливо при обставинах та в термін, вказаних обстежуваним. ОСОБА_8 було спричинено не менше 2 ударів. Утворення всіх вищевказаних тілесних ушкоджень внаслідок одномоментного падіння на тверді виступаючі предмети виключене.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 19.04.2022 року потерпілий показав, за яких обставин ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_8 . Дані обставини повністю співпадають з показами потерпілого та інших допитаних судом свідків.

Згідно висновку експерта № 85 від 27.04.2022 у потерпілого ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани в середній частині спинки носа з переходом на його праве крило, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, а ушкодження у вигляді крайового перелому суглобової поверхні вінцевого відростку ліктьової кістки відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, яке потягло за собою тривалий розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути при обставинах продемонстрованих та описаних в протоколі слідчого експерименту з ОСОБА_8 .

На переконання колегії суддів, вказані докази в своїй сукупності підтверджують правильність висновків суду та спростовують пояснення обвинуваченого про непричетність його до нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

На ґрунті неприязних відносин ОСОБА_6 , перебуваючи на ділянці лісової дороги, наніс декілька ударів потерпілому ОСОБА_8 .

Під час слідчого експерименту потерпілий підтвердив свої пояснення та відтворили обставини нанесення йому тілесних ушкоджень.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 вказали, що до ОСОБА_11 зателефонував потерпілий та попросив приїхати, а коли приїхали, то побачили, що потерпілий мав тілесні ушкодження, на ньому були сліди крові, повідомляв, що на нього напав ОСОБА_6 , бачили мотоцикл ОСОБА_6 .

Після нанесення тілесних ушкоджень, потерпілий звернувся за медичною допомогою до травмпункту Коростенської ЦМЛ, що підтверджується довідкою.

Відповідно до СМЕ у потерпілого виявлено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я, утворення яких відповідає часу та механізму про який повідомляв потерпілий.

Що стосується доводів сторони захисту, що обвинувачений захищався від неправомірних дій потерпілого, то вони є голослівними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, вказані доводи є намаганням пом`якшити відповідальність або взагалі уникнути відповідальності за вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а встановлені судами обставини не свідчать про існування стану необхідної оборони.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Втім, стан необхідної оборони дійсно виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

З матеріалів справи слідує, що 06.04.2022 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин під час якого, ОСОБА_6 металевим ломиком наніс декілька ударів потерпілому та покинув місце події.

При цьому жодних даних, які б свідчили про те, що потерпілий ОСОБА_8 мав при собі зброю, про що вказує обвинувачений, та вчинив суспільно небезпечне посягання щодо нього, у зв`язку із чим ОСОБА_6 міг би перебувати в стані необхідної оборони, захищаючи своє життя чи здоров`я від протиправного посягання, судом першої та апеляційної інстанції не встановлено, натомість установлено, що потерпілий ОСОБА_8 при собі не мав жодних предметів і не вчиняв жодних насильницьких дій щодо ОСОБА_6 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого щодо протиправних дій потерпілого є надуманими.

Також, апеляційний суд вважає непереконливими доводи апелянта про відсутність умислу у обвинуваченого на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки удари було нанесено небезпечним предметом - металевим ломом, по обличчю та руці потерпілого, якою він прикривався, що вказує на свідоме завдання шкоди здоров`ю потерпілого.

Доводи апелянта, що в матеріалах справи відсутня довідка, що потерпілий лікувався є неспроможними, так в матеріалах справи наявна довідка № 1480 від 06.04.2022 року з травмпункту Коростенської ЦМЛ, у якій вказано, що ОСОБА_8 була надана медична допомога та вказано діагноз.

Твердження захисника, що суд безпідставно частково задовольнив цивільний позов, оскільки відсутні докази, що потерпілий лікувався також є неспроможними, так потерпілий в цивільному позові просив стягнути лише моральну шкоду, оскільки він переніс душевні страждання внаслідок неправомірних дій обвинуваченого та отриманих тілесних ушкоджень, які потребували тривалого лікування, що підтверджується висновком СМЕ.

З цивільного позову слідує, що потерпілий не просив стягнути матеріальну шкоду, а саме витрати на лікування, а тому і не додав документів на підтвердження цих витрат.

На переконання апеляційного суду, твердження сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, належно перевірялися й обґрунтовано визнані безпідставними.

Докази наявності тілесних ушкоджень у обвинуваченого, які відносяться до категорії легких, а саме довідка з травмпункту №1484, висновок експерта №249 не спростовує правильність висновків суду та до уваги апеляційним судом не беруться, оскільки подані стороною захисту всупереч ч.3 ст. 404 КПК України, а зокрема лише в апеляційному суді, хоча про вказані докази стороні захисту було відомо на час досудового розслідування та судового розгляду і клопотань про необхідність дослідження таких доказів вони в суді першої інстанції не заявляли, стороні обвинувачення не відкривали.

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції обставини отримання ОСОБА_6 вказаних тілесних ушкоджень перевіряються у іншому кримінальному провадженні.

Не свідчить про неправильність висновків суду, також долучення захисником даних проходження ОСОБА_6 лікування у психіатричному закладі з приводу погіршення психічного стану на фоні стресових ситуацій на роботі на підставі направлення психіатра ТЦК з 13.10.2023 р., оскільки такі обставини мали місце більше ніж через рік після події кримінального правопорушення та стосуються можливості проходження ним військової служби.

Покарання ОСОБА_6 призначено з дотримання положень ст. 65, 75 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом було враховано, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставину, що пом`якшує покарання молодий вік, думку потерпілого щодо покарання, який наполягав на суворому покаранні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: