ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/796/25 Справа № 217/344/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001481 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Авдіївського міського суду Донецької області від 21 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кошелівка Красилівського району Хмельницької області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 5 ст. 407 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 58 КК України, замість призначеного покарання, призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк два роки з відрахуванням в доход держави із суми його грошового забезпечення двадцяти відсотків.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи її на посаді водія 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків 02 вересня 2022 року самовільно залишив місце служби, а саме місце розташування особового складу взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 , та ухилявся від несення обов`язків військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 04 листопада 2022 року, доки самостійно з`явився до вказаної військової частини, тим самим припинив вчиняти зазначене триваюче кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 ставить питання про скасування вироку суду. Зазначає, що він самовільно не залишав місце служби, а відвозив рапорт командуванню Сухопутних Сил України у м. Київ, де 02.09.2022 року рапорт прийняли та сказали чекати на відповідь. В цей же час він проходив лікування у домашніх умовах. Вказує, що постійно перебував на зв`язку, його адреса була вказана у військовій службі правопорядку, однак він не отримував ніяких повідомлень та дзвінків від командування своєї частини. Після відмови військової частини м. Києва у переведенні він 31 жовтня 2022 року прибув до своєї частини та приступив до виконання своїх обов`язків. Звертає увагу, що у судове засідання його привезли в стані афекту, його забрали з гарячої точки бойових дій, він нічого не розумів та не міг захищати свої права, зателефонувати до рідних або адвоката. Наголошує, що його було введено в оману, оскільки прокурор його запевнив, що з огляду на позитивні характеристики та відсутність прямого умислу йому буде призначене мінімальне покарання - відрахування з грошового забезпечення у виді 20 відсотків від посадового окладу, а не з усієї суми його доходу, як на теперішній час відраховується. Також зазначає, що до військової частини він прибув 31 жовтня, а не 04 листопада 2022 року.

Заслухавши доповідача, думку ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни вироку відсутні, оскільки судом першої інстанції при його винесенні були дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті.

У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Як убачається з матеріалів справи, розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 407 КК України в суді першої інстанції відбувався в порядку ч. 3 ст. 349 КПК.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, підтвердив фактичні обставини обвинувачення у самовільному залишенні місця проходження військової служби та не оспорював обставини, викладені у обвинувальному акті.

Перевіркою матеріалів провадження, зокрема журналу та технічного запису судового засідання від 21 грудня 2023 року, встановлено, що у судовому засіданні прокурором було оголошено обставини провадження, які відповідають обвинувальному акту.

Заслухавши прокурора, суд з`ясував, чи дійсно ОСОБА_7 розуміє правильно зміст зазначених в ньому обставин, а також роз`яснив обвинуваченому наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому, обвинувачений визнав зазначені прокурором обставини, свою вину та проти застосування зазначеної процедури судового розгляду не заперечував.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, а саме з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, суд не встановив сумнівів в добровільності його позиції, а також роз`яснив учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Статтею 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які, з урахуванням приписів ст.50 КК України, наділяють суд правом вибору між формою та видом реалізації кримінальної відповідальності. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При вирішенні питання про призначення покарання і його розміру обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем військової служби характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме щирого каяття та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який виявив бажання продовжувати проходження військової служби та здійснювати захист Вітчизни, що було підтримано командуванням військової частини, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновком суду про можливість застосування при призначенні покарання ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України у виді двох років позбавлення волі, а також положень ч. 1 ст. 58 КК України, та призначення покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, замість призначеного покарання у виді позбавлення волі.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував усі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, тому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк два роки з відрахуванням в доход держави із суми його грошового забезпечення двадцяти відсотків, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, у зв`язку із чим підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Авдіївського міського суду Донецької області від 21 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді