ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2905/25 Справа № 189/735/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002767 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначити заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що в клопотанні прокурора неправильно зазначена дата народження обвинуваченого ОСОБА_7 , що є грубим порушенням вимог ст. 132 КПК України.

Зазначає, що судом не наведено фактів, які б свідчили по наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вказує на те, що обвинувачений страждає на певні хронічні захворювання та потребує лікування.

Стверджує, що визначений судом розмір застави є надмірним для обвинуваченого, так як його дружина у грудні 2024 році припинила підприємницьку діяльність, у зв`язку з економічними труднощами, а його тесть потребує постійного догляду через наявні тяжкі хронічні захворювання.

Також зазначає, що ОСОБА_7 обвинувачується у правопорушенні, яке не є насильницьким, не має судимостей, не ухилявся від слідства, не порушував умов попереднього запобіжного заходу, більше 7 місяців перебуває під вартою.

Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року ОСОБА_7 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 вересня 2025 року, також застосовано заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 грн.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема, пов`язане із проходження військової служби, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, при цьому враховано особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходить службу в районі ведення бойових дій, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, має державні нагороди, а також його стан здоров`я.

Від прокурора до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про його участь у розгляді провадження в режимі відеоконференції з власних технічних засобів, водночас під час апеляційного розгляду прокурором не була забезпечена його участь у розгляді провадження.

Враховуючи положення ч.6 ст.336 КПК України, відповідно до якої ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, переривання зв`язку тощо несе учасник кримінального провадження, який подав відповідне клопотання, розгляд провадження щодо ОСОБА_7 проведено за відсутності прокурора.

Від обвинуваченого та захисника не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність обвинуваченого та захисника.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Покровського районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0002767 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 24.01.2025 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 13.08.2025 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може:

- переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним. Окрім того, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку;

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ст.23 КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ухвали, що оскаржується, свідки проходять військову службу в одній військовій частині з обвинуваченим.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про те, що судом не наведено фактів, які б свідчили по наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - колегія суддів вважає безпідставними.

Водночас, посилання суду на ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 не містить фактів, які підтверджують наявність цього ризику, так як з наданих матеріалів вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 є раніше не судимим.

Однак, оскільки встановлено ризики, що підтверджуються зазначеними обставинами, тому для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими.

Також, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, який є військовослужбовцем тієї ж військової частини, де несуть службу свідки.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

При цьому слід зазначити, що судом розглянута можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, а саме, застави.

Вимоги захисника щодо зменшення розміру застави, оскільки застава є непомірною для обвинуваченого, - є безпідставними, оскільки колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. Судом першої інстанції в ухвалі зазначено про визначення ОСОБА_7 застави в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в межах п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, при цьому судом враховано тривалість перебування обвинуваченого під вартою, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, тому, на думку колегії суддів, застава судом була визначена відповідно до вимог ч.5 ст.182 КПК України, з урахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави для зменшення розміру застави.

Посилання захисника на те, що в клопотанні прокурора неправильно зазначена дата народження обвинуваченого ОСОБА_7 , - не є слушним, оскільки вказана обставина жодним чином не вплинула на правильність ухваленого судом рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений страждає на певні хронічні захворювання та потребує лікування, колегія суддів вважає такими, що не є підставами для зміни запобіжного заходу, оскільки відсутні відомості щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого.

Таким чином, стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 не є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не встановлено факту неможливості тримання обвинуваченого під вартою.

Твердження захисника, що ОСОБА_7 обвинувачується у правопорушенні, яке не є насильницьким, не має судимостей, не ухилявся від слідства, не порушував умов попереднього запобіжного заходу, більше 7 місяців перебуває під вартою, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4