Провадження № 11-сс/4823/444/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_10 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000572 від 07.02.2024 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Червона Слобода, Черкаського району та області, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 строком на 60 діб до 26 жовтня 2025 року, з подальшим утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя, дійшовши до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що доведено обставини, які виправдовують продовження підозрюваному строку застосування запобіжного заходу. Зокрема, врахував тяжкість кримінальних правопорушень та дані про особу підозрюваного, те, що у судовому засіданні доведено наявність ризиків, визначених пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України і з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, слідчий суддя дійшов висновку, що для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків доцільно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою продовжити строк дії запобіжного заходу його підзахисному у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у мінімальному розмірі, визначеному законом. Зазначає, що за понад півтора роки розслідування даного провадження група слідчих нічого не змогла виявити в діях ОСОБА_9 та вдалася до провокації злочину, єдиний епізод, який інкримінується ОСОБА_9 , базується виключно на показаннях особи, залученої поліцією до співробітництва. Звертає увагу, що за три місяці утримання ОСОБА_9 під вартою з ним взагалі не проводилось жодних слідчих дій. Таким чином, твердження сторони обвинувачення про скоєння підозрюваним інкримінованих діянь є тільки припущенням, а тому повідомлення про підозру є необґрунтованим. Наголошує, що доводи, покладені в основу ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України при визначені необхідності застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ґрунтуються виключно на припущеннях і не підтверджені жодними ані прямими, ані опосередкованими доказами, його підзахисний не збирається вчиняти інші злочини, так як і цей він не вчиняв, чи перешкоджати проведенню досудового розслідування. Більш того, враховуючи, що підозрюваний має на утриманні двох неповнолітніх дітей, матір та батька, які є пенсіонерами, будучи військовозобов`язаним, не має можливості перетнути державний кордон України, має вищу медичну освіту, є дипломованим лікарем з багаторічним досвідом, працює в декількох медичних закладах, де характеризується виключно позитивно, під час окупації лікарні військами росії працював без жодних умов та надавав медичну допомогу психічнохворим пацієнтам, тому існують всі підстави для визначення до підозрюваного розміру застави. Також зазначає, що клопотання подано не уповноваженою особою, так як підслідність за ст. 114-1 КК України визначена ст. 216 КПК України виключно за слідчими органами служби безпеки.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити з вказаних в ній підстав, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 197 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст. 199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, СУ ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000572 від 07 лютого 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України.

У рамках досудового розслідування 28 травня 2025 року був затриманий у порядку ст. 615 КПК України ОСОБА_9 , якому 29 травня 2025 року було вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2025 року до підозрюваного ОСОБА_9 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 червня 2025 року, без визначення розміру застави, який в подальшому продовжувався ухвалами слідчого судді.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні злочину.

На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Повідомивши ОСОБА_9 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України слідчий зібрав, перевірив та оцінив у встановленому законом порядку докази, які в своїй сукупності приводять до єдиного висновку на даний момент розслідування про те, що конкретна особа підозрюється у вчиненні цих кримінальних правопорушень.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження в суді першої інстанції.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, є обґрунтованими та підтвердженими, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які в сукупності передбачене покарання до десяти років позбавлення волі, а тому усвідомлюючи можливість призначення йому, у разі визнання винуватим, зазначеного реального покарання, є вірогідність, що останній, зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю доводів клопотання щодо існування ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені злочини, перебуваючи на волі матиме реальну можливість впливу на свідків, яким відомі обставини злочинної діяльності підозрюваного, а також матиме вплив на інших підозрюваних у кримінальному провадженні, шляхом підкупу, примусу, погроз, з метою зміни або відмови від їх показань.

Також, не слід виключати ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки вірогідність перешкоджати кримінальному провадженню шляхом створення штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження сформованих захисних версій, оскільки досудове розслідування ще не завершено, не проведено всіх слідчих та процесуальних дій.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, без визначення розміру застави, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги доведеність ризиків об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Беручи до уваги вищевикладене та зважаючи на наявність обставин, зазначених в ч.3 ст. 199 КПК України, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, а також те, що прокурором доведено, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України не зменшились, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином забезпечить проведення процесуальних дій і виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність достатніх підстав згідно вимог ст.199 КПК України для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 .

Характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_9 вказують на те, що при більш м`якому запобіжному заході не буде забезпечена належна процесуальна поведінка підозрюваного, а заявлені ризики є реальними, на час розгляду клопотання не зменшились та не зникли, і слідчий суддя вірно вказав на це у своєму рішенні та продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, як про це слушно зауважив захисник, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Щодо вимоги захисника про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до змісту чинної редакції абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109114-2, 258258-6, 260, 261, 402405, 407, 408, 429, 437442 КК України.

Отже, вказавши, що суд має право не визначати розмір застави, законодавець відніс можливість визначення розміру застави у кримінальних провадженнях щодо злочинів певних категорій до дискреційних повноважень суду.

Слідчий суддя при ухваленні судового рішення керується виключно вимогами законодавства, які у даному конкретному провадженні є безальтернативними та категоричними, з огляду на характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_9 значний обсяг процесуальних дій, які необхідно виконати для того щоб скласти обвинувальний акт та передати його до суду.

Отже, рішення слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Всім іншим доводам, на які в апеляційній скарзі посилається захисник, апеляційний суд позбавлений можливості надавати оцінку законності на стадії перегляду ухвали слідчого судді про продовження запобіжного заходу.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_9 необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і в ході апеляційного розгляду.

В апеляційній скарзі не зазначено переконливих доказів про зменшення або відсутність ризиків, вказаних в клопотанні та встановлених слідчим суддею, а відомості щодо особи підозрюваного, його ділової репутації та поведінки під час виконання обов`язків лікаря, не є виключними обставинами, які визначають, що особі може бути визначений розмір застави.

Щодо порушення правил підслідності в рамках даного кримінального провадження, то колегія суддів вважає такі доводи сторони захисту такими, що не підлягають розгляду у даному провадженні та не віднесені до компетенції слідчого судді у провадженні під час розгляду клопотання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

Вирішення питання підслідності є окремим питанням, вирішення якого регламентується положеннями кримінального процесуального закону. При цьому, сторона захисту не позбавлена права звернутися з відповідним клопотанням про вирішення питання щодо підслідності до прокурора у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2025 року про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4