Справа № 736/1797/24
Номер провадження 1-кп/736/33/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року м. Корюківка

Корюківський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Корюківка кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 01.07.2024 за № 0000141 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Корюківка, Корюківського району, Чернігівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 16.06.2024, близько 11 години 00 хвилин, знаходячись неподалік будинку №8, що по вул. Новоселівка в м. Корюківка, Корюківського району, Чернігівської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою завдати фізичного болю, внаслідок злочинної недбалості, тобто не передбачаючи можливості настання наслідків свого діяння, а саме середньої тяжкості тілесного ушкодження для потерпілого, хоча повинен був і міг їх передбачити, умисно наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_6 , внаслідок чого останній впав, вдарившись об бетонне покриття правим плечем, в результаті чого потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесне ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому дистальної третини правої ключиці зі зміщенням, яке відповідно до висновку експерта № 90 від 05.07.2024 відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на термін більше трьох тижнів.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано як заподіяння необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, визнав повністю. Підтвердив, що вдарив потерпілого за вказаних у обвинувальному акті обставин, просив суворо його не карати.. Позовні вимоги ОСОБА_6 визнав частково, а саме на суму 15000,00 грн.

Потерпілий, ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явився, про час слухання повідомлений належним чином.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити в повному обсязі та стягнути з обвинуваченого на його користь 30000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується також наданими стороною обвинувачення та дослідженими в ході розгляду справи наступними доказами:

заявою ОСОБА_6 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , який 16.06.2024близько 11:00 у місті Корюківка по вул.. Новоселівка, біля будинку № 8 побив його, чим завдав тілесних ушкоджень;

висновком судово-медичної експертизи № 90 від 05.07.2024, згідно з яким ОСОБА_6 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому дистальної третини правої ключиці зі зміщенням, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на термін більше трьох тижнів;

протоколом проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного від 12.07.2024, відповідно до якого ОСОБА_3 розповів, як вдарив ОСОБА_6 кулаком правої руки в обличчя в нижню щелепу. Від удару ОСОБА_6 впав на тверде покриття поверхні на правий бік плечем. Відеозапис проведеного слідчого експерименту № S7290001 було переглянуто під час судового засідання.

Порушень норм КПК України, які відповідно до статей 86, 87 КПК України тягнуть за собою недопустимість зазначених доказів, в суді не встановлено.

У зв`язку з повним визнання вини обвинуваченим, у судовому засіданні сторона обвинувачення та обвинувачений не наполягали на допиті потерпілого та свідків, зазначених в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Тому суд, за згодою учасників процесу, враховуючи позицію учасників процесу та повне визнання вини обвинуваченим, провів судовий розгляд без допиту потерпілого та свідків, проти чого не заперечував насамперед обвинувачений.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, перевіривши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, суд, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення статті 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, а його дії вірно кваліфіковані за ст. 128 КК України, тобто як заподіяння необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Однак, суд бере до уваги положення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року, згідно якому, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставиною, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину. Однак суд вважає, що щире каяття не може бути обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , адже обвинувачений не вибачився перед потерпілим. не відшкодував шкоду завдану здоров`ю потерпілого, хоча мав для цього всі можливості, не допомагав потерпілому під час реабілітації після хвороби. Суд вказує на те, що той факт, що обвинувачений визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки.

Обставиною, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії не тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, не має на утриманні дітей, осіб похилого віку та інвалідів, за медичною допомогою в диспансерне психіатричне відділення не звертався, перебуває на обліку в наркологічному кабінеті КНП «Корюківська центральна районна лікарня» з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності від алкоголю», перебуває на військовому обліку, Корюківська міська рада щодо обвинуваченого компрометуючими матеріалами не володіє. Суд враховує ставлення потерпілого до вчиненого кримінального проступку, адже останній звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Із врахуванням усіх обставин кримінального провадження та зважаючи на відомості про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за ст. 128 КК України покарання у виді громадських робіт в межах санкції вказаної статті, що цілком відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлений цивільний позов, в якому він, просить стягнути з обвинуваченого на його користь 30 000 грн 00 коп моральної шкоди.

Моральну шкоду потерпілий обґрунтовує моральними стражданнями завданими скоєним злочином, які спричинили негативні зміни у його житті, погіршення стану його здоров`я, після отримання травми потерпілий тривалий час лікувався, від отриманої травми він сильно нервував, в нього виник дискомфорт у спілкуванні з оточуючими, від побиття обвинуваченим постраждали честь та гідність потерпілого, ОСОБА_3 добровільно не бажає відшкодувати завдану шкоду.

Обвинувачений, ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_6 визнав частково на суму 15000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи обґрунтованість заявленого потерпілим розміру моральної шкоди в сумі 30000,00 грн, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч. 3 ст.23 ЦК України саме судом визначається розмір грошового відшкодування моральної шкоди. При цьому законодавець встановлює лише загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні цього питання: залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; з урахуванням вимог розумності і справедливості. Тобто визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди складає предмет оцінної діяльності суду.

Зазначені правові висновки щодо визначення розміру моральної шкоди констатовані в постановах Верховного Суду від 09.04.2020 р. (справа № 127/21014/17), від 06.02.2019 р. (справа № 718/447/16-ц), від 26.02.2020 р. (справа № 372/4399/15-ц).

Суд враховує, що моральна шкода потерпілому завдана внаслідок не тяжкого злочину, скоєного обвинуваченим, що призвело до втрати його працездатності , враховує характер страждань потерпілого та, те що обвинувачений не намагався відшкодувати шкоду завдану вчиненим кримінальним правопорушенням.

На підставі аналізу наведених обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про те, що заявлений потерпілим розмір моральної шкоди в сумі 30000,00 грн. є завищеним, та оцінює завдану потерпілому моральну шкоду в грошовому розмірі в сумі 15 000 грн. Такий розмір грошового відшкодування, на думку суду, є співрозмірним із понесеними моральними стражданнями потерпілої.

Матеріальної шкоди кримінальним правопорушенням не завдано.

Процесуальні витрати на залучення експертів у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжні заходи, не застосовувалися. Підстави для обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у вигляді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.

Речові докази у кримінальному провадженні: оптичний диск СD-R із відео файлом S7290001, проведеного слідчого експерименту від 12.07.2024 за участі підозрюваного, після набрання вироком законної сили залишити в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати на залучення експертів у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов задовольнити - частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 15000 (п`ятнадцять тисяч), 00 грн. в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирати.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Корюківський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1