Справа № 307/1017/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/480/21 за апеляційними скаргами: обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , а також представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 серпня 2021 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючої, розлученої, маючої двох неповнолітніх дітей, раніше не судимої,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Тячівського районного суду від 20 серпня 2021 року, ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 286 (в редакції станом на 15 лютого 2018 року), ч.1 ст. 135 КК України (в редакції станом на 15 лютого 2018 року) і призначено їй покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, за ч.1 ст. 135 КК України, - у вигляді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття ОСОБА_6 призначено покарання в виді позбавлення волі строком на п`ять років.

В строк відбутого покарання обвинуваченої ОСОБА_6 зараховано період перебування її під вартою з часу її затримання з 16 лютого 2018 року по 19 лютого 2018 року, включно.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на автомобіль марки «ВАЗ-21112», державний номерний знак НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2018 року, вирішено скасувати.

Запобіжний захід відносно засудженої ОСОБА_6 до набуття вироком законної сили залишено попередній у виді застави.

Цивільного позову не заявлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь судового експерта ОСОБА_12 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок процесуальних витрат за проведення авто технічних, транспортно-трасологічної експертиз.

Речовий доказ по справі автомобіль марки «ВАЗ-21112», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився на зберіганні на штрафному майданчику Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, вирішено повернути його володільцю ОСОБА_6 .

Речові докази по справі шапку матерчату, яка упакована в спец пакет №2297584 та осип дрібних частин лако-фарбного покриття, яке було упаковано в спец пакет №0096548, які зберігаються в камері зберігання речових доказів при Тячівському РВП ГУНП в Закарпатській області, вирішено знищити.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

15 лютого 2018 року, близько 17 години 50 хвилин, в с. Красна, Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_6 порушивши вимоги пунктів 1.3, 2.3«б», 2.9«а», 12.1, 12.2, 12.3, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи ввіреним їй на підставі нотаріально-завіреної довіреності та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, технічно-справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ВАЗ», моделі «21112», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони смт. Усть-Чорна у напрямку смт. Дубове, проїхавши 20-25 метрів від будинку №240, що по вулиці Миру, у с. Красна, проявила неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечила безпеку дорожнього руху з моменту виникнення небезпеки для руху, яку вона об`єктивно була спроможна виявити, не дотрималася безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, не вживала заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, допустила наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи всупереч вимогам п.4.1 та п.4.4 Правил дорожнього руху, нехтуючи особистою безпекою, у темний час доби та в умовах недостатньої видимості, будучи одягнутим у темний одяг, без будь-яких світлоповертальних елементів, нічим не виділив себе для своєчасного його виявлення іншими учасниками дорожнього руху, рухався по правому краю проїзної частини смуги руху водія ОСОБА_6 , у попутному їй напрямку, плавно зміщаючись вліво у бік центру проїзної частини дороги, і в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому потиличної кістки зліва, переходящий на кістки основи черепа, підоболонкових крововиливів та забій головного мозку, смугастого садна тулуба зліва, які є характерними для дорожньо-транспортної пригоди та могли бути спричинені по механізму тертя твердим тупим предметом, яким могла бути виступаюча деталь кузова автомобіля марки «ВАЗ», моделі «21112», держаний номерний знак НОМЕР_1 , і вказані вище тілесні ушкодження кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя в момент їх спричинення і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 .

Крім цього, ОСОБА_6 , 15 лютого 2018 року, близько 17 години 50 хвилин, в населеному пункті с. Красна, Тячівського району Закарпатської області перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи ввіреним їй на підставі нотаріально-завіреної довіреності та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу технічно-справним транспортним засобом, а саме: автомобілем марки «ВАЗ», моделі «21112», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони смт. Усть-Чорна у напрямку смт. Дубове, проїхавши 20-25 метрів від будинку №240, що по вулиці Миру, у вказаному населеному пункті, діючи всупереч вимогам п.п.1.3, 2.3«б», 2.9«а», 12.1, 12.2, 12.3, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху, проявила неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечила безпеку дорожнього руху, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку вона об`єктивно була спроможна виявити, не дотрималася безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, не вживала заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустила наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи всупереч вимогам п.4.1 та п.4.4 Правил дорожнього руху, нехтуючи особистою безпекою, у темний час доби та в умовах недостатньої видимості, будучи одягнутим у темний одяг без будь-яких світлоповертальних елементів, нічим не виділив себе для своєчасного його виявлення іншими учасниками дорожнього руху, рухався по правому краю проїзної частини смуги руху водія ОСОБА_6 , у попутному їй напрямку, плавно зміщаючись вліво у бік центру проїзної частини дороги і в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому потиличної кістки зліва, переходящий на кістки основи черепа, підоболонкових крововиливів та забій головного мозку,смугастого садна тулуба зліва, які є характерними для дорожньо-транспортної пригоди та могли бути спричинені по механізму тертя твердим тупим предметом, яким могла бути виступаюча деталь кузова автомобіля марки «ВАЗ», моделі «21112», держаний номерний знак НОМЕР_1 , і вказані вище тілесні ушкодження кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя в момент їх спричинення і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 . В подальшому, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що своїми діями, пов`язаними з порушенням правил дорожнього руху та вчинення наїзду на пішохода ОСОБА_13 за наведених вище обставин, поставила потерпілого ОСОБА_13 в безпорадний та небезпечний для життя стан, при цьому маючи можливість для надання допомоги, діючи умисно, всупереч вимогам п.2.10 Правил дорожнього руху, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, нехтуючи моральними і правовими нормами, що зобов`язують надавати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, через отримані нею небезпечні для її життя травми, не намагалася вжити заходів щодо надання потерпілому медичної допомоги та транспортування його до найближчого медичного закладу, хоча сама поставила потерпілого ОСОБА_13 в небезпечний для життя стан, завідомо залишила потерпілого у небезпеці, і з місця пригоди втекла.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок та постановити новий вирок, яким його підзахисну виправдати, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Сторона захисту оскаржуваний вирок вважає таким, що постановлений внаслідок неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим є незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 аналогічна апеляційній скарзі, яку подав захисник ОСОБА_7 - просить суд оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити, призначивши їй покарання із застосуванням ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Представник потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить суд вирок суду першої інстанції скасувати частково в частині призначеного покарання через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким обвинувачену ОСОБА_6 засудити за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, у вигляді позбавлення волі строком більше ніж мінімальний строк, визначений у даній статті Кодексу аж до максимального, визначеного санкцією статті 286 ч.2 КК України 8 років, та врахувати додаткове покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у відповідності до ст.70 КК України.

Від захисника ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_6 надійшла заява про відкладення.Приймаючи рішення про розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченої та її захисника, колегія суддів констатує, що кримінальне провадження за заявами захисника відкладались не одноразово. Чергову неявку обвинуваченої та її захисника у судове засідання і причини неприбуття у судове засідання колегія суддів не вважає поважними і визнає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілої сторони, неявка якої, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: потерпіла сторона належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від них не надходило.

Відповідно до ст. 404 КПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Однак, суд першої інстанції, обмежившись простим перерахуванням доказів, досліджених в судовому засіданні, не проаналізувавши їх зміст, не вказав які саме фактичні дані вони підтверджують, як співвідносяться між собою та чи достатні для прийняття відповідного процесуального рішення.

Також слід звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінально процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, - в процесі досудового розслідування та судового розгляду захист декілька разів клопотав про проведення повторно слідчого експерименту, призначення повторних автотехнічної експертизу за матеріалами кримінального провадження, транспортно-трасологічну експертизи, додаткової судово-медичної експертизи (судове-токсикологічне дослідження в крові від трупа потерпілого ОСОБА_13 ) за матеріалами справи.

Проте судом першої інстанції у задоволенні вказаних клопотань було безпідставно відмовлено без наведення мотивів прийняття таких рішень.

Необхідність проведення вказаних процесуальних дій була зумовлена наступним.

За час досудового розслідування проведено слідчий експеримент, однак докази, здобуті за результатами його проведення, не можуть вважатися об`єктивними.

Як слідує з листа Закарпатського ЦГМ від 22.03.2018 року №25-05/350 у день ДТП мала місце хмарна погода з ожеледицею на дорогах.

Як слідує з протоколу від 22.03.2018 року слідчий експеримент проведено не за такими ж погодними умовами.

Також судом першої інстанції залишено поза увагою свідчення обвинуваченої, яка показала що декілька підписів у протоколі слідчого експерименту від 22.03.2018 року їй не належать.

За час досудового розслідування проведено судові автотехнічну експертизу за матеріалами кримінального провадження (висновок №112 від 24.03.2018 року) та транспортно-трасологічну експертизу (висновок №98 від 14.03.2018).

У висновках зазначено, що вулиця освітлювалась електроосвітленням, узбіччя дороги вкрито незначним шаром снігу. Проте експертним дослідженням не взято до уваги ожеледицю на дорозі. Згідно показів свідків, потерпілих та і самої обвинуваченої слідує, що дорога на якій мала місце ДТП взагалі неосвітлена. Також не враховано покази самої обвинуваченої, яка показала, що рухалась зі швидкістю 50-60 км. год., потерпілого побачила за 3-4 метра та не мала технічної можливості запобігти ДТП.

Крім того, потерпілий ОСОБА_13 до наїзду змістився вправо та оступився. Проте експертними дослідженням цього до уваги не взято у зв`язку з чим в цій частині - дослідження не можна вважати повними та об`єктивними. Крім цього, під час експертного дослідження не вирішено важливі питання: - чи мав водій технічну можливість запобігти наїзду з моменту виникнення небезпеки для руху або з моменту виявлення перешкоди для руху? - яка реакція та її час повинні були бути у водія, в умовах що склалися, для уникнення ДТП? - який повний зупиночний шлях автомобіля при швидкості 40-50 км/год? - чи мав водій можливість бачити пішохода з урахування обставин справи (туман, освітлення, а у місці ДТП без освітлення)? - чи мав водій технічну можливість уникнути ДТП шляхом екстерного тормозіння або маневру? З рахуванням вказаного встановити об`єктивно всі обставини справи без проведення автотехнічної експертизи за матеріалами кримінального провадження та транспортно-трасологічну експертизу - не можливо.

Під час досудового розслідування проведена судово-медична експертиза трупа потерпілого ОСОБА_13 (висновок №48 від 15.02.2018 року) та судове-токсикологічне дослідження в крові від трупа потерпілого ОСОБА_13 (висновок №410). Вважаючи висновок судово-медичної експертизи неповним, захистом декілька разів заявлялось клопотання про проведення додаткового експертного дослідження. Проте судом першої інстанції у задоволенні вказаних клопотань було безпідставно відмовлено без наведення мотивів прийняття таких рішень.

Необхідність проведення вказаних процесуальних дій була зумовлена наступним.

Згідно вказаних експертних досліджень в крові від трупа потерпілого ОСОБА_13 виявлено 4,91%о етилового спирту. Дана концентрація алкоголю в крові живої людини відповідає важкому алкогольному отруєнню, при якому може наступити смерть. Вказана обставина може безпосередньо впливати на міру покарання обвинуваченої, оскільки потерпілий своїм станом та недотриманням Правил дорожнього руху частково винний у ДТП. Важливими є ряд питання які на сьогоднішній час невідомі, а саме: яка координація руху при такій кількість алкоголю в крові?, чи хворів потерпілий на інші хвороби в тому числі важкі?, чи міг потерпілий вижити після удару, якщо б перебував у тверезому стані?, чи міг потерпілий померти від такої кількості алкоголю в крові (4,91 %), якщо б не було ДТП?

З рахуванням вказаного встановити об`єктивно всі обставини справи без проведення судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження - не можливо.

Згідно cт. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Як слідує з оскаржуваного вироку суд визнав безпідставними та надуманими покази обвинуваченої щодо невинуватості в інкримінованих злочинах та перебуванням в стані алкогольного сп`яніння перед настанням ДТП.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні ствердила, що в день події, в неділю, вони були вдома в Шімон та вживали алкоголь. Вона не сиділа з ними за столом, а дивилися з дітьми телевізор. ОСОБА_16 спочатку вдома не було, але потім вона приїхала схвильованою. Почула, що прийшла ОСОБА_6 , вона вийшла до них. Вони почали питати, що з нею, на що вона сказала: «Здається я зробила наїзд на людину». Вона взяла стакан, налила собі, випила один раз. Почали її розпитувати, але вона сказала: «не питайте, я не буду нічого говорити» і налила собі знову. Вони побачили, що щось не те, оскільки та була схвильована, п`яною не була. Потім вони з чоловіком пішли геть. Коли вони виходили, автомобіль ОСОБА_17 був в дворі, не був прикритий. ОСОБА_17 випила, скільки було в стакані - 70-80 грам, можливо 100 грам горілки. В ОСОБА_17 був такий стан, що ще не бачила її в такому стані. В будинку був чоловік ОСОБА_17 , діти, і її чоловік. Обвинувачена випила горілку, яка стояла на столі. До ОСОБА_17 вона прийшла десь за годину до події, до того як прийшла ОСОБА_17 до будинку. Вони часто заходили до ОСОБА_17 в гості, так як вони є родичі. До приходу ОСОБА_17 її чоловік покликав на каву ОСОБА_18 , а потім прийшла ОСОБА_19 . Сойма ОСОБА_20 сама прийшла. Особисто вона не бачила як чоловік обвинуваченої кликав ОСОБА_20 в гості, вони були в будинку.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідка та кумою ОСОБА_6 . В день події вона бачила як ОСОБА_6 прийшла додому схвильованою, і чоловік налив їй 100 грам горілки і сказав: «Заспокійся». ОСОБА_6 випила горілку. Далі вона прийшла додому, і десь через дві години прийшли працівники поліції та сказали, що ОСОБА_22 збила чоловіка. Вона була в гостях в ОСОБА_17 десь о 18 год. До того часу як ОСОБА_17 випила алкоголь ознаки сп`яніння в обвинуваченої не виявляла. Обвинувачена вдома була схвильована. З ОСОБА_17 бачились в кафе, вона пила каву. Поведінка ОСОБА_17 в кафе була нормальна, весела. З цього моменту і до того як вона була вдома скільки пройшло часу не може сказати, можливо дві години. За цей період в її полі зору ОСОБА_17 була, ОСОБА_17 випила з нею каву, вона випила пиво, розрахувалися. Шімон нічого не пояснювала, а вона нічого не питала. Алкоголь ОСОБА_17 вжила вдома. Шімон перша вийшла з кафе, а вони ще пили пиво, розрахувались. Вона випила два пива 0,5 «Оболонь» з іншими особами: ОСОБА_23 і іншими, всього було четверо осіб за столом. Коли підсіла в автомобіль до ОСОБА_24 було темно. Під час події з ОСОБА_17 в автомобілі не була. Вони сиділи в автомобілі півгодини. Освітлення на стовпах тоді не було, була хмарна погода.

Однак, суд першої інстанції не проаналізував такі покази свідків у їх взаємозв`язку з показами обвинуваченого, належної оцінки не надав.

Як слідує з оскаржуваного рішення, судом визначено результати тесту приладу «Драгер» № 327 доказом перебування обвинуваченої в стані алкогольного сп`яніння.

Однак ч. 2 ст. 84 КПК України визначає процесуальними джерелами доказів: показання, речові докази, документи, висновки експертів. Разом з цим, показник приладу «Драгер» не віднесені до жодного такого виду.

Крім цього, матеріали кримінального провадження не містять відомостей, що даний прилад є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування (є сертифікованим), перебував у технічно-справному стані придатному для вимірювання. Відсутні також відомості про допуск ОСОБА_25 , до проведення вимірювання приладом «Драгер». В ході судового розгляду захист звертався з клопотання про визнання вказаного доказу недопустимим, у задоволенні якого було відмовлено без наведення будь-яких мотивів.

Відповідно до cт. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності прокурора, судове провадження здійснено за відсутності захисника.

В порушення зазначеної норми судом першої інстанції розглянуто дане кримінальне провадження за відсутності захисників ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , які завчасно не були повідомлені про час та дату розгляду справи, та не знали про розгляд даної справи.

Крім цього, в судовому засіданні брав участь прокурор ОСОБА_28 , який у відповідності до ст. 37 КПК України не був призначений для розгляду даного кримінального провадження.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Наведені апеляційним судом обставини свідчать і про неповноту та поверховість при дослідженні інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 фактичних обставин кримінального правопорушення, що свідчить про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 370, 373 цього Кодексу щодо законності та вмотивованості судового рішення, а також про те, що викладені у вироку висновки не підтверджені дослідженими безпосередньо під час судового розгляду доказами.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвалений у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 вирок не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Апеляційний суд обґрунтовано вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке віднесено до істотних порушень вимог КПК України, і яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вказані порушення кримінального процесуального закону повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст.370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги: обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , а також представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 серпня 2021 року щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст. 286 КК України, скасувати, призначивши новий судовий розгляду у суді першої інстанції у іншому складі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді