Справа № 507/2414/24
Провадження № 1-кп/507/9/2025
Номер рядка звіту 285
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2025 рокуселище Любашівка

Любашівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судовго засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірово Немирівського району Вінницької області, громадянина України, на утриманні неповнолітніх дітей не має, голови фермерського господарства « ОСОБА_4 », з профільною середньою освітою, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , будучи військовозобов`язаним і згідно довідки ВЛК придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №65/2022, перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 , (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ), о 17:00 год. 10 липня 2024 року отримав під підпис повістку про його виклик на 12 липня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 для укомплектування списку осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 і подальшого направлення до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_5 , з метою проходження військової служби під час мобілізації.

Однак, всупереч ст. 65 Конституції України, п. 10 ст. 1 Закону України «Невійськовий обов`язок та військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України №65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України № 2105-ІХ від 03 березня 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», п. 1 додатку 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07 грудня 2016 року, ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, достовірно знаючи та розуміючи, що йому потрібно з`явитися 12 липня 2024 року для подальшого проходження військової служби у зв`язку із призовом за мобілізацією, без поважних на те причин, умисно не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 для укомплектування списку осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 і подальшого направлення до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Окрім того, 10.08.2024 р. ОСОБА_3 доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 як військовозобов`язану особу, яка умисно ухиляється від призову на військову службу під час мобілізації та попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 336 КК України.

Того ж дня, 10.08.2024 о 13:00 год., працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 намагались вручити повістку військовозобов`язаному ОСОБА_3 про необхідність його прибуття до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 для укомплектування до списку осіб, які направляються 15.08.2024 о 09:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого направлення до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_5 , з метою проходження військової служби під час мобілізації, від отримання якої ОСОБА_3 відмовився, про що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 було складено акт про відмову військовозобов`язаного від отримання повістки.

Тим самим, ОСОБА_3 будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органами досудового слідства обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину, у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, не визнав та пояснив, що 10 липня 2024 року повістку йому ніхто не вручав. Перед цим він з`явився до ТЦК, щоб поновити військово-облікові дані та його направили на ВЛК, яке він пройшов та особисто приніс висновок ВЛК до ТЦК, де йому дали щось підписати, хотіли знову направити на ВЛК. 10 серпня 2024 року його поліція до ТЦК не доставляла , він прийшов сам, бо до нього приїхали працівники поліції і повідомили, що йому необхідно з`явитися до ТЦК. Він нічого не підписував відмовився. Йому пропонували стояти на воротах у ТЦК, але в цьому відсутній сенс, адже він працює та донатить на ЗСУ. Також пояснив, що вину не визнає, його не призивали, до відділу ТЦК з`явився самостійно, не ухилявся. 10 серпня 2024 року він відмовився від повістки, оскільки він діючий голова ФГ, має 700 вуликів, яких треба десь прилаштувати, живе він одиноко. В нього діагноз астигматизм, стріляти він не зможе.

Надаючи відповіді на питання, ОСОБА_3 стверджував, що повістку йому 10 липня 2024 року не вручали, час і дату, коли і куди він мав з`явитися, йому не оголошували, а 10 серпня 2024 року він відмовився від повістки.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, винуватість ОСОБА_3 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які в сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема:

- показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , який займає посаду старшого інструктора ІНФОРМАЦІЯ_4 та у судовому засіданні пояснив , що він має право оформляти та вручати громадянам повістки про виклики до ТЦК, а також повістки на відправку, складати протоколи про адміністративні правопорушення .

В травні 2024 року ОСОБА_3 самостійно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 для оновлення персональних даних, йому було видано направлення для проходження ВЛК. Відповідно до довідки ВЛК ОСОБА_3 було визнано придатним для військової служби в ТЦК, частинах по забезпеченнях, йому 10 липня 2024 року була вручена повістка на відправку до навчального центру, з вимогою прибути 12 липня 2024 р. до ІНФОРМАЦІЯ_4 , але він не з`явився.

10 серпня 2024 року працівниками поліції ОСОБА_3 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки він був у розшуку. За вчинення правопорушення, яке передбачено ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_3 він склав протокол про адміністративне правопорушення, також було роз?яснено про відповідальність від ухилення від мобілізації, та попереджено про виконання вимог військового обліку, проте ОСОБА_3 відмовився від підписання вказаних документів .

Також ОСОБА_3 повторно вручалася повістка, згідно якої йому необхідно було з`явитись 15.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_4 для його відправки, але від отримання якої повістки ОСОБА_3 відмовився, про що в присутності двох свідків було складено відповідний акт, при цьому була застосована відеофіксація на мобільний телефон. Також пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 не був забезпечений технічними засобами для відеофіксації. ОСОБА_3 казав, що не може служити , бо в нього фермерське господарство.

- показаннями свідка ОСОБА_8 , який працює у ІНФОРМАЦІЯ_6 , обіймає посаду старшого офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи та судовому засіданні надав аналогічні показання до показань свідка Вітвіцького. Додатково свідок пояснив, що 10.07.2024 повістку про виклик на відправку ОСОБА_3 вручав працівник ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 , який є теж уповноваженою особою на вручення повісток. Відеофіксація вручення повістки ОСОБА_3 10 липня 2024 року не проводилася, оскільки він повістку отримав та підписав. Також зазначив, що відеофіксація події, яка мала місце 10 серпня 2024 року проведена на його особистий телефон, відеофайл він надав, коли був запит слідчого. ІНФОРМАЦІЯ_6 забезпечений бодікамерами із 01 січня 2025 р.;

- показами свідка ОСОБА_9 , який працює у ІНФОРМАЦІЯ_6 , пояснив, що він 10.07.2024 р. вручив під підпис повістку особисто ОСОБА_3 про його явку на 12.07.2024 р.;

- свідок ОСОБА_10 , яка працює психологом у ІНФОРМАЦІЯ_4 , пояснила, що до неї було направлено ОСОБА_3 для проходження психологічних тестів, які він пройшов успішно та був визнаний придатним до військової служби. Вона вже мала намір йти додому, але прийшов ОСОБА_8 - працівник ТЦК та попросив бути понятою. У її присутності ОСОБА_7 зачитав ОСОБА_3 протокол, повістку на відправку, але він відмовився отримати та підписати , сказав, що не буду підписувати, я нікому нічого не винен. Були складені про те документи, на яких вона поставила свій підпис;

- показами свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що його запросили до приміщення ТЦК в селищі Любашівка в якості свідка, бо чоловік відмовлявся від військової служби за мобілізацією. В приміщенні ТЦК на першому поверсі були присутні: ОСОБА_7 працівник ТЦК, чоловік у військовій формі та жінка свідок. Чоловік казав, що відмовляться служити. Було складено відповідні документи, в яких він поставив свій засвідчуваний підпис.

- повідомленням про кримінальне правопорушення від 26 серпня 2024 року № 686 вчинене ОСОБА_3 за ст. 336 КК України (а.с.77);

- даними із журналу реєстрації направлень на військову-лікарську комісію, виданих військовозобов`язаним для проходження медичного огляду, відповідно до яких за № 555 від 30.05.2024 р. ОСОБА_3 отримав направлення на ВЛК (а.с.78);

- карткою обстеження та медичного огляду № 555, згідно з якою ОСОБА_3 пройшов медичне обстеження відповідними спеціалістами, йому встановлено діагноз змішаний астигматизм, амбліопія середнього ступеня (а.с.79)

- довідкою військово-лікарської комісії від 04 червня 2024 року на підтвердження проходження ОСОБА_3 медичного огляду ВЛК, відповідно до якої він придатний до служби у військових частинах забезпечення , ТЦК та СП, ВВНАЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (а.с.80);

- розпискою про отримання ОСОБА_3 повістки 10 липня 2024 року про явку на 12 липня 2024 року (а.с.81);

- зверненням начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_12 до поліції для доставлення ОСОБА_3 (а.с.82);

- записом у журналі обліку доставлених органами Національної поліції України осіб, в діях яких вбачаються ознаки адміністративних (кримінальних) правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до якого ОСОБА_3 був доставлений до відділу ТЦК 10 серпня 2024 року (а.с.83);

- роз`ясненням про відповідальність за ухилення від мобілізації, від підпису якого ОСОБА_3 у присутності свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 відмовився (а.с.84);

- попередженням про виконання вимог військового обліку від 10 серпня 2024 року, із якого вбачається, що у присутності свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , був проінформований ОСОБА_3 про свої обов`язки з військового обліку та кримінальну відповідальність, від підпису відмовився (а.с.85);

- повісткою на відправку ОСОБА_3 до військової частини та наказом з`явитися 15 серпня 2024 року о 09 год. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.88);

- актом від 10 серпня 2024 року на підтвердження відмови ОСОБА_3 від отримання повістки (а.с.89);

- картою професійно-психологічного відбору кандидата на військову службу за мобілізацією, відповідно до якої ОСОБА_3 рекомендований для проходження військової служби за мобілізацією (а.с.102);

- відеозаписом, що міститься на носії інформації компакт-диску CD-R диск марки «Arita» об`ємом 700 МБ, із якого вбачається, що ОСОБА_3 відмовився від підписання протоколу, попередження про виконання вимог ст.337 КК України , а також відмовився від отримання повістки на відправку на 15 серпня 2024 року (а.с.104);

- постановою від 22 жовтня 2024 року, відповідно до якої визнано речовим доказом компакт-диску CD-R диск марки «Arita» об`ємом 700 МБ, із відеозаписом вручення ОСОБА_3 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6 , повістки на відправку (а.с.105);

- протоколом огляд предмету оптичного носія інформації (компакт-диску) та відеозапису, зафіксованого на ньому від 22 жовтня 2024 року (а.с.106-111).

При оцінці показань свідків - працівників ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , наданими ними в судовому засіданні, суд враховує, що їх показання прямо стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення.

У процесі дослідження і оцінки вказаних доказів, суд не встановив істотних процесуальних порушень при їх збиранні, які б ставили під сумнів обґрунтованість доводів сторони обвинувачення про доведеність вини ОСОБА_3 .

Доводи захисника про те, що відмова ОСОБА_3 від отримання повістки, як зазначено в обвинувальному акті, не тягне кримінальну відповідальність, суд до уваги не приймає, оскільки об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.336 КК України (ухилення від призову за мобілізацією), проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема, до військового комісаріату для відправлення до військової частини, або у відмові отримати повістку.

Доводи про те, що ОСОБА_3 10 липня 2024 року у приміщенні ТЦК не була вручена, спростовуються показами свідка ОСОБА_13 .

Захисник заявив клопотання про визнання недопустимим відеозапису, що міститься на носії інформації CD-R диск марки «Arita» об`ємом 700 МБ, обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_8 було здійснено на власний телефон, а не на засоби фіксування, що належать ІНФОРМАЦІЯ_7 . Слідча ОСОБА_14 повинна була звернутися до суду уз клопотанням в порядку ст..159 ЦПК України. Доказ отримано у поза процесуальний спосіб , оскільки ІНФОРМАЦІЯ_8 не був володільцем чи розпорядником інформації, даних, містилися у мобільному телефоні, що належить ОСОБА_8 .

Посилання захисника на те, що слідчий не зверталася із клопотанням в порядку ст.159 ПКК не заслуговують на увагу виходячи із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Беручи до уваги зміст положень ч. 1 ст. 86, частин 2 та 3 ст. 93 КПК України, застосування стороною кримінального провадження такого способу збирання доказів як вилучення речей чи документів (ч. 7 ст. 163 КПК України) під час отримання доступу до речей і документів може здійснюватися у випадках, якщо: 1) особа, у володінні якої знаходяться речі або документи, не бажає добровільно передати їх стороні кримінального провадження або є підстави вважати, що вона не здійснить таку передачу добровільно після отримання відповідного запиту чи намагатиметься змінити або знищити відповідні речі або документи; 2) речі та документи згідно зі ст. 162 КПК України містять охоронювану законом таємницю і таке вилучення необхідне для досягнення мети застосування цього заходу забезпечення. В інших випадках сторона кримінального провадження може витребувати та отримати речі або документи за умови їх добровільного надання володільцем без застосування процедури, передбаченої главою 15 КПК України.

На запит слідчого ІНФОРМАЦІЯ_8 надав слідчому витребуваний доказ, добровільно наданий ОСОБА_8 , який працює у ІНФОРМАЦІЯ_6 та обіймає посаду старшого офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи.

Закон не зобов`язував сторону обвинувачення звертатися до слідчого судді із клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів у порядку ст.159 КПК України , адже доказ надано добровільно.

У даному випадку отримання відеозапису не потребувала обов`язкового дозволу слідчого судді, а могли бути надані добровільно, що виключає істотне порушення прав людини.

Щодо здійснення відеозапису події працівником ТЦК на власний мобільний пристрій суд зазначає, що відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

Змістом ст. 87 КПК України визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 не був забезпечений технічними засобами для відеофіксації.

Спірна зйомка відбувалась в приміщенні ТЦК, ОСОБА_3 , усвідомлював, що його знімають і не висловив жодного заперечення щодо цього. Сторона захисту не обґрунтувала, яким чином відеозйомка події істотно порушила права та свободи обвинуваченого.

Крім того, суді дійшов висновку про обставини справи не виключно на підставі цього відеозапису, а також на показаннях обвинуваченого та свідків, свідчення яких співпадали з обставинами, зафіксованими на відеозаписі. Таким чином, обставини події доводилися сукупністю взаємоузгоджених доказів.

Виходячи з наведеного, суд відхиляє доводи сторони захисту, що стосуються незаконності використання відеозапису, здійсненого працівниками ТЦК.

Не підлягає задоволенню клопотання захисника про визнання недопустимими докази сторони обвинувачення, що були отримані внаслідок перевищення особами ІНФОРМАЦІЯ_4 повноважень, порушення особами ІНФОРМАЦІЯ_4 статей 8, 19 Конституції України та порушення особами ІНФОРМАЦІЯ_4 статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме: Корінця розписки; звернення щодо доставлення громадян; протоколу № 282/4в про адміністративне правопорушення; повістки від 10.08.2024 року; акту про відмову військовозобов`язаного від отримання повістки; відео відеофіксації відмови від отримання повістки. Захисник в обґрунтування клопотання про недопустимість доказів вказував, що дії осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 було вчинено за відсутності законних повноважень. Сторона обвинувачення надала до суду достатньо доказів для переконання у тому, що ОСОБА_9 - не уповноважувався ІНФОРМАЦІЯ_9 на вручення повісток; ОСОБА_8 - не уповноважувався ІНФОРМАЦІЯ_9 на вручення повісток, складення актів про відмову особи від підписання повісток; ОСОБА_7 - не уповноважувався ІНФОРМАЦІЯ_9 на вручення повісток, складення актів про відмову особи від підписання повісток. Відтак, докази, що були подані стороною обвинувачення, а саме докази, що були отримані внаслідок перевищення зазначеними особами службових повноважень є такими, що були одержані незаконним шляхом та у спосіб, що суперечить статті 19 Конституції України.

Доводи захисника про відсутність законних повноважень у ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , не ґрунтуються на матеріалах цього провадження, адже на ухвалу суду від 28 травня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_8 від 10 червня 2025 року повідомив, що відповідно до вимог п.39 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ № 560 від 16 травня 2024 року, зазначені особи вправі в приміщення РТЦК та СП вручати повістки (а.с.192-194).

Таким чином, суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника про невинуватість, уважає, що фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість останнього у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, є доведеною.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ст. 336 КК України, а саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При обранні покарання ОСОБА_3 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який є громадянином України, його вік, стан здоров`я, раніше не судимий, має постійне місце проживання на території України, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарня-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, працює, одружений, також суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За таких обставин, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ст. 336 КК України, оскільки саме таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 ст. 75 КК України суд не вбачає, оскільки виправлення обвинуваченого, ураховуючи викладене, а також те, що останній вчинив правопорушення, яке становить підвищену суспільну небезпечність, яка проявляється у тому, що відмова обвинуваченого від захисту Батьківщини може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим, можливо лише за умови його ізоляції від суспільства.

Окрім того, відповідно до положення ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. І в умовах збройної агресії з боку іншої держави, захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, ОСОБА_3 не обирався, підстав для його обрання не має.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Визнати винним ОСОБА_3 а у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України та призначити покарання за ст. 336 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 вираховувати з дня його фактичного затримання після вступу вироку в законну силу.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1