Справа № 638/8277/25
Провадження № 1-в/638/540/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі :

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова подання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» у відношенні :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого у м. Краматорськ, Донецької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, військовозобов`язаного, не одруженого, до засудження не працюючого, який зареєстрований та мешкав за адресою : АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

про приведення вироку суду у відповідність до вимог діючого законодавства, у зв`язку з засудженням за діяння, караність яких законом усунена,

В С Т А Н О В И В:

05.05.2025 адміністрація ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» звернулася до Шевченківського райсуду м. Харкова з поданням про приведення вироку Лебединського райсуду Сумської області від 29.08.2023 у відповідність до вимог Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна), в якому просить суд виключити з вказаного вироку суду вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 , так як на теперішній час карність вищезазначеного діяння кримінальним законом усунена, а тому вирок суду підлягає приведенню у відповідності до вимог діючого законодавства.

Представник ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» та засуджений ОСОБА_4 у судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду подання були повідомлені належним чином, засуджений ОСОБА_4 надав суду заяву про розгляд подання за його відсутності.

При таких обставинах на підставі ч. 4 ст. 539 КПК України, суд вважає можливим розглянути подання у відсутності зазначених осіб, за наявними матеріалами.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення подання ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)», так як вимоги ґрунтуються на приписах КК України.

Суд вислухавши думку прокурора ОСОБА_3 та дослідивши відповідні додані до подання матеріали, вважає подання ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_4 відбуває в установі кримінальне покарання за вироком Лебединського райсуду Сумської області від 29.08.2023, яким він був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених : ст. 185 ч. 4 КК України до 5 років позбавлення волі, ст. 309 ч. 1 КК України до 4 місяців арешту, на підставі приписів ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_4 до відбуття покарання у виді 5 років позбавлення волі, з застосуванням приписів ст. 71 ч. 1 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лебединського райсуду Сумської області від 01.06.2022, остаточно визначено ОСОБА_4 до відбуття покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, з обчисленням строку відбуття покарання з 03.07.2023.

Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 02.04.2025, відповідно до приписів ЗУ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 23.08.2023, приведено вирок Лебединського райсуду Сумської області від 29.08.2023 у відношенні ОСОБА_4 у відповідність зазначеного Закону України, шляхом заміни ОСОБА_4 призначеного вироком суду покарання за ст. 309 ч. 1 КК України у виді арешту на строк 4 місяці, на більш м`яке покарання - пробаційний нагляд на строк 4 місяці. Відповідно до приписів ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_4 покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі приписів ст. 71 ч. 1 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання, призначеного вироком Лебединського райсуду від 01.06.2022 за ст. 190 ч. 3 КК України у виді 1 місяця позбавлення волі, остаточно призначено до відбуття ОСОБА_4 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що вироком Лебединського райсуду Сумської області від 01.06.2022 ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі, з застосуванням приписів ст. 75 КК України, зі звільненням від відбуття призначеного покарання, з випробуванням, встановленням іспитового строку - 2 роки та покладеннями передбачених приписами ст. 76 КК України, відповідних обов`язків.

Відповідно до вироку Лебединського райсуду Сумської області від 29.08.2023, ОСОБА_4 , між іншим, був засуджений за вчинення кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України до 5 років позбавлення волі, яке мало місце 31.10.2022 на суму 636,82 гривни (потерпілий магазин СМ «Посад Лебедин» ТОВ «Реван»).

Приписи ч. 1 ст. 2 КК України передбачають, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 6 ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Приписами ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Станом на 31.10.2022, тобто на час вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому за вироком Лебединського райсуду Сумської області від 29.08.2023, кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України, викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувало 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що становило у 2022 році - 248 гривен.

09.08.2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривен, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року - для будь-якого платника податку.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 гривна, а 50 відсотків від його розміру становили 1240,5 гривен.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України, за яке його було засуджено вироком Лебединського райсуду Сумської області від 29.08.2023, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив суму, яка перевищує 2481 гривна (1240,5х2=2481).

Приписами ч. 7 ст. 42 Закону України «Про правотворчу діяльність», передбачено, що у разі викладення структурного елемента нормативно-правового акту в новій редакції попередня його редакція втрачає чинність з дня набрання чинності новою редакцією цього структурного елемента.

Приписами ст. 58 Конституції України, передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

При таких обставинах суд вважає, що внаслідок прийняття Закону №3886-ІХ втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України у якому обвинувачувався та був засуджений вироком Лебединського райсуду Сумської області від 29.08.2023 ОСОБА_4 , оскільки розмір викраденого ним майна, на час вчинення крадіжки, не перевищував двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлених законом на 1 січня звітного податкового року, у якому було вчинено кримінальне правопорушення.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, у зв`язку з декриміналізацією вищезазначеного діяння, за вчинення якого ОСОБА_4 було засуджено вироком Лебединського райсуду Сумської області від 29.08.2023, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом покарання за ст. 185 ч. 4 КК України, та виключити з вироку Лебединського райсуду Сумської області від 29.08.2023 посилання на застосування приписів ст. 70 ч. 1 КК України.

Крім того, відповідно до приписів п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо подальшого виконання вироку Лебединського райсуду Сумської області від 29.08.2023, шляхом застосування приписів ст. 71 ч. 1 КК України, за сукупністю вироків, з врахуванням ухвали Дзержинського райсуду м. Харкова від 02.04.2025, до призначеного вироком Лебединського райсуду Сумської області від 29.08.2023 покарання за ст. 309 ч. 1 КК України, з врахуванням ухвали Дзержинського райсуду м. Харкова від 02.04.2025 та приписів ст. 72 ч. 1 п. 1) пп а-1) КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Лебединського райсуду Сумської області від 01.06.2022, остаточно визначити ОСОБА_4 до відбуття покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

В іншій частині вирок Лебединського райсуду Сумської області від 29.08.2023 підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 5, 74, 185 КК України, керуючись ст.ст. 371, 372, 392, 395, 532, 537, 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Подання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» «Про приведення вироку суду у відповідність до вимог діючого законодавства, у зв`язку з засудженням ОСОБА_4 за діяння, караність якого законом усунена», - задовольнити.

Привести вирок Лебединського райсуду Сумської області від 29.08.2023 у відношенні ОСОБА_4 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», звільнивши ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Лебединського райсуду Сумської області від 29.08.2023 за ст. 185 ч. 4 КК України у виді 5 років позбавлення волі, у зв`язку із усуненням караності вчиненого ним діяння, за вчинення якого його було засуджено, та виключити з вироку суду посилання на застосування приписів ст. 70 ч. 1 КК України.

На підставі приписів ст. 71 ч. 1 КК України, за сукупністю вироків, з врахуванням ухвали Дзержинського райсуду м. Харкова від 02.04.2025, до призначеного вироком Лебединського райсуду Сумської області від 29.08.2023 покарання за ст. 309 ч. 1 КК України, з врахуванням ухвали Дзержинського райсуду м. Харкова від 02.04.2025 та приписів ст. 72 ч. 1 п. 1) пп а-1) КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Лебединського райсуду Сумської області від 01.06.2022, остаточно визначити ОСОБА_4 до відбуття покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

В іншій частині вирок Лебединського райсуду Сумської області від 29.08.2023 підлягає залишенню без змін.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На ухвалу суду протягом 7 діб з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Шевченківський райсуд м. Харкова.

Суддя: ОСОБА_1