Вирок

Іменем України

12.09.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000480 від 02.06.2025 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, із неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Городоцького районного суду Львівської області від 21.05.2025 року за ч.4 ст.246, ч.2 ст.263 КК України із застосуванням ч.ч.1, 4 ст.70 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без визначеного місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

02.06.2025 року приблизно о 10:40 год., тобто під час дії воєнного стану на території України, введеного відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ (із подальшими змінами), ОСОБА_4 , будучи неодноразово судимим за вчинення злочинів проти власності, судимість за якими не знята та не погашена, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, перебуваючи у під`їзді №2 корпусу №3 будинку по АДРЕСА_2 , таємно викрав із площадки загального користування 9-го поверху вказаного будинку велосипед ОСОБА_5 , номер рами: НОМЕР_1 , вартістю 6900 гривень, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, надав детальні показання про мотиви та обставини вчинення крадіжки. Пояснив, що в один із днів червня 2025 року, точної дати не пригадує, в ранковий період часу, в проміжку з 10.00 год. до 11.00 год. він перебував у м. Львові по вул. Кульпарківська, де як учасник замісної підтримуючої терапії відвідує установу для наркозалжених осіб. Оскільки на той час у нього не було грошей для придбання необхідних наркотичних засобів, він вирішив вчинити крадіжку. З цією метою підійшов до будинку №93 по вул. Кульпарківська у м. Львові і, дочекавшись, коли відкриються двері під`їзду, зайшов всередину будівлі, а в подальшому ліфтом піднявся на 9 поверх. Спускаючись вниз він виявив на сходовій клітці підлітковий велосипед з передачами у хорошому стані. Переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, він взяв цей велосипед, вийшов з ним на вулицю і поїхав на радіо ринок у м. Львові, де збув велосипед невідомій особі за 2500 грн. Вказані кошти в подальшому витратив на придбання наркотичних засобів. Усвідомлює, що вчинив неправильно, бажаючи обернути на свою користь чуже майно, знає, що в державі введено воєнний стан, у скоєному кається.

Потерпіла ОСОБА_5 до суду не прибула, водночас звернулася із письмовою заявою, в якій клопотала про розгляд справи без її участі і в такій одночасно висловила свою позицію щодо особистого покладання у прийнятті рішення в справі на розсуд суду. З урахуванням поданої потерпілою заяви та відповідно до положень ст.325 КПК України судом ухвалено проводити розгляд справи за відсутності потерпілої, який в межах диспозитивності кримінального процесу скористалася своїм правом на подання заяви про розгляд справи без її присутності.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням характеризуючих даних на особу обвинуваченого, а також документів, що стосуються речових доказів у справі.

Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, мету його вчинення, зокрема бажання наживи та збагачення за чужий рахунок, корисливий мотив, відсутність обтяжуючих покарання обставин, які згідно обвинувального акту обвинуваченому не інкримінувалися, наявність пом`якшуючих обставин, яким суд визнає активне сприяння обвинуваченим розкриттю кримінального правопорушення та повне визнання ним своєї вини, особу ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти приватної власності, не працює, нейтрально характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, в приватному порядку проходить реабілітацію від наркозалежності, нове кримінальне правопорушення вчинив, маючи не зняті та непогашені судимості, на протязі короткого часу після засудження його вироком Городоцького районного суду Львівської області від 21.05.2025 року, що свідчить про стійке небажання обвинуваченого виправитися і належно змінити свій спосіб життя.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, наслідків, що настали, та з огляду на те, що обвинувачений заподіяну потерпілій матеріальну шкоду не відшкодував, в ході судового розгляду заявив, що наміру компенсувати потерпілій особі збитки не мав, ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі. Водночас наявність на стороні обвинуваченого пом`якшуючих покарання обставин дають підстави суду визначити таке покарання на рівні мінімальної межі, визначеної санкцією ч.4 ст.185 КК України. При цьому, обрана судом міра покарання здатна сприяти досягненню завдань покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 та виконувати функції як спеціальної, так і загальної превенції.

При призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд також приймає до уваги й те, що останній вироком Городоцького районного суду Львівської області від 21.05.2025 року у справі №441/209/25 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.246, ч.2 ст.263 КК України, до покарання, із застосуванням ч.ч.1, 4 ст.70 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. З урахуванням того, що новий злочин, за який ОСОБА_4 засуджується у даному кримінальному провадженні, вчинено після постановлення вироку Городоцького районного суду Львівської області від 21.05.2025 року, остаточне покарання обвинуваченому підлягає визначенню із застосуванням положень ч.1 ст.71 КК України. При цьому, з урахуванням відсутності обтяжуючих обставин, наявності пом`якшуючих покарання обставини, беручи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї винуватості, при обранні остаточного покарання обвинуваченому суд вважає за можливе до нового покарання, призначеного даним вироком, частково приєднати невідбутну частину покарання, призначену ОСОБА_4 попереднім вироком Городоцького районного суду Львівської області від 21.05.2025 року.

У даному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Підстав для скасування або зміни даного запобіжного заходу до вступу вироку в закону силу немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

У справі відсутні процесуальні витрати.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

У справі відсутні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, призначеного обвинуваченому за даним вироком, частково приєднати частину невідбутого покарання за вироком Городоцького районного суду Львівської області від 21.05.2025 року у справі №441/209/25, визначивши ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили раніше визначений ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити без змін.

Речові докази: 1) матерчату куртку чорного кольору із капюшоном, яка застібається на замок типу «блискавка», кепку типу блайзер, піксельну, кольору хакі із абревіатурою білого кольору у вигляді букв «N,Y» на лицевій стороні, матерчату сумку-барсетку сірого кольору із поясом чорного кольору на плече, що застібається на замок типу «блискавка», які 03.06.2025 року передані на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , залишити у власності останнього; 2) DVD-R диск із відеозаписами з камер зовнішнього спостереження, які розміщені на фасаді будинку №93 по вул. Кульпарківська в м. Львові за 02.06.2025 року залишити при матеріалах кримінального провадження №0000480 від 02.06.2025 року (в матеріалах судової справи).

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1