ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/482/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/213/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

за участі обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

представника потерпілого- ОСОБА_8

при секретарі ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/213/25 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 01 травня 2025 року про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.364-1, ч.4 ст.191 КК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено заяву представника потерпілої сторони Релігійної організації «Управління Тернопільсько - Бучацької єпархії Української Православної Церкви України (Православної Церкви України)» - ОСОБА_8 про відмову від обвинувачення. Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000763 від 05.03.2019 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.4 ст.191 КК України, закрито у зв`язку з відмовою представника потерпілого від обвинувачення.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу місцевого суду скасувати в частині закриття кримінального провадження за ч. 4 ст. 191 КК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та істотним порушенням кримінального процесуального закону, в іншій частині залишити без змін та призначити новий розгляд даного кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 191 КК України у суді першої інстанції.

Мотивує скаргу тим, що суд першої інстанції помилково застосував положення ст. 477 КПК України у редакції, яка діяла на момент вчинення інкримінованого діяння (2016 рік), посилаючись на те що на момент постановлення оскаржуваної ухвали відповідна редакція закону вже не була чинною, а тому ч. 4 ст. 191 КК України вже не відноситься до кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення.

Вказує, що згідно з ч. 1 ст. 5 КПК України, процесуальна дія або рішення повинні прийматись відповідно до чинного на той момент процесуального закону, а отже суд не мав правових підстав застосовувати редакцію ст. 477 КПК України, яка втратила чинність.

Зазначає, що посилання суду на положення ст. 5 КК України як на підставу для застосування «старої» редакції ст. 477 КПК України є необґрунтованим, оскільки ст. 5 КК України регулює питання дії закону в часі лише в межах кримінального матеріального права, і не може поширюватися на питання кримінального процесу, які регулюються виключно положеннями КПК України.

Вважає, що суд допустив істотне порушення вимог ст.ст. 370, 372 КПК України, а також неправильно застосував положення закону, який не підлягав застосуванню, що відповідно до ч. 1 ст. 412, ст. 409 КПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану скаргу з викладених у ній мотивах, обвинуваченого, його захисника та представника потерпілого, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно із ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався не у повному обсязі, а тому доводи апеляційної скарги прокурора підлягають до часткового задоволення.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 364-1, ч. 4 ст. 191 КК України у 2016 році, кримінальне провадження щодо яких згідно з чинною на той момент редакцією ст. 477 КПК України, здійснювалося у формі приватного обвинувачення, тобто було розпочате на підставі заяви потерпілого.

Однак, на час закриття судом кримінального провадження у зв`язку з відмовою представника потерпілого від обвинувачення у формі приватного обвинувачення на підставі п.7 ч.1 ст.284 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України вже не відносилось до тих, кримінального провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення.

Суд першої інстанції застосовуючи положення ч. 1, ч. 3 ст. 5 КК України при задоволенні клопотання представника потерпілого та закритті кримінального провадження щодо ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 191 КК України вважав що вони мають зворотну дію в часі оскільки покращують становище особи.

Однак, дане формулювання є неспроможним оскільки ст.5 КК України передбачає її застосування до норм Закону України про кримінальну відповідальність, яким згідно з ст.3 КК України є виключно Кримінальний кодекс України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч.1, 2, 3 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Ст. 477 КПК України, до якої було внесено зміни законодавцем, ч.4 ст.26 КПК України та п.7 ч.1 ст.284 КПК України не є законом України про кримінальну відповідальність, а тому застосування ст.5 КК України при закритті кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст.191 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, застосуванням судом закону, який не підлягає застосуванню та є підставою для скасування судового рішення у відповідності до вимог ст.409 КПК України.

Щодо правильності застосування судом положень кримінального процесуального законодавства при закритті кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 за ч.4 ст.191 КК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, яке відповідно до закону, чинного на момент вчинення злочину, здійснювалося у формі приватного обвинувачення, а на момент подання представником потерпілого заяви про відмову від обвинувачення стало публічним, колегія суддів вважає що оскільки в даному випадку ухвала скасовується у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм закону України про кримінальну відповідальність вказані доводи підлягають розгляду судом першої інстанції при новому розгляді клопотання представника потерпілого.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, ухвалу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 01 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині обвинувачення за ч.4 ст.191 КК України скасувати, направити кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000763 стосовно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.191 КК України в суд першої інстанції для прийняття рішення, передбаченого вимогами КПК України. В решті ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, - УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково, а ухвалу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 01 травня 2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати в частині закриття кримінального провадження за ч.4 ст.191 КК України.

Направити кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000763 від 05.03.2019 стосовно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.191 КК України у суд першої інстанції для прийняття рішення передбаченого вимогами КПК України.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскрженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді