УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року

м. Київ

справа № 756/1175/24

провадження № 51-1967 cк 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_4 ,

встановив:

За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 31 січня 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Згідно вироку суду, ОСОБА_4 у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 04 січня 2024 року, умисно, за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , незаконно виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, для власного вживання без мети збуту.

Продовжуючи реалізовувати свій умисел, ОСОБА_4 помістив канабіс до двох пакетів з полімерного матеріалу та до банки прозорого кольору, після чого поклав до шафи, яка розташована в його кімнаті за вищевказаним місцем проживання, тим самим почав незаконно зберігати особливо небезпечний наркотичний засіб, для власного вживання без мети збуту.

У подальшому 04 січня 2024 у період часу з 09:21 год по 10:03 год, в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2023 року працівниками поліції було виявлено та вилучено в кімнаті ОСОБА_4 : два пакети з полімерного матеріалу, прозору банку із речовиною рослинного походження зеленого кольору, які останній зберігав для власного вживання без мети збуту.

Під час досудового розслідування встановлено, що вилучена під час обшуку та надана на дослідження речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс. Загальна маса канабісу становить 161, 938 г.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК, а саме незаконне виготовлення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

У касаційній скарзі прокурор, зазначаючи про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування прокурор зазначає, що суд першої інстанції викладаючи встановлені фактичні обставини, правильно вказав, що обвинувачений своїми протиправними діями вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК, а саме незаконне виготовлення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту. Проте, у подальшому необґрунтовано та незаконно вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, помилково визнавши ОСОБА_4 винним у незаконному придбанні наркотичного засобу без мети збуту.

Також, в порушення вимог ст. 419 КПК апеляційний суд не перевірив доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо невірного зазначення кваліфікуючої ознаки у вироку місцевого суду.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долучену до скарги копію судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, а також в частині покарання та звільнення обвинуваченого від відбування покарання у касаційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.

Що стосується доводів прокурора щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з вимогами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що місцевий суд в спрощеному порядку, без проведення судового розгляду в судовому засіданні, визнаючи ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, у мотивувальній частині вироку виклав обставини щодо незаконних дій обвинуваченого, які полягали у незаконному виготовленні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, тобто кваліфікував дії ОСОБА_4 як незаконне виготовлення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави для прийняття такого рішення.

При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки доказів, наведених місцевим судом у вироку, апеляційний суд не встановив, а стосовно доводів прокурора, викладених в апеляційній скарзі та аналогічних доводам у касаційній скарзі, навів відповідні мотиви їх необґрунтованості.

До того ж констатував, щосуд першої інстанції при викладенні у вироку висновку щодо доведеності поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК помилково вказав на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу. Однак, така помилка не вплинула на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК та не є істотним порушенням вимог кримінального чи кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою зміну вироку суду першої інстанції, при цьому роз`яснив, що за наявності потреби, описка в судовому рішенні може бути виправлена у порядку, передбаченому ст. 379 КПК.

З вказаним висновком апеляційного суду погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Згідно оскаржуваних судових рішень, висновки місцевого суду про доведеність пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення в повному обсязі є обґрунтованими, а юридична оцінка діяння за ч. 1 ст. 309 КК - правильною.

Згідно зі ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Натомість у цій справі такої юридичної ситуації немає. Прокурор фактично не погоджується з викладеним текстом вироку місцевого суду через помилково зазначену місцевим судом кваліфікуючу ознаку «придбання» замість кваліфікуючої ознаки «виготовлення», що ніяк не впливає на результат судового провадження та правильність остаточної юридичної оцінки за ч. 1 ст. 309 КК. Отже недолік, на який посилається скаржник, не зумовлює необхідності в перевірці матеріалів кримінального провадження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування оскаржуваних судових рішень під час розгляду кримінального провадження в порядку касаційної процедури не встановлено.

Відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3