Справа № 521/7364/25
Номер провадження:1-кс/521/1847/25
У Х В А Л А

ВСТУПНА ЧАСТИНА

м. Одеса, Україна

09 липня 2025 року

Слідчий суддя Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , здійснив судовий контроль за дотриманням прав свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Сторони кримінального провадження, які приймали участь у судовому розгляді: скаржник ОСОБА_3

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

Слідчим суддею проводився розгляд скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси щодо невнесення до ЄРДР відомостей про скоєння, на думку скаржника, кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 111-2, ч. 2 ст. 114-1, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 368-2, ч. 1 ст. 368-5, ч. 2 ст. 369-2 КК щодо судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_4 .

Скарга розглядалась за ініціативою ОСОБА_3 .

2.Встановлені слідчим суддею обставини із посиланням на докази.

Громадянин ОСОБА_3 звернувся до Малиновської окружної прокуратури м. Одеси із заявою від 28.03.2025 року про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 111-2, ч. 2 ст. 114-1, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 368-2, ч. 1 ст. 368-5, ч. 2 ст. 369-2 КК суддею Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_4 .

У заяві скаржник зазначає, що суддя ОСОБА_4 16.12.2024 року, під час розгляду скарги ОСОБА_3 в порядку ст. 214 КПК щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 163, ч. 4 ст. 345-1, 348-1, ч. 3 ст. 365 КК України за заявою ОСОБА_3 від 05.09.2024 року Генеральною прокуратурою м. Києва, не виконала вимоги закону та відмовила у задоволені скарги ОСОБА_3 і не зобов`язала відповідного прокурора внести відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР. На думку скаржника, такі дії судді свідчать про умисне вчинення ряду кримінальних правопорушень як проти Основ національної безпеки України, так і у сфері службової діяльності.

Станом на день звернення до слідчого судді, відомості про злочин прокурором не внесені до ЄРДР.

Оскільки вказані дії прокурора суперечать вимозі ч. 1 ст. 214 КПК, скаржник просить внести відповідні відомості до ЄРДР.

3.Позиції сторін кримінального провадження.

Скаржник ОСОБА_3 в судовому засіданні надав ґрунтовні пояснення та просив задовольнити подану скаргу за вказаними у ній підставам.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути скаргу без його участі та відмовити в її задоволенні, оскільки законних підстав для її задоволення не має.

3.Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановлені ухвали, положення закону яким керувався слідчий суддя.

Вивчивши скаргу та матеріали, додані до неї, слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що зміст заяви про злочин зводиться до незгоди ОСОБА_3 з судовим рішенням слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_4 від 16.12.2024 року, яка не задовольнила скаргу ОСОБА_3 в порядку ст. 214 КПК та не зобов`язала прокурора Генеральної прокуратури м. Києва внести відповідні відомості до ЄРДР за певними фактами вчинених, на думку скаржника, кримінальних правопорушень.

Як за формою скарги (або заяви про злочин), так і за її змістом можливо побачити, що ОСОБА_3 створює штучне уявлення про порушення власних прав. Про це свідчить формальний опис фактичних обставин, які ОСОБА_3 вважає порушенням закону; посилання на вимоги КПК, які начебто порушенні під час розгляду його заяви/скарги; а також ізольована від реальності думки ОСОБА_3 стосовно «розроблення суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_4 детального плану злочину на користь РФ та його реалізації». Доводи, викладені у скарзі, не мають розумної хронології подій, які б можливо було оцінити як порушення закону. Виклад умовиводів, скаржник здійснює механічно за певною, власно розробленою схемою, не маючи ані хронологічної системи, ані індивідуальних ознак події, що мала б назву кримінальне правопорушення. Висновки, які зроблені у скарзі мають абстрактні формулювання, переписані з кримінального закону.

Відповідно, навіть при поверхневому ознайомленні зі скаргою можливо побачити, що предметом скарги не є будь-яке кримінальне правопорушення, а є виключно незгода ОСОБА_3 з судовим рішенням.

Є очевидним, що ОСОБА_3 у даному випадку, використовує існуючі механізми Кримінального процесуального закону, які створені для захисту порядних людей, у власних егоцентричних інтересах, які не мають нічого спільного із законністю та Правовладдям.

Комплекс прав, які забезпечують людину базовими можливостями на захист у випадку їх порушення, ОСОБА_3 сприйняв як необмежену можливість до сутяжництва. Вдало освоївши певні норми КПК і зрозумівши існуючий порядок подання скарг, ОСОБА_3 довів власні дії із уявного захисту до необмеженого кверулянства.

Є очевидним, що ОСОБА_3 досить хибно уявив собі слова «свобода» і «право». Можливість робити все, що нам завгодно, - не вільність і не свобода, скоріше, це образливе зловживання справжньою свободою. Свобода є право робити все, що дозволено законами. Якби громадянин міг робити те, що цими законами заборонено, то він не мав би свободи, оскільки те саме могли б робити й інші громадяни1.

А щодо права, у Канта ми можемо побачити наступне: «Право (як таке) є обмеження свободи кожного умовою її згоди зі свободою кожного іншого, наскільки це можливо за деяким загальним законом…»2. Право це сукупність умов, за яких свавілля однієї особи сумісне із свавіллям іншої з точки зору закону свободи.

Тобто, баланс інтересів можливо досягти лише завдяки розумному користуванню правами, не забуваючи, що ми маємо і обов`язки перед державою, суспільством та родиною. Є очевидним, що природне право людини, тобто природна свобода людини може бути обмежена цивільним законом; більше того, таке обмеження є природньою метою законів, оскільки інакше не може бути жодного миру. Сам закон був створений для того, щоб обмежити природну свободу людей, щоб вони не шкодили, а допомагали один одному. Суспільний устрій є відношення вільних людей, які однак підпорядковані примусу від закону.

Не розуміння таких фундаментальних принципів правового порядку і призвели ОСОБА_3 до свавілля у формі сутяжництва. Життєва позиція ОСОБА_3 більше нагадує «Bellum omnium contra omnes»3. Це теж саме, що «природний стан» за ОСОБА_5 : «…поки люди живуть без спільної влади, що тримає всіх їх у страху, вони перебувають у тому стані, який називається війною, і саме у стані війни всіх проти всіх»4.

Оцінюючи за змістом подану скаргу, необхідно зазначити, що жодних порушень в діях слідчого судді Печерського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 під час ухвалення нею рішення в порядку ст. ст. 214, 303 КПК, мною не встановлено. Слідчий суддя діяла в межах наданих їй повноважень на власний розсуд, використовуючи розумно надану їй владу.

Незгода громадянина з судовим рішенням, має бути у формі процесуальній і відповідати КПК. Окрім того, відмова у задоволенні скарги, не перешкоджає особі повторно звернутись з відповідною скаргою, врахувавши недоліки, які були встановлені слідчим суддею і які скаржнику необхідно усунути.

Натомість, вважати кожну відмову в задоволенні скарги злочином, є щонайменше помилковим та таким, що створює переконання у помсті судді за ухвалене рішення. Такі дії не мають нічого спільного із законністю та правовим порядком.

Таким чином, оцінюючи скаргу з точки зору здорового глузду та принципу розумності, слідчий суддя вважає, що підстав для внесення відомостей до ЄРДР у відношенні судді Печерського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 не має.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя керується ст. ст. 303, 306, 307, 309 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.Висновки слідчого судді.

В задоволені скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси щодо невнесення до ЄРДР відомостей про скоєння на думку скаржника кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 111-2, ч. 2 ст. 114-1, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 368-2, ч. 1 ст. 368-5, ч. 2 ст. 369-2 КК щодо судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_4 відмовити.

Копію ухвали направити скаржнику ОСОБА_3 , керівнику Малиновської окружної прокуратури м. Одеси.

2.Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту її оголошення і підлягає безумовному виконанню.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

[1]Шарль-Луї де Монтеск?є, Трактат «Про дух законів» 1748 р., Книга одинадцята, Глава ІІІ а. 149. Репринтна копія, Видавництво «Рипол класик» 2018 рік.

[2]Іммануель Кант, Про приказку «Може, це і правильно в теорії, але не годиться для практики» 1793 р., Твори в 6 Томах, Том 4(2) Видавництво «Думка» 1965 р., С. 78.

[3] Латинський вираз, який дослівно перекладається як «війна всіх проти всіх».

[4] Томас Гоббс, Твори у двох томах, Видавництво «Думка», Том 2 «Левіафан, або Суть, будова і повноваження держави церковної та цивільної» на 735 арк., Глава ХІІІ арк. 95.

1 Шарль-Луї де Монтеск?є, Трактат «Про дух законів» 1748 р., Книга одинадцята, Глава ІІІ а. 149. Репринтна копія, Видавництво «Рипол класик» 2018 рік.

2 Іммануель Кант, Про приказку «Може, це і правильно в теорії, але не годиться для практики» 1793 р., Твори в 6 Томах, Том 4(2) Видавництво «Думка» 1965 р., С. 78.

3 Латинський вираз, який дослівно перекладається як «війна всіх проти всіх».

4 Томас Гоббс, Твори у двох томах, Видавництво «Думка», Том 2 «Левіафан, або Суть, будова і повноваження держави церковної та цивільної» на 735 арк., Глава ХІІІ арк. 95.