Справа №705/1935/24
1-кп/705/568/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м.Умань

Колегія суддів Уманського міськрайонного суду Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (у режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

захисника ОСОБА_18 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_12 під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 від 01.03.2023, за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебуває вище зазначене кримінальне провадження.

21.10.2023 на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_12 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було неодноразово продовжено, востаннє ухвалою колегії суддів від 23.07.2025 до 20.09.2025.

Оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 закінчується 20.09.2025, прокурор Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_19 подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_12 строком на 60 діб та просив залишити без змін раніше визначену заставу в розмірі 65 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Зазначив, що ризики, які стали підставою для застосування вказаного запобіжного заходу під час досудового розслідування, не зменшилися та продовжують існувати, а саме, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуватись від суду; незаконно впливати на свідка та інших обвинувачених у кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення, в тому числі пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин. З огляду на наведене сторона обвинувачення вважає, що жоден із м`якіших запобіжних заходів не здатен забезпечити виконання ОСОБА_12 покладених на нього обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_12 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання прокурора. Заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на тій підставі, що відносно нього обрано найтяжчий винятковий запобіжний захід, він безпідставно перебуває під вартою тривалий час. Просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Захисник ОСОБА_14 у судовому засіданні підтримав думку обвинуваченого та просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати відносно ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. У разі залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просив суд зменшити розмір застави до 30 прожиткових мінімумів.

Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.

Вислухавши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, думку захисника та обвинуваченого щодо заявленого клопотання прокурора, клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, думку його захисника та прокурора щодо заявленого клопотання, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з ч.ч. 1 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу . За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд повинен врахувати наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Установлено, що на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.10.2023 ОСОБА_12 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було неодноразово продовжено, востаннє ухвалою колегії суддів від 23.07.2025 до 20.09.2025, включно.

До закінчення дії попередньої ухвали суду про тримання під вартою обвинуваченого судовий розгляд не може бути завершений з об`єктивних причин, оскільки станом на 15.09.2025 ще не встановлений порядок дослідження доказів, не з`ясована позиція обвинувачених щодо висунутого обвинувачення. Тобто судовий розгляд перебуває на початковій стадії.

Водночас колегія суддів вважає, що на даний час сторона обвинувачення належним чином обґрунтувала наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були враховані при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також наявність обставин, які вказують, що заявлені ризики не зменшились.

При цьому колегія суддів враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

При розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою колегія суддів враховує, що не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, наявність яких була встановлена при застосуванні щодо ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зокрема, ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки можливе притягнення до кримінальної відповідальності та суворість покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна за скоєння кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_12 , можуть бути розцінені ним більш небезпечним ніж переховування та втеча. Також із достатньою вірогідністю продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків та інших обвинувачених, які не є йому родичами, з метою зміни ними показів на його користь, а також беручи до уваги, що жодні особи ще не допитані у судовому засіданні, та ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, зважаючи, що ОСОБА_12 раніше судимий, не працевлаштований, не має постійного джерела доходів.

Таким чином, при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_12 колегія суддів виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення наявних ризиків.

У судовому засіданні не встановлено даних про зменшення чи відсутність ризиків на даний час, а також про наявність достатніх стримуючих факторів для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Суду також не надано доказів неможливості перебування обвинуваченого під вартою з тих чи інших підстав, зокрема у зв`язку зі станом здоров`я.

Тому колегія суддів доходить висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, оскільки застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе належним чином запобігти наявним ризикам. Відтак клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

Також колегія суддів не вбачає підстав наразі для зміни раніше визначеного розміру застави, в разі внесення якої обвинувачений підлягає звільненню з-під варти.

Керуючись ст. ст. 183, 199, 331 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою на 60 днів, який відраховувати з дня оголошення даної ухвали, з триманням обвинуваченого в Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор».

Дія ухвали про продовження строку запобіжного заходу закінчується 13 листопада 2025 року.

Залишити ОСОБА_12 розмір застави шістдесят п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 196820 гривень, після внесення якої обвинувачений звільняється з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 з-під варти у зв`язку з внесенням застави покласти на обвинуваченого такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатись із м. Умань Черкаської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками, іншими обвинуваченими та будь-яким іншим із учасників у даному кримінальному провадженні, за винятком спілкування у передбаченому законодавством порядку з прокурором, судом та власним захисником та необхідності спілкування безпосередньо в ході судового розгляду.

Ухвала підлягає негайному виконанню і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, прокурором шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали, а обвинуваченим протягом п`яти днів з моменту вручення йому копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику до відома, направити обвинуваченому до відома, та направити начальнику ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» для виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3