Справа № 645/2721/25
Провадження № 1-кп/645/386/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0000137 від 31.01.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Опитне Артемівського району Донецької області, громадянина України, не працюючого, із середньою освітою, неодруженого, на утриманні дітей не має, інвалідності та пільг від держави не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Київського районного суду міста Харкова від 03.05.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробування (іспитовим строком) на 3 роки,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадження суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000137 від 31.01.2025, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України.

Ухвалою суду від 25.04.2025 року кримінальне провадження призначене до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

У відношенні ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так, ухвалою суду від 30.04.2025 року застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів - до 28 червня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

30.05.2025 року до суду надійшло клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на обставини встановлені під час досудового розслідування та на наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказує, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, існує, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких. Крім того, останній офіційно не працює, не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, не має утриманців, не займається суспільно корисною працею, що може підтверджувати його не прив`язаність до проживання у певній місцевості. Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідка, існує у зв`язку з тим, що основним свідком по кримінальному провадженню є неповнолітня дівчина ОСОБА_7 ОСОБА_9 , тому є достатні підстави вважати, що останній може здійснити на неї влив з метою надання показань на його користь, що може призвести до викривлення вже наданих показань та відповідно втрати доказів вчинення злочину. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинити інше кримінальне правопорушення існує на тій підставі, що ОСОБА_7 ніде не працює, не має постійного джерела прибутку, за вчинення підпалу отримав грошові кошти від невстановленої в ході досудового розслідування особи, у зв`язку із чим останній може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення аналогічного характеру з метою власного збагачення або з інших мотивів. Крім того, 03.05.2024 Київським районним судом міста Харкова ОСОБА_7 засуджено за вчинення корисливого злочину проти власності, що свідчіть про наявність у нього усталеної звички на вчинення кримінальних правопорушень з метою власного збагачення.

Прокурор у судовому засіданні підтримав своє клопотання, з підстав викладених вище та просив його задовольнити.

Представник потерпілого у судовому засіданні при вирішенні клопотання прокурора поклався на розсуд суду.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні проти клопотання заперечував, посилаючись на його необґрунтованість, а наведені прокурором ризики вважав непідтвердженими, в зв`язку з чим, просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Представник потерпілого у судовому засіданні при вирішенні клопотання сторони захисту поклався на розсуд суду.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання приходить до наступного.

Як зазначено у ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Статтею 194 КПК України визначено, що підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження є: наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжні заходи як заходи процесуального примусу застосовуються до обвинуваченого з метою запобігти можливості приховатися від слідства і суду, перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні та здійсненню правосуддя, а також запобігти спробам продовжити злочинну діяльність і полягають у обмеженні свободи пересування (ст. 177 КПК України).

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

За змістом ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також відповідно до практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за процедурою, встановленою законом.

Європейський суд з прав людини роз`яснює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи («Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Росії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113, який, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик переховування від суду на сьогодні на думку суду продовжує існувати, оскільки ймовірна можливість переховування обвинуваченого від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Стосовно ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілу та іншого обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, суд вбачає ймовірність можливості обвинуваченого незаконно впливати на учасників кримінального провадження, зокрема, оскільки обвинуваченим отримано копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, в яких містяться дані свідків, тому імовірна можливість, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, що обвинувачений зможе впливати на вказаних учасників кримінального провадження.

Суд вважає також доведеним ризик вчинити інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки обвинувачений раніше був судимий, в тому числі за злочини проти власності.

Крім того, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, які інкримінуються обвинуваченому, суд вважає, що у цьому судовому провадженні є наявним суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту від найбільш небезпечних посягань на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність держави.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зважаючи на вказані обставини, враховуючи, що на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження по суті не розпочався, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

Доводи захисника не спростовують зазначених вище висновків суду.

Відповідно до положень ч. 6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, який в подальшому продовжений та діє на час постановлення ухвали.

В даному випадку, враховуючи введення на території України воєнного стану, суд вважає за необхідне застосувати спеціальну норму ч.6 ст. 176 КПК України, яка регулює застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи обвинуваченої у вчиненні злочину передбаченого ст. 113 КК України, оскільки наявні встановлені ризики передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Відповідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене, оскільки обвинувачений підозрюваного у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, суд не визначає розмір застави.

За вказаних підстав, суд дійшов висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів до 28 червня 2025 року включно без визначення застави.

За таких обставин клопотання прокурора підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - суд відмовляє.

Разом з тим, в підготовчому судовому засіданні учасники не заперечували щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, вважає за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, виходячи з наступного.

Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Дане кримінальне провадження підсудне Немишлянському районному суду м. Харкова. Таким чином, в наявності достатні підстави для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у відкритому судовому засіданні колегією суддів з викликом зазначених в обвинувальному акті осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.61,62,314-316,177,197,331КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів до 31 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, колегіально у відкритому судовому засіданні в приміщенні Немишлянського районного суду м. Харкова на 04 червня 2025 року о 12 годині 15 хвилин.

В судове засідання викликати осіб згідно реєстру, доданого до обвинувального акта.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення у частині продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_7 та направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в частині обрання запобіжного заходу до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення їм копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 03.06.2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3