Справа № 545/2268/25
Провадження № 1-кп/545/490/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2025 м. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі Полтавського районного суду Полтавської області кримінальне провадження №0000467 від 25.02.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Козельщина, Козельщинського району Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця за мобілізацією ВЧ НОМЕР_1 Національної Гвардії України, солдата, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

УСТАНОВИВ:

солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу по мобілізації на особливий період, перебуваючи на посаді гранатометника 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від неї, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у період часу з 08:30 години по 11:30 годину 16.01.2025 самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 (місце дислокації НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, що розташований поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 ), проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину НОМЕР_1 , або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління, таким чином перебував за межами військової частини понад три доби, в умовах воєнного стану, та 06.03.2025 прибув до місця дислокації НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, чим кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 16.01.2025 солдат ОСОБА_4 , самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, та незаконно перебував за її межами понад три доби, до 06.03.2025.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 80 від 06.03.2025 солдата ОСОБА_4 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , уважати таким, що прибув після самовільного залишення військової частини, зараховано на всі види забезпечення.

Також, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу по мобілізації на особливий період, перебуваючи на посаді в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від неї, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у період часу з 08:30 години по 17:00 годину 07.03.2025 самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 (місце дислокації НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, що розташований поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 ), проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину НОМЕР_1 , або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління, таким чином перебував за межами військової частини понад три доби, в умовах воєнного стану, та 02.04.2025 в супроводі військовослужбовців Полтавського ЗВСП прибув до ТУ ДБР у м. Полтаві, чим кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 07.03.2025 солдат ОСОБА_4 , самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, та незаконно перебував за її межами понад три доби, до 02.04.2025.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав повністю. В скоєному щиро розкаявся. Підтвердив, що двічі з 16.01.2025 по 06.03.2025 та з 07.03.2025 по 02.04.2025 залишав місце служби за місцем розташування військової частини поблизу АДРЕСА_2 без дозволу керівництва частини у зв`язку з виниклими сімейними обставинами. Шкодує, що порушив закон та висловив щире бажання повернутися на службу до ЗСУ з метою захисту Батьківщини.

Враховуючи те, що обвинувачений у судовому засіданні свою вину визнав повністю, фактичні обставини справи ніхто з учасників судового розгляду не оспорював, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів у судовому засіданні щодо до тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції. Судом роз`яснено, що у такому випадку сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин.

Суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні малолітню дитину, за місцем служби охарактеризований негативно, як особа, яка самовільна залишила місце служби, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на зазначене, а також ураховуючи ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій, бажання повернутися до лав ЗСУ, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом із тим, призначаючи ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям, враховуючи те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, в умовах воєнного стану, суд вважає неможливим застосування до нього положень ст.ст. 69, 75 КК України.

За ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02.04.2025 ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 31 травня 2025 року.

Отже, у строк відбування покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , починаючи з 02.04.2025 і до набрання вироком законної сили.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, та з огляду на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України (переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується), дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368-370, 373, 374, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 02 квітня 2025 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1