Справа № 229/6905/24
Провадження № 1-кс/211/40/25
У Х В А Л А

іменем України

25 червня 2025 року

Слідчий суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в межах розгляду скаргу ОСОБА_3 на постанову слічого про закриття кримінального провадження клопотання про визнання доказу недопустимим та неналежним,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову заступника начальника СВ ВП №1 Краматорського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Донецькій області від 11.12.2024 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 22.08.2024 за №0000615 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 376-1 КК України.

Під час розгляду скарги 19.06.2025 ОСОБА_3 повторно подав клопотання, в якому просить визнати недопустимим та неналежним доказом протокол проведення слідчого експерименту від 28.11.2024 у кримінальному провадженні №00000615, оскільки вважає, що доступ до електронних інформаційних систем було здійснено із порушенням вимог КПК України, в частині необхідності отримання на такі дії ухвали слідчого судді. Крім того, вважає, що проведений слідчий експеримент не доводить обставини, які є об`єктом кримінального правопорушення, про яке йде мова у заяві ОСОБА_3 . Також, мотивує повторне заявлення такого клопотання тим, що слідчий суддя при попередньому розгляді клопотання, на його думку, не вирішила питання щодо визнання зазначеного доказу неналежним, а при розгляді питання щодо визнання доказу недопустимим не врахувала всіх обставин справи, зокрема, щодо порушень, пов`язаних з визначенням статусу заявника.

Враховуючи зазначені обставини, щодо визнання доказу неналежним, слідчей суддя зазначає наступне.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. (п.3 ст. 26 КПК України).

Згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Разом із цим, КПК України не встановлює стадію кримінального провадження, на якій суд повинен вирішити питання неналежності доказів.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 372 КПК України передбачено, що мотивувальна частина ухвали повинна містити встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів.

З огляду на зазначене, слідчий суддя доходить висновку, що питання оцінки доказів, зокрема, на їх належність чи неналежність здійснюється слідчим суддею, судом саме у нарадчій кімнаті під час постановлення остаточного судового рішення.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що питання визнання неналежним доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 28.11.2024 повинно бути розглянуто у нарадчій кімнаті під час оцінки доказів при постановленні ухвали за наслідками розгляду даної скарги.

Враховуючи зазначене, на даному етапі слідчий суддя вважає вирішення даного питання передчасним, а тому клопотання в частині визнання неналежним доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 28.11.2024 не підлягає задоволенню.

Щодо визнання доказу недопустимим суд зазначає наступне.

Так, ч. 3 ст. 89 КПК України передбачено, що під час судового розгляду клопотання про визнання доказів недопустимими має право подавати сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, дізнавач, керівник органу досудового розслідування, керівник органу дізнання, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

Згідно з наявними матеріалами кримінального провадження ОСОБА_3 має статус заявника та, незважаючи на його незгоду, свідка у даному кримінальному провадженні, а отже, не належить до переліку осіб, які мають право подавати заяву про визнання доказів недопустимими.

Оцінюючи доводи ОСОБА_3 про те, що статус потерпілого йому не було надано через неправомірні дії та рішення органу досудового розслідування та іншого слідчого судді, вважаю за необхідне зазначити наступне.

ОСОБА_3 дійсно оскаржувалося рішення слідчого про відмову у визнанні його потерпілим у даному кримінальному провадженні. Разом із цим, ухвалою слідчого судді від 21.02.2025 у задоволенні скарги було відмовлено, дане судове рішення набрало законної сили.

Слідчий суддя не має права надавати оцінку ухаленим іншим суддею, слідчим суддею рішенням та ставити їх під сумнів в силу конституційного принципу обов`язковості судового рішення.

Подання дисциплінарних скарг на суддів не визначено КПК України як підстава для перегляду, або неврахування ухвалених ними рішень.

Щодо посилання заявника ОСОБА_3 на вчинення слідчим кримінального правопорушення, то дана обставина не підтверджується жодним доказом. Підготовка ОСОБА_3 до подачі заяви про вчинення кримінального правопорушення не свідчить про доведеність факту вчинення цього кримінального правопорушення.

Таким чином, на теперішній час жодними доказами не підтверджено, що ОСОБА_3 належить до кола осіб, які мають право подавати клопотання про визнання доказів недопустимими.

Разом із цим, відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Слідчий суддя звертає увагу, що дане клопотання надійшло вже після закінчення дослідження доказів перед тим, як судом вже було оголошено про перехід до судових дебатів.

Недопустимими доказами відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України є докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 87 КПК України встановлено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Враховуючи, що згідно з вимогами п. 7 ч. 1 ст. 162 КПК України дійсно вбачається, що доступ до відомостей, які знаходяться у операторів телекомунікаційних послуг, здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, наявні підстави для визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 28.11.2024 та задоволення клопотання в частині визнання недопустимим даного доказу.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає за потрібне клопотання скаржника про визнання недопустимим та неналежним доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 28.11.2024 у кримінальному провадженні №00000615 задовольнити частково.

Керуючись ст. 350, 372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 в частині визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 28.11.2024 у кримінальному провадженні №00000615 задовольнити.

Визнати недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 28.11.2024 у кримінальному провадженні №00000615.

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 в частині визнання неналежним доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 28.11.2024 у кримінальному провадженні №00000615 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1