УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2025 Справа №607/12944/25 Провадження №1-кс/607/3652/2025

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання адвоката ОСОБА_3 який дії в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000500 від 04.11.2024,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернувся адвокат ОСОБА_3 , який дії в інтересах ОСОБА_4 із клопотанням про скасування арешту, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000500 від 04.11.2024, в якому просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.04.2025у справі № 607/8576/25 на автомобіль марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER» н.з. НОМЕР_1 , ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , а також на ноутбук марки «ASUS».

В обґрунтування клопотання заявник вказує, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 30.04.2025 накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме: ноутбук марки «ASUS» вилучений під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування, а також на автомобіль марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER» н.з. НОМЕР_1 , ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , які вилучені під час проведення обшуку 23.04.2025 вказаного автомобіля марки, шляхом заборони їх відчуження та розпорядження.

Заявник вказує, що ухвалюючи рішення слідчий суддя в ухвалі від 30.04.2025 обґрунтував необхідність арешту транспортного засобу та ноутбука тим, що вище перелічене майно 23.04.2025 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки є ймовірним знаряддям вчинення кримінального правопорушення, містить на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Разом з тим, автомобіль марки «Mercedes-benz Sprinter» р.н., НОМЕР_3 , ключі запалювання від вказаного автомобіля та свідоцтво реєстрації транспортного засобу НОМЕР_2 , не можуть виступати знаряддям злочину, не могли зберегти будь які сліди кримінального правопорушення на собі, а також не будуть використані як доказ, оскільки згідно матеріалів кримінального провадження, незаконність діяльності полягає у неправомірному внесенні ФОП осіб у систему «Шлях», як водіїв, що дало змогу безперешкодно перетнути державний кордон, натомість транспортний засіб може виступати знаряддям вчинення, злочину за ст. 332 КК України у разі його спеціального обладнання пристосування, використання для незаконного перетину кордону поза межами пункту пропуску.

Окрім цього, автомобіль марки «Mercedes-benz Sprinter» р.н., НОМЕР_3 на даному етапі не може мати статусу знаряддя вчинення злочину, оскільки ще жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Більше того, таке майно являється власністю третьої особи, яка взагалі не є фігурантом у поточному кримінальному провадженні.

Також на думку заявника, в подальшому арешті транспортного засобу та ноутбука відпала потреба, так як з 23.04.2025 по даний час сторона обвинувачення не проводила з ним жодних слідчих дій. При цьому, прокурор Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_5 в своїх запереченнях не вказав на будь яке призначення експертиз тощо.

Крім того, заявник зауважує, що ОСОБА_4 , яка є власницею автомобіля має на утриманні двох малолітніх дітей, при цьому вона є безробітною. Внаслідок скрутного матеріального становища у ОСОБА_4 , є намір продати автомобіль, щоб змогти належним чином забезпечити побутове життя дітям та собі.

На підставі викладеного заявник просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у клопотанні.

Прокурор Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд клопотання без його участі, у якій вказав, що вказане у клопотанні про скасування арешту майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а під час розгляду клопотання про арешт слідчий суддя прийшов до переконання що для встановлення обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, необхідним є проведення в подальшому ряду слідчих (розшукових) дій, кількість та види яких на стадії досудового розслідування визначити неможливо, та предметом яких може бути вилучене майно, а відтак він заперечує з приводу поданого клопотання.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків:

Частина 1 ст. 170 КПК України визначає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В той же час слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

При цьому, з положень Глави 17 арешт майна Розділу ІІ - заходи забезпечення кримінального провадження КПК України слідує, що до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання, документи, які підтверджують право власності на майно, чи свідчать про володіння, користування чи розпорядження власника майна таким майном, документи, які підтверджують повноваження особи, що його подала.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.04.2025 (справа № 607/8576/25) у кримінальному провадженні №0000500 від 04.11.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.332 КК України, накладено арешт з поміж іншого на:

-ноутбук марки «ASUS» - які вилучені під час проведення обшуку у АДРЕСА_1 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування;

-автомобіль марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER» н.з. НОМЕР_1 , ключів від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 - які вилучені під час проведення обшуку автомобіля марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER», шляхом заборони їх відчуження та розпорядження.

Як вбачається із змісту даної ухвали слідчий суддя вважав доведеним, що є достатні підстави вважати, що вищевказані об`єкти були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому вони відповідно до ст.98 КПК України є речовими доказами. Із вказаними речовими доказами необхідно провести ряд слідчих дій, насамперед призначити та провести по них комплекс судових експертиз, а тому вони підлягають збереженню.

В обґрунтування клопотання про скасування арешту заявник вказує, що «Mercedes-benz Sprinter» р.н., BO2850EK, ключі запалювання від вказаного автомобіля та свідоцтво реєстрації транспортного засобу НОМЕР_2 , не можуть виступати знаряддям злочину, не могли зберегти будь які сліди кримінального правопорушення на собі, а також не будуть використані як доказ. Окрім цього, у подальшому арешті спірного майна відпала потреба, натомість спірний автомобіль потрібний його власниці ОСОБА_4 задля забезпечення побутового життя дітям та їх розвиток.

Частини 1, 2 ст. 84 КПК України визначають, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частина 1, 2 статті 22 КПК України).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика Європейського суду з прав людини, вказує, що особі, яка звертається із клопотанням до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а і покладаються обов`язки.

За змістом ст. 26, 42, 64-2, 174 КПК України саме власник майна має довести, те що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, чи те, що арешт накладений необґрунтовано.

Разом з тим, заявником до матеріалів клопотання не долучено жодних доказів, які б підтверджував право власності ОСОБА_4 на транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER» н.з. НОМЕР_1 та ноутбук марки «ASUS».

Натомість як вбачається із ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.04.2025 (справа № 607/8576/25), якою накладено арешт на вищевказане майно, ноутбук марки «ASUS» вилучений за місцем проживання ОСОБА_6 , а автомобіль марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER» н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_6 .

Таким чином, будь яких доказів на підтвердження того, що транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER» н.з. НОМЕР_1 та ноутбук марки «ASUS» є власністю ОСОБА_4 до матеріалів клопотання не долучено та в судовому засіданні не подано.

Окрім цього, заявник у клопотанні та доданими до клопотання доказами жодним чином не обґрунтовує, що потреба в дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна на даний час відпала.

Посилання адвоката на те, що потреба у цьому арешті відпала внаслідок проведення із зазначеним у клопотанні майном усіх процесуальних дій, не узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Окрім цього, у поданому клопотанні відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що у кримінальному провадженні №0000500 від 04.11.2024 з транспортним засобом марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER» н.з. НОМЕР_1 та ноутбуком марки «ASUS», проведені усі необхідні слідчі дії і що у накладенні арешту на дане майно відпала потреба, в той час як з заяви прокурора вбачається, що досудове розслідування триває та в ході здійснення такого на даний час із транспортним засобом планується проведення ряду слідчих дій, для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.

Беручи до уваги вищенаведене та те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000500 від 04.11.2024 триває, враховуючи, що заявником доданими до клопотання доказами не доведено, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба та те, що ОСОБА_4 є власником чи законним володільцем транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER» н.з. НОМЕР_1 та ноутбука марки «ASUS», що позбавляє останню права заявляти клопотання про скасування арешту майна згідно ст. 174 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 22, 26, 64-2, 84, 132, 170, 174, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 який дії в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000500 від 04.11.2024 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1