ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/170/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2025 р.

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна, щодо

якого прийнято процесуальне рішення адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000033 від 31 травня 2024 року, за апеляційною скаргою представника власника майна, ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2025 року про арешт майна,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000033 від 31 травня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 114-1, ч.3 ст.362, ч.3 ст. 369-2 КК України та накладено арешт, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на вилучені 25.06.2025 в ході проведення обшуку в будинку АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_10 та ОСОБА_11 речі та документи, а саме:

1) супровідний лист № 3/1023 від 21.01.2025 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 за підписом т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 з додатками на 29 арк., а саме:

- акт обстеження сімейно-майнового стану № 30297 від 06.12.2024 на 4 арк.;

- висновок головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо наявності законних підстав для звільнення ОСОБА_10 на 1 арк.;

- копія рапорту ОСОБА_10 на 2 арк.;

- копія повідомлення ОСОБА_13 № 03/934 від 28.08.2024 на 1 арк.;

- копія 2 рапортів ОСОБА_10 загалом на 2 арк.;

- копія повідомлення ОСОБА_13 з ВЧ НОМЕР_1 на 1 арк.;

- копія повідомлення ОСОБА_13 з ВЧ НОМЕР_1 № 03/1080 від 12.10.2024 на 1 арк.;

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_10 на 1 арк.;

- копія паспорту ОСОБА_10 на 2 арк.;

- копія картки платника податків ОСОБА_10 на 1 арк.;

- копія паспорту ОСОБА_8 на 2 арк.;

- копія карти платника податків ОСОБА_8 на 1 арк.;

- копія рішення суду справа № 594/789/24 на 2 арк.;

- копія висновку ЛКК № 688 на 2 арк.;

- копія довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 728947 на 1 арк.;

- копія довідки № 604/02-06 від 16.08.2024 на 1 арк.;

- копія нотаріальної заяви № 2506 на 1 арк.;

- копія пенсійного посвідчення ОСОБА_8 на 1 арк.;

- копія акту обстеження соціально-побутових умов № 651/02-06 від 05.09.2024 на 1 арк.;

- копія акту про встановлення необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю від 05.09.2024 на 1 арк.

2) мобільний телефон ОСОБА_14 , а саме Redmi 10A IMEI НОМЕР_2 із сім карткою № НОМЕР_3 ;

3) два висновки ЛКК № 688, індивідуальна програма реабілітації інваліда № 1263, довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 476983 та № 728947.

4) мобільний телефон ОСОБА_15 Infinix IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 із сім карткою № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 .

5) мобільний телефон ОСОБА_8 а саме Redmi IMEI НОМЕР_8 , із сім карткою № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 .

В задоволенні інших вимог клопотання відмовлено.

Ухвалюючи рішення про арешт майна, слідчий суддя виходив з того, що зазначені у клопотанні речі є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки могли зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а тому є необхідність у накладені арешту на такі, з метою збереження речових доказів до з`ясування всіх обставин кримінального провадження.

В апеляційній скарзі представник власника майна, щодо якого прийнято процесуальне рішення, ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на оригінали документів ОСОБА_8 , копії документів, які не стосуються даного кримінального провадження та дозвіл на вилучення яких під час обшуку не було надано слідчим суддею, а також мобільний телефон ОСОБА_16 , незаконною та необґрунтованою, такою що суперечить фактичним обставинам та доказам доданим на обґрунтування клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує, що під час проведення обшуку, у тому числі для проведення активних пошукових дій під час обшуку було залучено співробітників УСБУ в Тернопільській області, тобто працівників інших органів, якими не проводиться досудове розслідування у даному провадженні. Поряд із цим, жодних підтверджуючих процесуальних документів, згідно з якими дані особи мали б повноваження під час проведення даного обшуку, у тому числі на проведення активних пошукових дій, ні під час обшуку, ні до клопотання прокурора про накладення арешту на майно надано не було.

Оскільки, залучення оперативних співробітників інших органів до проведення слідчих дій - обшуку поза межами кримінального процесу свідчить про недопустимість результатів такого обшуку та неможливість використання у процесі доказування вилученого таким чином майна, а тому свідчить і про неможливість накладення на нього арешту.

Звертає увагу, що клопотання прокурора не містить інформації, яким чином вилучені речі і документи можуть мати значення для кримінального провадження. У клопотанні прокурор обмежується загальними висловлюваннями про те, що вилучені під час обшуку речі та документи належать до матеріальних об`єктів, що містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються у даному кримінальному провадженні.

Вказує, що вилучення оригіналу індивідуальної програми реабілітації інваліда є недоцільним та непропорційним заходом у ситуаціях, коли воно не має безпосереднього зв`язку з предметом обвинувачення. Індивідуальна програма реабілітації інваліда є життєво важливим документом для особи з інвалідністю, що дозволяє їй реалізовувати свої права та отримувати необхідні послуги.

Апелянт вказує, що накладення арешту на Індивідуальна програма реабілітації та висновок ЛКК, які оформлюється у двох примірниках, один з яких завжди зберігається в Медико-соціальній експертній комісії чи ЛКК, що їх видала, коли існує інший доступний спосіб перевірки, є проявом надмірності та необґрунтованості процесуального примусу.

Звертає увагу, що слідчим під час обшуку було вилучено предмети, які не були зазначені в ухвалі слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.06.2025 року про дозвіл на обшук.

Вважає, що слідчий суддя допустив порушення вимог статей 94, 170, 173 КПК України, оскільки не врахував особистий характер медичних документів, відсутність будь-яких обґрунтованих підстав вважати такі документи підробленими, відсутність розслідування саме за цим фактом, а також наявність альтернативних, менш обтяжливих способів отримання інформації, вилучення даних документів та мобільного телефону ОСОБА_8 поза межами дозволу наданого ухвалою слідчого судді про дозвіл на обшук. Арешт оригіналів медичних документів та мобільного телефону ОСОБА_8 є незаконним, а також надмірним обмеженням прав особи та не відповідає завданню даного кримінального провадження.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2025 року про арешт майна, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна, яке належить ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача; представник власника майна, щодо якого прийнято процесуальне рішення, адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу і просить її задовольнити; думку прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді місцевого суду законною та обґрунтованою і просить її залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як слідує з матеріалів справи, групою слідчих СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 31.05.2024, за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст.114-1, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в грудні 2024 року ОСОБА_17 за грошові кошти в сумі 147 000 гривень, які отримав від ОСОБА_10 на свою банківську картку відкриту в АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_11 , здійснив перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, а саме підробив офіційні документи які видавались ІНФОРМАЦІЯ_3 - акт обстеження сімейно-майнового стану № 30297 від 04.12.2024 щодо можливості звільнення зі служби за сімейними обставинами солдата військової служби призваного на військову службу під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_1 , в частині внесення змін у прихованні сестри військовослужбовця ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає окремо від батьків, та як наслідок кінцевого рішення, який ОСОБА_10 подав у ВЧ НОМЕР_1 , внаслідок чого був звільнений з лав Збройних Сил України.

Так, встановлено, що оригінал актів 10.12.2024 отримала нарочно дружина ОСОБА_10 ОСОБА_11 , 1997 року народження, яка проживає спільно із ОСОБА_10 та ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

25.06.2025 на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області проведено обшук в будинку АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в результаті якого виявлено та вилучено:

1) супровідний лист № 3/1023 від 21.01.2025 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 за підписом т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 з додатками на 29 арк., а саме:

- акт обстеження сімейно-майнового стану № 30297 від 06.12.2024 на 4 арк.;

- висновок головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо наявності законних підстав для звільнення ОСОБА_10 на 1 арк.;

- копія рапорту ОСОБА_10 на 2 арк.;

- копія повідомлення ОСОБА_13 № 03/934 від 28.08.2024 на 1 арк.;

- копія 2 рапортів ОСОБА_10 загалом на 2 арк.;

- копія повідомлення ОСОБА_13 з ВЧ НОМЕР_1 на 1 арк.;

- копія повідомлення ОСОБА_13 з ВЧ НОМЕР_1 № 03/1080 від 12.10.2024 на 1 арк.;

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_10 на 1 арк.;

- копія паспорту ОСОБА_10 на 2 арк.;

- копія картки платника податків ОСОБА_10 на 1 арк.;

- копія паспорту ОСОБА_8 на 2 арк.;

- копія карти платника податків ОСОБА_8 на 1 арк.;

- копія рішення суду справа № 594/789/24 на 2 арк.;

- копія висновку ЛКК № 688 на 2 арк.;

- копія довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 728947 на 1 арк.;

- копія довідки № 604/02-06 від 16.08.2024 на 1 арк.;

- копія нотаріальної заяви № 2506 на 1 арк.;

- копія пенсійного посвідчення ОСОБА_8 на 1 арк.;

- копія акту обстеження соціально-побутових умов № 651/02-06 від 05.09.2024 на 1 арк.;

- копія акту про встановлення необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю від 05.09.2024 на 1 арк.

2) мобільний телефон ОСОБА_14 , а саме Redmi 10A IMEI НОМЕР_2 із сім карткою № НОМЕР_3 ;

3) пенсійне посвідчення ОСОБА_8 № НОМЕР_12 , два висновки ЛКК № 688, індивідуальна програма реабілітації інваліда № 1263, довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 476983 та № 728947.

4) військовий квиток ОСОБА_10 НОМЕР_13

5) мобільний телефон ОСОБА_15 Infinix IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 із сім карткою № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 .

6) мобільний телефон ОСОБА_8 а саме Redmi IMEI НОМЕР_8 , із сім карткою № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 .

26 червня 2025 вищевказані речі та документи визнано речовини доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

В силу вимог ч.2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання прокурора, дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно, яке було виявлене та вилучене 25 червня 2025 року в ході проведення обшуку, яке належить ОСОБА_18 .

Так, постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_19 . Від 26.06.2025, вищевказане майно вилучене 25.06.2025 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000033 від 31.05.2024, та визначено місце зберігання речових доказів.

Клопотання про накладення арешту на майно прокурор мотивує тим, що в ході проведення огляду місця події вилучено вищевказане майно, яке містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді, що доданими до клопотання документами прокурор довів, що вказані у клопотанні предмети, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого його приховування, знищення, відчуження та до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, є достатні підстави вважати, що зазначені в клопотанні прокурора речі, відповідно до вимог ч.1 ст.98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні, про що зазначено у клопотанні прокурора.

Як передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Так, вирішуючи питання про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України обґрунтував сукупність підстав та розумних підозр вважати, що це майно відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 1, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000033 про накладення арешту на майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання і прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження повністю узгоджуються з положеннями ст.132 КПК України.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучене майно не відповідає критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене майно може містити інші відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Те, що ОСОБА_8 не має статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, на що звертає увагу апелянт, жодним чином не перешкоджає вирішенню питання щодо накладення арешту на належне їй майно, за умови відповідності такого майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

В своїй апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що речі були вилучені з порушенням, бо слідчий вийшов за межі дозволу, наданого слідчим суддею.

Проте колегія суддів констатує, що вказані доводи апелянта не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи те, що під час обшуку 25.06.2025 слідчим вилучене те майно, дозвіл на відшукання якого міститься в ухвалі слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.06.2025 і яке може мати безпосереднє відношення до даного кримінального провадження, та яке, в подальшому, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000033 від 31.05.2024, то твердження апелянта про відсутність підстав для арешту вказаного майна не має правового підґрунтя.

Що стосується доводів апелянта про недопустимість результатів обшуку та неможливість використання у процесі доказування вилученого майна з тих мотивів, що до проведення обшуку були залучені оперативні співробітники СБУ, то колегія судді звертає увагу, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності, належності і допустимості як для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, так і щодо проведених під час досудового провадження процесуальних дій.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами статті 219 КПК України, суд апеляційної інстанції роз`яснює, якщо в подальшому відпаде потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, власник майна або його представник може звернутись до слідчого судді, в порядку статті 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах власників майна, колегією суддів не встановлено.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника та користувача майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність того чи іншого майна до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апелянт не спростував висновки слідчого судді щодо підстав, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, що належить ОСОБА_8 , а також не довів відсутність існування ризиків, визначених у абзаці 2 ч.1 ст.170 КПК України, або достатність підстав вважати, що такі ризики не можуть мати місце.

Мета застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження в даному випадку належним чином обґрунтована і втручання у право власності виправдане, враховуючи предмет розслідування з урахуванням специфіки об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що слідчим суддею правильно, у відповідності до вимог ст.ст.170-173 КПК України вирішено клопотання прокурора про арешт майна, а тому підстав для скасування вищевказаної ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 01 липня 2025 року, в частині накладення арешту на вилучене у ОСОБА_8 майно, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.07.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000033 від 31.05.2024 року без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді