Справа № 348/250/25
Провадження № 11-кп/4808/288/25
Категорія ч.2 ст.246 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000017 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду затверджено угоду про визнання винуватості від 31 січня 2025 року, укладену між прокурором Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_8 , за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 .

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, та призначено йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів. Зокрема: транспортний засіб марки «ЗІЛ 157», державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 1964, колір зелений, володільцем якого є ОСОБА_8 і який передано йому на зберігання 27.01.2025, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 11.05.1999 ухвалено конфіскувати у власність держави в особі Міністерства оборони України, передавши Збройним Силам України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 здійснив незаконну порубку дерев у лісі та перевезення незаконно зрубаних дерев, що заподіяло істотну шкоду, вчинену повторно.

Кримінальне правопорушення ним вчинено за таких обставин.

ОСОБА_8 , будучи засудженим 20.12.2024 вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 246 КК України, 16.01.2025 з метою вчинення незаконної порубки дерев направився в лісовий масив ДП «Ліси України», який розташований в адміністративних межах с. Зелена Пасічнянської ТГ Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Перебуваючи в лісовому масиві кварталу 28 виділу 6 Зеленського лісництва філії «Надвірнянське лісове господарство» ДП «Ліси України», що розташований в адміністративних межах с. Зелена Пасічнянської ТГ Надвірнянського району, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання і відтворення лісу, як важливого елемента навколишнього природного середовища, діючи з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, повторно без відповідного дозволу, за допомогою бензопили спиляв три сироростучі дерева породи «ялина», чим заподіяв істотну шкоду Пасічнянській ТГ Надвірнянського району Івано-Франківської області, в розмірі 51 178, 88 грн.

В подальшому ОСОБА_8 завантажив вищевказану незаконно зрубану деревину на автомобіль марки «ЗІЛ 157» із державним номерним знаком НОМЕР_1 , який знаходиться у його користуванні, та почав здійснювати перевезення незаконно зрубаної деревини до с. Зелена Пасічнянської ТГ Надвірнянського району Івано-Франківської області, де був зупинений працівниками поліції.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу. Просить вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2025 року в частині конфіскації транспортного засобу марки «ЗІЛ 157», державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 1964, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 11.05.1999 скасувати і ухвалити в цій частині новий вирок, яким скасувати арешт на транспортний засіб марки «ЗІЛ 157», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1964 року випуску, зеленого кольору та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 11.05.1999 року та повернути їх ОСОБА_8 .

Сторона захисту посилається на те, що суд першої інстанції, вирішуючи долю речового доказу у кримінальному провадженні, повною мірою не взяв до уваги положень національного законодавства, практики ЄСПЛ, конкретних обставин кримінального провадження та вартості транспортного засобу, яка значно перевищує розмір завданих матеріальних збитків і суми штрафу, тобто є неспівмірною.

Зокрема, відповідно до висновку про вартість об`єкта незалежної експертизи, звіту про оцінку майна від 07.02.2025 року ринкова вартість транспортного засобу марки «ЗІЛ 157», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1964 року випуску, з урахуванням технічного стану, умов зберігання, комплектації, становить 124470 грн. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням складає 51178 грн. 88 коп. Отже вартість транспортного засобу значно перевищує суму завданих збитків, яка завдана кримінальним правопорушенням, а саме на 73292 грн. 88 коп.

Крім того, вказує, що зазначений транспортний засіб обвинувачений та його дружина придбали за спільні кошти в ТОВ «Агропроменерго ОТД», а тому він є спільним майном подружжя, однак, вони не встигли його належним чином переоформити. Автомобіль є єдиним джерелом доходу ОСОБА_8 , за допомогою якого він заробляє на прожиття та утримання своєї багатодітної сім`ї. Водночас, Верховний Суд у постанові від 01.12.2020 року у справі №520/16693/15-к зазначив, що транспортний засіб, який належить на праві спільної сумісної власності подружжю та який використовувався одним із них як знаряддя кримінального правопорушення, спеціальній конфіскації не підлягає, якщо співвласники не знали про незаконне використання цього майна.

До початку апеляційного розгляду захисник подав доповнення до апеляційної скарги. Зокрема, зазначає, що відповідно до угоди про визнання винуватості від 31 січня 2025 року, укладеної між прокурором Надвірнянської окружної прокуратури та обвинуваченим ОСОБА_8 , сторони погодились на призначення основного покарання в межах санкції ч. 2 ст. 246 КК України у виді обмеження волі та звільнення від його відбування з випробуванням. В угоді жодним чином не згадувалося про умови спеціальної конфіскації автомобіля. Однак, в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про спеціальну конфіскацію транспортного засобу марки «ЗІЛ 157», державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 1964. Вважає, що суд неправомірно ухвалив рішення про спеціальну конфіскацію автомобіля, оскільки сторони не погоджували спеціальну конфіскацію автомобіля. Таким чином суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, вийшов за межі розгляду, встановлені ст. 474 КПК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити;

- прокурор заперечував щодо задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, за обставин, викладених у вироку в апеляційній скарзі не оспорюються. Призначення обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі також не оспорюється.

Перевіряючи вирок суду в частині вирішення долі речових доказів - транспортного засобу марки «ЗІЛ 157», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 11.05.1999, колегія суддів вважає, що доводи захисника про скасування вироку в частині конфіскації цих речових доказів та повернення їх обвинуваченому ОСОБА_8 , є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку ст. 475 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 475 КПК України мотивувальна частина вироку на підставі угоди має містити: формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа; відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання; мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

У резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу.

В пункті 2 ч.4 ст. 374 КПК України вказано, що у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого обов`язково зазначається рішення щодо речових доказів і документів, спеціальної конфіскації.

На переконання колегія суддів, суд першої інстанції, відповідно до вимог п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність конфіскації транспортного засобу марки «ЗІЛ 157», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 11.05.1999 у власність держави в особі Міністерства оборони України, передавши Збройним Силам України.

Як вбачається з фактичних обставин кримінального провадження, які визнані судом доведеними, автомобіль марки «ЗІЛ 157» із державним номерним знаком НОМЕР_1 є знаряддям вчинення злочину, оскільки ОСОБА_8 використовував його для перевезення незаконно зрубаної деревини, що ним не оспорюється та в повному обсязі визнається.

Тому, до автомобіля марки «ЗІЛ 157» із державним номерним знаком НОМЕР_1 , який визнаний знаряддям злочину, оскільки за допомогою вказаного транспортного засобу обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 246 КК України, при ухваленні вироку судом обґрунтовано застосовано конфіскацію, передбачену п.1 ч.9 ст. 100 КПК України.

Так, п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України передбачено, що гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертається власнику (законному володільцю).

Разом з тим, відповідно до наявних в матеріалах провадження документів, які підтверджують право власності на транспортний засіб, ОСОБА_8 не є власником автомобіля марки «ЗІЛ 157» із державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Так, за змістом копії свідоцтва серії НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу, його власником є ТзОВ КП «Агропроменерго» ЛТД. Разом з тим, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 користувався автомобілем марки «ЗІЛ 157» з дозволу ТзОВ КП «Агропроменерго» ЛТД та вчинив правопорушення, використавши вказаний транспортний засіб в якості знаряддя злочину.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя обвинуваченого, яке набуте під час шлюбу. Спірні питання щодо права власності на вказаний транспортний засіб виходять за межі вказаного кримінального провадження, яке розглядається судом в межах висунутого обвинувачення.

Так, відповідно до вимог ч. 12 ст. 100 КПК України у разі наявності спору про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. Разом з тим, на даний час відсутні дані, які свідчать про те, що судом розглядається відповідне провадження, щодо наявності спору стосовно права власності на вищевказаний транспортний засіб.

Враховуючи наведені обставини, законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги захисника з наведених у ній мотивів, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5