У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

17 червня 2025 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_1 , вивчивши апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_2 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 травня 2025 року, у кримінальному проваджені №0000458, за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановила:

Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 травня 2025 року, ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.162 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, до покарання за цим вироком частково приєднано покарання, призначене за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.10.2023 року та призначено ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 6 (шести) років 1 місяця позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення: судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/115-22/724-ТВ від 21.01.2022 року 1372 грн 96 коп.; судово-товарознавчої експертизи № 409 від 28.01.2022 року 150 грн 00 коп.; судової трасологічної експертизи № СЕ-19/115-22/1596-ТР від 14.02.2022 року 1202 грн 34 коп.; судової трасологічної експертизи № СЕ-19/115-22/72-ТР від 12.01.2022 року 858 грн 10 коп.; судової трасологічної експертизи № СЕ-19/115-21/17016-ТР від 29.12.2021 року 858 грн 10 коп, а всього 4441 (чотири тисячі чотириста сорок одна) грн 50 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, заступником керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу. В якій прокурор просить, вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07.05.2025 стосовно ОСОБА_3 в частині кваліфікації його дій та призначення покарання - змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Дії ОСОБА_3 за епізодами незаконного проникнення до автомобіля та незаконного проникнення до гаражного приміщення кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Визначити вважати ОСОБА_3 засудженим за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, до покарання за цим вироком частково приєднати покарання, призначене за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.10.2023 та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді штрафу за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02.03.2023 на підставі ст. 80 КК України у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам кримінального процесуального кодексу, вважаю, що апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Так, згідно ч. 2ст. 396 КПК України в апеляційній скарзі підлягають зазначенню зокрема вимоги особи, що подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність або необґрунтованість судового рішення.

Вимоги особи, що подає апеляційну скаргу, мають відповідати повноваженням апеляційного суду, визначеним ст. 407 КПК України.

Разом з тим, як вбачається з прохальної частини апеляційної скарги прокурора ним ставиться питання, що не стосуються вироку суду та не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на зміст апеляційної скарги поданої прокурором та матеріалів провадження приходжу до висновку, що вимоги апеляційної скарги є некоректними. А саме позиція апелянта в частині звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання у виді штрафу за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02.03.2023 на підставі ст. 80 КК України у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку суперечить вимогам Глави 31 КПК України. Оскільки, відповідно до положень ч.1 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили. Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02.03.2023 стосовно ОСОБА_3 набрав законної сили і не був предметом розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в якому ухвалено вирок 07.05.2025 року, і на який прокурором подано апеляційну скаргу. Всі питання що стосуються виконання вироку, вирішуються в порядку, визначеному ст. 537, 539 КПК України.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор посилається на не врахування судом першої інстанції при призначенні покарання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.04.2025 року, разом з тим як вбачається з матеріалів провадження дана ухвала прокурором в суді першої інстанції не долучалась, судом не досліджувалась, а тому дана обставина підлягає уточненню.

Апеляційний розгляд здійснюється за правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей передбачених главою 31 КПК України, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 337 КПК України, не має права здійснювати розгляд питань, що не розглядалися судом першої інстанції. Із вказаного слідує те, що суд апеляційної інстанції не може в даному провадженні досліджувати дані щодо судимостей обвинуваченого, оскільки вказане не заявлялося суду першої інстанції.

Окрім того, прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду стосовно ОСОБА_3 змінити. Дії ОСОБА_3 за епізодами незаконного проникнення до автомобіля та незаконного проникнення до гаражного приміщення кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи. Визначити вважати ОСОБА_3 засудженим за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Між тим, не зрозуміла така позиція прокурора, а саме чи погоджується він з тією кваліфікацією дій ОСОБА_3 , яка зазначена судом першої інстанції у вироку за ч.1 ст. 162 КК України, чи просить перекваліфікувати дії обвинуваченого за цією статтею із зазначенням інших кваліфікуючих ознак.

Якщо прокурором ставиться питання про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_3 за цим епізодом обвинувачення, то в апеляційній скарзі прокурора повинно бути поставлено також і питання про призначення ОСОБА_3 покарання за це діяння. Разом з тим, апеляційна скарга прокурора таких вимог не містить.

Відповідно до ч.1 ст.399 КПК України суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст.396 КПК України, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 396, 399 КПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_2 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 травня 2025 року, - залишити без руху.

Встановити заступнику керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 строк десять днів з моменту отримання копії ухвали для усунення вищевказаних недоліків апеляційної скарги.

Роз`яснити апелянту, що у разі не усунення недоліків апеляційної скарги у встановлений строк, апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута йому.

Копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надіслати особі, яка її подала.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її постановлення.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду ОСОБА_1