Справа № 157/1797/24 Провадження №11-кп/802/455/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 27 травня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Любешівського районного суду Волинської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.п.1, 5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

В судовому засіданні прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав письмове клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строком на 60 днів.

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 27 травня 2025 року клопотання прокурора задоволено частково, застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено строком на 60 (шістдесят) днів, до 25 липня 2025 року включно та на підставі вимог ч.5 ст.182 КПК України визначено розмір застави - 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400,00 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просив ухвалу суду скасувати та продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів без права внесення застави.

Прокурор також подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою клопотання задовольнити повністю, продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, який виклав суть оскаржуваної ухвали суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про закриття апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги потерпілого та відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора з таких підстав.

Стаття 24 КПК України гарантує право на оскарження процесуального рішення. Водночас, вказаною нормою дане право пов`язано з передбаченим цим Кодексом порядком на таке оскарження.

Відповідно до вимог ч.5 ст.394 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Таким чином, приписами ч.5 ст.394 КПК України встановлено вичерпний перелік осіб, які наділені правом апеляційного оскарження ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

З апеляційної скарги вбачається, що апелянтом є потерпілий ОСОБА_6 , який не належить до кола осіб, котрі вправі оскаржити рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Отже, потерпілий ОСОБА_6 не належить до кола осіб, визначених у ч.5 ст.394 КПК України, та які наділені правом апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вимогами п.2 ч.3 ст.399 КПК України передбачено, що апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Тому, з урахуванням викладених обставин та положень п.2 ч.3 ст.399 КПК України, апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 підлягає поверненню особі, яка її подала.

Що ж стосується апеляційної скарги прокурора, то апеляційний суд зазначає таке.

Статтею 392 КПК України визначено перелік судових рішень, зокрема ухвал суду, які можуть бути оскаржені в апеляційному поряду.

Відповідно до вимог ст.392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

13 червня 2019 року Конституційний Суд України у рішенні №-4 р/2019 визнав неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання особи під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Конституційний Суд сформулював юридичну позицію, згідно з якою положення статей 1, 3, 8, 21, 29, ч.1 ст.55 Конституції України гарантують особі, право на свободу та особисту недоторканність якої обмежено рішенням суду у кримінальному судочинстві, судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку судових рішень щодо обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність до ухвалення судового рішення по суті.

Зазначені вище норми статті 29 та 55 Конституції України, а також стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначають права людини на свободу й особисту недоторканність, захист прав і свобод людини і громадянина судом та спрямовані на недопущення свавільного позбавлення свободи.

Таким чином, окреме апеляційне оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою до вирішення справи по суті на підставі рішення Конституційного Суду спрямоване на забезпечення обвинуваченому, конституційне право на свободу, якого обмежено шляхом продовження строку тримання під вартою на підставі ухвали суду, ефективного судового захисту шляхом перевірки судом апеляційної інстанції законності цієї ухвали. Адже за результатами апеляційного перегляду в разі незаконного позбавлення волі право особи може бути повністю або частково поновлено судом апеляційної інстанції.

Наведене вище свідчить, що Конституційний Суд розширив права обвинуваченого на апеляційне оскарження ухвали, якою обмежено його право на свободу, а не наділив і не мав на меті наділити прокурора таким правом, оскільки оскарження прокурором ухвали про продовження строку тримання під вартою може призвести до погіршення становища обвинуваченого.

Отже, за рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 право на окреме оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою до вирішення справи по суті має лише особа, чиє право обмежено, - обвинувачений, його захисник, законний представник, при цьому інші учасники судового провадження, у тому числі і прокурор, не мають права подавати апеляційну скаргу на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою до вирішення справи по суті.

Як вбачається з апеляційної скарги прокурора, він оскаржує судове рішення в частині визначення встановленої обвинуваченому ОСОБА_8 застави у розмірі 300 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400,00 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, а не саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання апеляційної скарги на рішення слідчого судді, постановленого за наслідками розгляду скарги, заяви чи клопотання учасника кримінального провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.

Враховуючи викладене, доходжу висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 27 травня 2025 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та визначення розміру застави, оскільки відповідно до положень ст.392 КПК України ухвала про продовження строку тримання під вартою в частині визначення розміру застави, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції, не може бути оскаржена прокурором.

Згідно з ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

З огляду на викладене, вважаю, що слід відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора, оскільки апеляційна скарга ним подана на ухвалу суду, яка не входить до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені під час судового розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.392, 394, 399 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Закрити апеляційне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 27 травня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 ..

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 27 травня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 повернути апелянту.

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 27 травня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Копію даної невідкладно надіслати особам, які подали апеляційні скарги, разом з апеляційними скаргами та усіма доданими до них матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її отримання.

Головуючий

Судді