УХВАЛА

20 травня 2025 року

м. Київ

справа № 541/149/24

провадження № 51-1857ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року щодо останнього,

встановив:

Захисник звернулася до суду з касаційною скаргою на указані вище судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 , просить їх скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та закрити кримінальне провадження.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Особі, яка подає касаційну скаргу, необхідно керуватися положеннями ст. 433 КПК, за якими суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд керується фактичними обставинами, встановленими місцевим та апеляційним судами, і перевіряє лише правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.

Таким чином, доводи касаційної скарги, які стосуються оцінки доказів на предмет їх достовірності, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що йдеться в касаційній скарзі, не є предметом перегляду суду касаційної інстанції, а відносяться до компетенції перевірки апеляційного суду.

Разом із тим, зі змісту оскарженої ухвали апеляційного суду вбачається, що доводи, зокрема щодо недотримання правил оцінки доказів та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, аналогічні доводам, які відображені в касаційній скарзі, були предметом перевірки та надання оцінки апеляційного суду, проте обґрунтування того, яких порушень норм матеріального або процесуального закону припустився цей суд, з огляду на межі та порядок, передбачені статтями 404, 405 КПК, та в контексті приписів статей 412-414, 419 КПК, при перегляді вироку Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2024 року, в касаційній скарзі не наведено.

Також колегія суддів зауважує, що у прохальній частині касаційної скарги захисник висуває вимогу про скасування оскаржених судових рішень та закриття кримінального провадження стосовно засудженого ОСОБА_5 , натомість не вказує відповідну підставу для цього, визначену ст. 284 КПК, не наводить доводів стосовно неправильної правової оцінки обставин на основі тих доказів, які визнані судами попередніх інстанцій належними, допустимими та достовірними й покладені в основу обвинувального вироку. Про недопустимість тих чи інших доказів у кримінальному провадженні захисник також не зазначає, як не указує й про невірну оцінку судами доказів за таким критерієм.

Наведене свідчить про невідповідність касаційної скарги вимогам п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК та перешкоджає Суду належним чином визначити межі касаційного розгляду.

Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 вказаного Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.

Врахувавши наведене вище, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року щодо останнього залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3