Справа № 357/6089/25
У Х В А Л А

30 квітня 2025 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000226 від 13.03.2025,

У С Т А Н О В И Л А:

1. До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт майна.

1.1. Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділом Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000226 від 13.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

1.1.1. За твердженням слідчого, в ході досудового розслідування встановлені такі обставини.

1.1.2. Особи, що обіймають посаду начальника ТСЦ МВС, екзаменатора ТСЦ МВС мають відповідні службові повноваження та є особами, які за спеціальним повноваженням здійснюють функції представника влади, тобто є службовими особами.

1.1.3. Близько 13 год 00 хв 08.03.2025 ОСОБА_5 , перебуваючи поруч із приміщенням Територіального сервісного центру МВС №3242 (вул. Сухоярська, 20, м. Біла Церква Київської області), під час особистої зустрічі з громадянкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запропонував останній за грошову винагороду здійснити вплив на службових осіб зазначеного центру начальника та екзаменатора ТСЦ №3242 з метою забезпечення успішного складання нею практичного іспиту для отримання права на керування транспортними засобами. У межах вказаної домовленості ОСОБА_5 висунув вимогу про передачу йому неправомірної вигоди в розмірі 15 000 гривень.

1.1.4. Близько 15 год 55 хв 01.04.2025 під час повторної зустрічі за адресою: вул. Таращанська, 193, м. Біла Церква Київської області, ОСОБА_5 знову висловив ОСОБА_6 вимогу про передачу неправомірної вигоди в розмірі 7 000 гривень, уточнивши, що 5 000 гривень будуть передані екзаменатору ТСЦ №3242, а 2 000 гривень залишені собі як винагорода за посередництво.

1.1.5. Під час вказаних зустрічей ОСОБА_5 умисно створив у ОСОБА_6 переконання щодо своєї реальної можливості вплинути на службових осіб ТСЦ №3242 з метою забезпечення позитивного результату складання нею практичного іспиту.

1.1.6. О 14 год 48 хв 11.04.2025, перебуваючи поблизу будинку №20 на вул. Сухоярській у м. Біла Церква Київської області, ОСОБА_5 одержав від ОСОБА_6 , яка діяла під контролем правоохоронних органів, неправомірну вигоду в розмірі 7 000 гривень за вплив на екзаменатора ТСЦ №3242 з метою забезпечення позитивного складання нею практичного іспиту на право керування транспортними засобами.

1.2. Слідчий зазначає, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, у зв`язку з чим 22 квітня 2025 року йому вручено відповідне письмове повідомлення про підозру.

1.2. Слідчий просить накласти арешт на належне ОСОБА_5 майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

2. Слідчий просив розглядати зазначене клопотання без виклику ОСОБА_5 та/або його захисника.

2.1. В обґрунтування заявленого клопотання слідчий послався на ризик відчуження майна, що унеможливить забезпечення виконання рішення суду про його арешт.

2.2. Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дійшла висновку про його обґрунтованість. Згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення … власника майна, …якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна. Під час розгляду цього питання слідчий суддя зважає на те, що, будучи обізнаним про наявність клопотання про арешт майна, власник може здійснити відчуження належного йому майна або передачу іншим особам. Це в подальшому може унеможливити виконання завдань кримінального провадження. Тому з метою запобігання можливості відчуження майна, слідчим суддею визначено за доцільне розглядати відповідне клопотання без виклику власника майна та його захисників, однак з подальшим повідомленням про постановлене рішення.

3. В судове засідання слідчий ОСОБА_7 не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності та просив його задовольнити за викладених у ньому обставин.

Власник майна в судове засідання не викликався з підстав, вказаних в п. 2.2 цієї ухвали.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось, у зв`язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

4. Дослідивши матеріали клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшла таких висновків.

4.1. У відповідності до підпункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження - вони не допускаються, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

4.2. Як слідує зі змісту клопотання та підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.04.2025, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000226 здійснюється за фактом вимагання та отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 7000 грн як неправомірної вигоди за здійснення впливу на працівників ТСЦ № 3242 з метою безперешкодної та успішної здачі ОСОБА_6 практичного іспиту для отримання права керування транспортними засобами. Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 3 ст. 369-2 КК України.

4.2.1. Частиною 3 ст. 369-2 КК України встановлено кримінальну відповідальність за прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поєднане з вимаганням такої вигоди.

4.2.2. Із клопотання та доданих до нього матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування перевіряються факти вимагання та отримання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

4.2.3. Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими слідчим матеріалами кримінального провадження (протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.03.2025, протокол допиту свідка від 14.03.2025, 08.04.2025, 22.04.2025, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.03.2025, інформація про особу з Державної міграційної служби України, протокол огляду від 14.03.2025, протокол огляду місцевості від 22.04.2025), формує у слідчого судді внутрішнє переконання про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

4.2.4. Так, відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_6 від 14.03.2025, остання повідомила, що напередодні 08.03.2025 вона мала розмову зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_8 з приводу того, що не може здати практичну частину іспиту для отримання посвідчення на право керування транспортними засобами. Вказаний знайомив повідомив, що знає людину, яка можу допомогти вирішити це питання. Пізніше свідку зателефонував чоловік, що представився ОСОБА_9 та повідомив, що може надати допомогу у складанні практичного іспиту за грошову винагороду у розмірі 15 000 грн.

В подальшому свідок мала особисту зустріч з чоловіком, що представився ОСОБА_9 , який познайомив свідка зі своїм товаришем на ім`я ОСОБА_10 . Останній своєю чергою запевнив її, що саме за надану грошову винагороду вона успішно складе повторний практичний іспит, про що він особисто домовиться, при цьому озвучивши суму в 7 000 грн.

Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 14.03.2025 ОСОБА_6 впізнала особу, що представилась ОСОБА_10 на фото 4. При цьому на вказаному фото зображений ОСОБА_5 .

Після успішної здачі іспиту 22.04.2025, ОСОБА_6 передала під контролем правоохоронних органі ОСОБА_5 раніше обумовлену суму, а саме 7 000 грн.

4.2.5. Відтак описані події містять в собі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

4.2.6. За таких умов на цьому етапі досудового розслідування наявна обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна. При цьому необхідно зауважити, що на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою (за стандартом обґрунтованої підозри) для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

4.3. Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

В цьому випадку прокурор заявляє метою арешту майна забезпечення:

- конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4.3.1. Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України з вказаною метою арешт може накладатись лише на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна. Обґрунтовуючи необхідність арешту вилучених речей, сторона обвинувачення вказує на те, що санкція ч. 3 ст. 369-2 передбачає конфіскацію майна засудженого як додатковий вид покарання, то виникає необхідність у застосуванні арешту майна підозрюваного ОСОБА_5 , як заходу забезпечення в цьому кримінальному провадженні.

4.3.2. ОСОБА_5 22.04.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, що підтверджується письмовим повідомленням про підозру з відміткою про її отримання 22.04.2025.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України ОСОБА_5 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, що може бути підставою для накладення арешту на його майно.

4.3.3. Слідчий зазначає метою арешту майна забезпечення його можливої конфіскації за вироком суду. Відповідно до ч. 2 ст. 52, ст. 59 Кримінального кодексу України конфіскація є додатковим покаранням, яке полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється в тому числі за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Разом з тим, санкція ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачає позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Отже, у цьому випадку є достатні підстави вважати, що суд може призначити покарання ОСОБА_5 у виді конфіскації майна у разі його подальшого засудження.

4.4. Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні. За допомогою арешту майна зможе бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням (п.3 ч. 3 ст. 132 КПК України), а потреби досудового розслідування у забезпеченні схоронності цього майна виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного (п.2 ч. 3 ст. 132 КПК України).

4.5. В ході досудового розслідування встановлено, що у власності підозрюваного ОСОБА_5 перебуває майно:

- квартира, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020, вид спільної власності: спільна часткова, розмір частки: 1/8);

- земельна ділянка із кадастровим номером :02:006:0024, площею 3,8596 га, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 42);

- автомобіль марки «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 номер шасі (кузова) НОМЕР_2 .

4.6. Отже, зазначене майно є об`єктом, на яке може накладатися арешт у кримінальному провадженні.

4.7. В ч. 1 ст. 173 КПК України зазначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Відповідно до зазначеної норми завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий суддя вважає, що в цьому кримінальному провадженні такі ризики наявні. Однак з накладенням арешту вбачається можливість запобігти зазначеним ризикам. Отже, може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його приховування, знищення, перетворення.

4.7.1. В цьому кримінальному провадженні необхідність арешту майна обумовлена сукупністю підстав вважати, що це майно може підлягати конфіскації як виду покарання у випадку прийняття в подальшому відповідного рішення судом. Адже підозрюваному інкриміновані діяння, кримінально-правовою санкцією за які передбачена конфіскація майна.

4.7.2. Ризиками, для запобігання яких необхідне накладення арешту, є можливість відчуження цього майна власником підозрюваним ОСОБА_5 або його уповноваженими представниками. Адже, усвідомлюючи можливість настання негативних наслідків майнового характеру у зв`язку з притягненням ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, вони можуть вчинити відповідні дії з метою забезпечення його недоторканності під час конфіскації (зокрема, укласти відповідні договори на користь третіх осіб).

4.7.3. Однак з накладенням арешту втрачається можливість особи відчужити це майно на користь третіх осіб. Отже, може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його відчуження.

4.8. З огляду на положення ст. 170, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, крім обставин, зазначених у ст. 131 КПК України, повинен врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) мету арешту майна;

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність;

4) наслідки арешту майна для третіх осіб;

5) розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

4.8.1. Правовою підставою арешту майна є відповідні положення ст. 170 КПК України, ст. 59, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

4.8.2. Досліджені під час судового засідання матеріали дають слідчому судді підстави вважати, що заявлена прокурором мета - забезпечення конфіскації майна як виду покарання - може бути досягнута через застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження.

4.8.3. Слідчим суддею досліджені обставини, встановлені під час досудового розслідування, і визначено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України. Викладені у повідомленні про підозру факти у сукупності з дослідженими матеріалами вбачаються достатньо обґрунтованими для переконання щодо причетності до правопорушення ОСОБА_5 . Відведена органом досудового розслідування підозрюваному роль у загальному механізмі кримінального правопорушення знайшла своє відображення у досліджених матеріалах і дозволяє дійти висновку про обґрунтованість підозри. Дії підозрюваного пов`язуються з обставинами кримінального правопорушення, і на даному етапі відсутнє інше логічне пояснення щодо його участі у події кримінального правопорушення.

4.8.4. Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав і жодним чином не обмежує реалізацію ОСОБА_5 правомочностей щодо володіння та користування цим майном, окрім права розпоряджатися ним шляхом його відчуження.

4.8.5. Такий захід є лише тимчасовим обмеженням права власності, яке полягає у тимчасовій забороні відчужити майно, що за своєю сутністю є найменш обтяжливим способом арешту та не призведе до порушення конституційних прав особи, яка ним володіє. Отже, таке обмеження є розумним і співмірним з огляду на завдання кримінального провадження. З урахуванням досліджених обставин в цьому кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи.

4.8.6. Жодних негативних наслідків арешту майна ОСОБА_5 для третіх осіб не вбачається.

4.9. Окремо слід зазначити, що на підставі ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

5. З огляду на викладене, слідчий суддя дійшла висновку про наявність необхідних і достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт майна з метою конфіскації майна як виду покарання.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 2, 132, 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

1. Клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського районного управління поліції ГУНП В Київській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , про арешт майна задовольнити.

2. Накласти арешт із забороною розпорядження, як власником, так іншими третіми особами, що заявлять право вимоги на нього, на майно, що на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), а саме:

- 1/8 частки права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020);

- земельну ділянку із кадастровим номером :02:006:0024, площею 3,8596 га, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 42);

- автомобіль марки «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 номер шасі (кузова) НОМЕР_2 .

3. На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

4. Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

5. Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

6. Копію цієї ухвали вручити слідчому, прокуророві негайно та надіслати власнику майна.

Слідчий суддяОСОБА_1