Провадження № 1-кп/638/380/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова

в складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

з участю потерпілого: ОСОБА_4 ,

з участю представника потерпілого: ОСОБА_5 ,

з участю обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

з участю захисника обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001870 від 29.12.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньо-технічною освітою, який працює в ТДВ «Житлобуд-2» на посаді зварювальника, не одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

28.12.2019 року приблизно о 23:20 год. ОСОБА_6 , не маючи права керування транспортним засобом у зв`язку із закінченням строку дії посвідчення водія, керував технічно справним автомобілем «RENAULT MEGANE SCENIC», р.н. НОМЕР_1 , по вул. Клочківській в напрямку центра міста Харкова зі швидкістю 120 км/год. В районі буд. 323 по вул. Клочківській в м. Харкові, ОСОБА_6 проявив неуважність, діючи необережно, не переконався в безпеці своїх дій, своєчасно не зменшив швидкість руху, не зупинив керований ним автомобіль та не дав дорогу пішоходу ОСОБА_8 , який переходив в цей момент проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу, чим порушив вимоги п.п. 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»

п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Згідно з висновками судово-медичної експертизи №12-17/539-А/19 від 26.02.2020 року та комплексної судово-медичної та авто-технічної експертизи №08-107/2020/7/560КПСЕ-20 від 18.05.2020 року ОСОБА_8 отримав важку сукупні травму тіла, яка мала ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що стали причиною смерті ОСОБА_8 , а саме - важка сукупна травма із ушкодженням внутрішніх органів, перелом кісток скелету, яка ускладнилася гострим порушенням кровообігу та декомпенсованим безповоротнім травматичним шоком.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №7/903/904СЕ-20 від 24.06.2020 року у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «RENAULT MEGANE SCENIC», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 є невідповідність вимогам п.п. 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково та пояснив, що дійсно 28.12.2019 року у вечірній час доби близько 22 год. 00 хв. керував транспортним засобом «RENAULT MEGANE SCENIC», р.н. НОМЕР_1 . В той вечір їхав з товаришем зі сторони об`їзної дороги по вул. Клочківська, м. Харків. Їхав в середній смузі руху. В той вечір була погана погода, була мряка, вуличне освітлення працювало. Перед пішохідним переходом скинув швидкість руху автомобіля. Зазначає, що людей на узбіччі дороги не бачив, оскільки їхав зустрічний автомобіль, який обмежив видимість руху та згодом метрів за 7 до свого автомобіля побачив людей на дорозі, які вибігли із-за стели, їх було троє у купі. Двоє людей зупинились, а третій почав перебігати дорогу по діагоналі. В подальшому був здійснений наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який перебігав дорогу. Наїзд був здійснений в середній полосі руху. Після того, як здійснив наїзд на ОСОБА_8 , ОСОБА_6 зупинився, поїхав на розворот, приблизно проїхав 50-60 метрів та повернувся до місця скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Особисто обвинувачений не викликав швидку допомогу та поліцію, виклик на вказані служби було здійснено ОСОБА_9 , з яким обвинувачений був в автомобілі в той вечір. Також зазначає, що потерпілий ОСОБА_8 був не свідомий вже після удару. Обвинувачений зазначає, що порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України вважає не доведеним, у зв`язку з тим, що напрямок руху перед наїздом на пішохода він не змінював, рухався прямолінійно. Також вказує, що порушення п. 18.1 Правил дорожнього руху України вважає стороною обвинуваченням не доведеним, у зв`язку із тим, що пішоходи, серед яких перебував потерпілий ОСОБА_8 перебігали проїжджу частину за пішохідним переходом, з ліва на право по ходу його руху. Місце наїзду на пішохода ОСОБА_8 знаходиться поза границями пішохідного переходу. До наїзду на пішохода ОСОБА_8 швидкість руху його автомобіля була 50 км./год. Після приїзду працівників поліції та складання всіх необхідних документів, обвинуваченим була підписана схема дорожньо-транспортної пригоди та протокол, в той момент зауважень щодо складання зазначених документів у обвинуваченого не було. Обвинувачений зазначає, що вибачився перед батьком потерпілого відразу після того, як батько потерпілого приїхав на місце ДТП. Вимоги цивільного позову не визнав у повному обсязі.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення-злочину об`єктивно підтверджується сукупністю достатніх та незаперечних доказів, досліджених під час судового розгляду, а саме:

Допитаний під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_8 є його сином. 28.12.2019 року після телефонного дзвінка дружини ОСОБА_10 приблизно о 23 год. 40 хв. дізнався, що син потрапив у ДТП, яке сталось по вул. Клочківська у м. Харкові. Очевидцем самої ДТП не був, механізму вчинення не бачив. Відразу після дзвінка дружини, вони разом поїхали до лікарні, згодом поїхали на місце ДТП. Після приїзду, потерпілий побачив, що на пішохідному перехресті лежить шкарпетка та кросівок. Також потерпілий пояснив, що в час, коли трапилась дорожньо-транспортна пригода, його син повертався з дня народження його друга ОСОБА_11 . Вже після події, яка трапилась, обвинувачений ОСОБА_6 один раз намагався зв`язатись з потерпілим, проте ніякої ані шкоди, ані будь-яких витрат, пов`язаних із похованням, обвинуваченим відшкодовано не було.

Допитана під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_8 є її сином та протягом останнього часу проживав разом із нею. 28.12.2019 року ввечері зателефонував потерпілій лікар з лікарні невідкладної допомоги та повідомив, що ОСОБА_8 потрапив у ДТП на вул. Клочківській. Далі потерпіла зателефонувала своєму чоловікову ОСОБА_4 та повідомила, що їх син потрапив у ДТП. Разом із батьком ОСОБА_8 , потерпіла поїхала до лікарні швидкої невідкладної допомоги, де стояли біля реанімаційного відділення, звідки вийшов лікар та повідомив, що ОСОБА_8 отримав травми, які не сумісні із життям. Потім потерпілі поїхали на місце ДТП. Зі слів потерпілої, вуличне освітлення було добрим. На пішохідному перехресті побачила, що лежить шкарпетка їх сина та поряд лежить кросівок. На місці ДТП були співробітники поліції, батьки ОСОБА_6 та друг обвинуваченого, з яким обвинувачений разом їхав на автомобілі. Транспортний засіб обвинуваченого стояв трохи далі, був дуже розбитий. Зі слів потерпілої, через декілька метрів від пішохідного переходу була велика калюжа крові. Також потерпіла зазначила, що очевидцем самої дорожньо-транспортної пригоди не була. Обвинувачений ОСОБА_6 один раз зустрічався із потерпілою та намагався надати грошові кошти, в якості відшкодування шкоди, проте потерпіла відмовилась їх брати.

Свідок ОСОБА_14 , який був допитаний під час судового розгляду, пояснив, що 28.12.2019 року приблизно на початку 12-ої години у вечірню пору доби рухався в напрямку центу по вул. Клочківська зі сторони пр. Перемоги. В той вечір погодні умови були поганими, була мрячка та покриття асфальту було вологим. Свідок рухався на своєму автомобілі в середній смузі. В одному напрямку руху було три смуги руху. На великій швидкості, приблизно 110-114 км/год, а може й трохи більше, свідка обігнав транспортний засіб РЕНО пісочного кольору з іноземними номерними знаками. Як тільки автомобіль РЕНО обігнав автомобіль свідка, водій автомобіля РЕНО почав змінювати напрямок руху з крайньої лівої смуги в бік центральної смуги, та здійснив удар пішохода, від удару якого, останнього підкинуло у повітря та відлетів в напрямку трамвайних колій. Водій автомобіля РЕНО не зупинився після того, як збив пішохода. Свідок поїхав за автомобілем РЕНО для того, щоб розгледіти номерний знак даного транспортного засобу та в цей час свідок почав викликати службу 102. Автомобіль РЕНО доїхав до автомийки, зупинився, ввімкнув аварійний сигнал, потім згодом розвернувся та поїхав до місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Також свідок зазначив, що рухався приблизно 57 км/год, а водій автомобіля РЕНО їхав вдвічі швидше. В той вечір сильного дощу не було, була мрячка, видимість була достатньою для того, щоб розгледіти пішоходів. Також взагалі вказане перехрестя, а саме перехрестя вул. Клочківська та вул. Олексіївська - є регульованим, проте в той вечір світлофор працював в режимі миготливого жовтого кольору. Свідок зазначає, що самого пішохода не бачив, проте дорогу останній переходив зліва на право, а побачив пішохода вже від удару у повітрі. Також свідок вказав, що удар пішохода було здійснено передньою частиною автомобілю РЕНО та після удару пішохід лежав за пішохідним переходом, якщо їхати в напрямку руху до центру міста. Свідок також побачив на проїжджій частині кросівок. Потім свідок поїхав за своїми справам в напрямку центру міста, згодом повернувся до місця вчинення ДТП, де було вже багато людей.

Свідок ОСОБА_15 під час допиту в судовому засіданні пояснив, що 28 грудня 2019 року останній стояв на зупинці біля магазину «Кісет» зі своїми друзями. Це була вечірня доба, точного часу не пам`ятає. В той час до свідка підійшли його знайомі - ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . Тривалий час останні спілкувались між собою. Згодом ОСОБА_8 взяв за руку ОСОБА_11 та останні пішли переходити дорогу по пішохідному переходу. Хлопці переходили дорогу повільно. ОСОБА_8 вів ОСОБА_11 за руку та йшов трохи позаду. ОСОБА_11 вже встиг перейти дорогу, а саме знаходився на островку між дорогами по вул. Клочківська, а ОСОБА_8 в той час залишився ще на проїжджій частині, а саме на пішохідному переході, де пройшов певну частину дороги. В цей час, коли ОСОБА_8 перебував на пішохідному переході, на великій швидкості приблизно 100-120 км/год ближче до крайньої правої полоси руху рухався автомобіль РЕНО, який здійснив наїзд на ОСОБА_17 , який відлетів в сторону трамвайних колій. Автомобіль здійснив наїзд на пішохода передньою частиною транспортного засобу, правим боком та лобовою стороною. Після удару автомобіль, який здійснив наїзд на пішохода не зупинився, а повернувся до місця скоєння ДТП через деякий час, приблизно через три хвилини та залишив свій автомобіль трохи далі від місця ДТП. Також свідок зазначив, що була волога погода, проте видимість була достатньо нормальною. За автомобілем РЕНО проїхало таксі, автомобіль таксі прослідувало за автомобілем РЕНО. Свідок також вказав, що в той вечір світлофор працював жовтим миготливим кольором.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що в ніч з 28 грудня 2019 року на 29 грудня 2019 року після 23 год. 00 хв. після того, як свідок разом із ОСОБА_19 , відсвяткували день народження ОСОБА_11 , пішли до друзів, де ще трохи вжили алкоголю. Після деякого часу спілкування з товаришами, свідок та потерпілий ОСОБА_20 вирішили піти додому. В цей час світлофори працювали в режимі миготливого жовтого сигналу світлофора. Місце пішохідного переходу освітлювалось вуличним світлом. Потім, зі сторони трамвайних колій по пішохідному переходу вони почали переходили проїжджу частину. Іншого місця для переходу дороги не було, оскільки газон та все в окружності було в бруду, так як пройшов дощ. Свідок та ОСОБА_8 почали переходити дорогу разом, потім пройшовши половину дороги, свідок на декілька кроків вийшов вперед ОСОБА_8 . Коли свідок дійшов до островку безпеки, побачив що ОСОБА_8 уже не було поруч. Після цього побачив ОСОБА_17 вже коли останній лежав на трамвайній колії після наїзду автомобіля. Також свідок зазначив, що на проїжджій частині знаходились шкарпетка та кросівок чорного кольору фірми «Колумбія». Винуватця ДТП свідок побачив вже в той час, коли приїхали співробітники поліції.

Крім показів потерпілих та свідків, вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду.

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.12.2019 року, схемою та фотознімками до нього відповідно до яких вбачається, що сліди шин відсутні, сліди гальмування відсутні. Наявність відокремлених від транспортного засобу частин та інших об`єктів - осип скла, уламки кузова. Наявні пляма бурого кольору, черевик, шкарпетка. Автомобіль Renault Megane р-н RP73038 має механічні пошкодження у вигляді зламу правого крила, вм`ятин на капоті справа, розбиття лобового скла справа, розбиття правої фари. Технічний стан автомобіля справний. Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди підписано ОСОБА_6 , зауважень за його змістом від останнього не надходило.

Висновком експерта Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи №12-17/539-А/19 від 26.02.2020 року встановлено, що при дослідження трупу ОСОБА_8 встановлена важка сукупна травма у вигляді наступних ушкоджень:

- голови та шиї: забійна рана правої щоки на тлі саднення, що розташоване на правій половині обличчя та правій переднє-боковій поверхні шиї, крововилив в м`які покриви голови з боку їх внутрішньої поверхні у в лобовій ділянці праворуч, перелом основи черепа справа, двобічний пластинчатий субдуральний крововилив, субарахноїдальний крововилив в тім`яній, потиличній, скроневій ділянках обох півкуль головного мозку та на обох півкулях мозочка, забій головного мозку з вогнищами контузії глибинних структур головного мозку в проекції варолієвого мосту, стовбуру головного мозку, мосто-мозочкового переходу та в області проекції 4-го шлуночка головного мозку;

- тулубу: садно в надключичній ділянці справа, крововилив у м`які тканини грудної клітини в проекції 1-3 міжреберних проміжків по білягрудинної лінії зліва, поперечний перелом хрящів 2-3 ребер по біля-грудинної лінії зліва, забій-розрив верхньої долі лівої легені, лівобічний внутрішньо-плевральний крововилив;

- кінцівок: по садну в верхній третині правого передпліччя по ліктьовій поверхні, на правій кисті по тильній поверхні, в середині третині лівого передпліччя по переднє-зовнішній поверхні, в проекції крила та тіла лівої клубової кістки, в середині і нижній третині правого стегна по зовнішній поверхні, в проекції лівого коліна по зовнішній поверхні, в проекції коліна по переднє-внутрішній поверхні, в верхній третині лівої гомілки по зовнішній та по переднє-внутрішній поверхні, в верхній третині правої гомілки по передній поверхні, на лівій стопі по тильній поверхні, а також в проекції п`яткової кістки з внутрішньої поверхні, крововилив у м`які тканини в проекції правого стегна та правої гомілки по переднє-зовнішній поверхні, в також проекції лівого колінного суглобу по передній поверхні.

За механізмом:

Вищезгадані ушкодження утворилися в єдиний проміжок часу від травматичної дії зі значною силою тупих твердих предметів індивідуальної особливості травмуючої поверхні яких в ушкодженнях не відобразилися, і могли утворитися в результаті зіткнення рухомого транспортного засобу з пішоходом, не виключено що при обставинах, на які вказано в постанові слідчого та знаходяться у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною подією від 28.12.2019 року.

При цьому характер і локалізація вище перелічених тілесних ушкоджень не виключає, що у момент первинного контакту із транспортним засобом ОСОБА_8 , знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні, і був звернений до транспортного засобу правою передньо-бічною поверхнею тіла. Контактування з частинами транспортного засобу (можливо бампером), що виступають, сталося із передньо-зовнішньою поверхнею правого стегна та гомілки, про що свідчать ушкодження виявлені на правій нижній кінцівці. Потім, найймовірніше, сталося падіння тіла на капот автомобіля, після чого тіло потерпілого, найвірогідніше, було скинуто на дорожнє покриття з подальшим ударом о нього та ковзанням по дорожньому покритті, при цьому утворилися ушкодження голови, тулубу та верхніх кінцівок.

За ступенем тяжкості:

Керуючись п. 4.8. важка сукупна травма, яка встановлена при дослідженні трупа ОСОБА_8 має ознаки тяжких тілесних ушкоджень відповідно до п. 2.1.1., п.2.1.2, п. 2.1.3 «б, в, г, л» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року.

Причиною смерті ОСОБА_8 явилася - важка сукупна травма із ушкодженням внутрішніх органів, перелом кісток скелету, яка ускладнилась гострим порушенням кровообігу, та декомпенсованим безповоротнім травматичним шоком.

Смерть ОСОБА_8 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 00 год. 05 хв. в стаціонарі КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мєщанінова» ХМР.

Група крові ОСОБА_8 0(І).

При судово-медичній експертизі крові трупа ОСОБА_8 , виконаної в Харківській судово-медичній лабораторії, виявлений етиловий спирт у кількості 7,83% проміле, що за офіційною таблицею відповідає смертельному отруєнню.

Висновком експерта Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи №08-107/2020/7/560КПСЕ-20 від 18.05.2020 року встановлено, що причиною смерті ОСОБА_8 явилася сукупна травма голови та тулуба. Таким чином між спричиненням травми голови та тулуба та настанням смерті постраждалого є причинний зв`язок. Після отримання тілесних ушкоджень до настання смерті постраждалий міг прожити проміжок часу, що обчислюється декількома десятками хвилин. Тілесні ушкодження у ОСОБА_8 утворились в єдиний проміжок часу, в швидкій послідовності один за одним, від дії тупих твердих предметів, індивідуальні властивості яких в ушкодженнях не відобразилися і явилися наслідком наїзду автомобіля на пішохода в умовах дорожньо-транспортної пригоди від 28.12.2019 року. Враховуючи характер та масивність отриманих травм експерти вважають, що після їх утворення постраждалий ОСОБА_8 не міг здійснювати самостійні дії.

Висновком експерта Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи №17-113-МК/20 від 12.05.2020 року встановлено, що встановлені при експертизі одягу та взуття ОСОБА_8 механічні пошкодження і накладення не є характерними для транспортного засобу, але можуть бути утворені в ході дорожньо-транспортної пригоди при взаємодії рухомого автомобіля з пішоходом. Первинний контакт з транспортним засобом, що рухався, був здійснений на вертикально розташованого пішохода, переважно звернутого до автомобіля правою бічною поверхнею тіла.

Висновком експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №7/90СЕ-20 від 18.02.2020 року встановлено, що на момент експертного огляду робоча гальмівна система, рульове керування та ходова частина автомобіля «Renault Megane Scenic» р.н. НОМЕР_1 знаходилися в працездатному стані, при якому були відсутні будь-які несправності, які могли б спливати на їхні вихідні параметри.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 20.05.2020 року зі схемою, проведеного за участю свідка ОСОБА_14 , в ході якого останній розповів та показав механізм скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля Renault Megane.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 20.05.2020 року зі схемою, проведеного за участю свідка ОСОБА_9 в ході якого останній повідомив про відомі йому обставини дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_6 .

Протоколом проведення слідчого експерименту від 20.05.2020 року зі схемою, проведеного за участю свідка ОСОБА_6 , в ході якого останній розповів та показав механізм скоєння дорожньо-транспортної пригоди зі своєю участю, яка мала місце 28.12.2019 року.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 22.05.2020 року зі схемою, проведеного за участю свідка ОСОБА_21 , в ході якого останній розповів про механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 22.05.2020 року зі схімеою, проведеного за участю свідка ОСОБА_15 , в ході якого останній розповів про механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто проведенням вказаних слідчих дій підтверджується час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення-злочину, як того вимагає пункт 1 частини 1 статті 91 КПК України.

Висновком експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №7/903/904 СЕ-20 від 24.06.2020 року встановлено, що місце наїзду на пішохода було розташоване перед місцем виявлення шкарпетки (у напрямку руху до вул. 23 Серпня), зафіксованої під №2 на схемі місця ДТП. З причин, вказаних у дослідницькій частині висновку, більш точно встановити місце наїзду на пішохода немає можливості. У даній дорожній обстановці водій автомобіля Renault Megane Scenic ОСОБА_6 повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 10.1, 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху. У даній обстановці водій автомобіля Renault Megane Scenic ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода виконанням вимог п.п. 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху. У діях водія автомобіля Renault Megane Scenic ОСОБА_6 є невідповідності вимогам п.п. 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху, які перебували, з технічно точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП.

Постановою про визнання речових доказів від 29.12.2020 року, а саме автомобіль RENAULT MEGANE р.н. НОМЕР_1 визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0001870.

Відповідно до положень частини 1 статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні, до якого належить і судове, підлягають доказуванню ряд обставин, що мають для нього значення, зокрема: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення - тобто подія кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, і ці обставини, згідно пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України, повинні бути наведені у сформульованому у мотивувальній частині вироку обвинувачені, визнаному судом доведеним.

Про це ж зазначено у роз`ясненнях, які містяться в п.п. 8, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ и постановлення вироку» від 29.06.1990 року №5, згідно яких суди у кожній справі повинні встановлювати відмічені вище обставини, а також спрямованість умислу підсудного.

Суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_9 , який під час допиту в судовому засідання вказав, що 28 або 29 грудня 2019 року рухались із ОСОБА_6 зі сторони об`їзної дороги у бік центру міста по вул. Клочківській зі швидкістю 50 км/год. В той вечір була мряка, видимість дороги обмежували погодні умови та автомобіль, який рухався на зустріч. Із-за стели, яка знаходиться біля «Арізони» метрів через 7 від пішохідного переходу вибігли троє людей, двоє із яких зупинились, а третій чоловік почав перебігати дорогу. Потім, за пішохідним переходом водій, який керував автомобілем, тобто ОСОБА_6 здійснив наїзд на вказаного пішохода правою стороною автомобіля, а саме фарою та капотом. Після удару пішохід спочатку побіг, а потім полетів на трамвайні колії. Також свідок зазначає, що вони рухались на автомобілі в середній смузі руху, ніяких автомобілів ані позаду них, ані попереду не було. Зазначені покази свідка спростовуються показами свідка ОСОБА_14 , який вказав, що автомобіль «Рено» обігнав автомобіль під керуванням ОСОБА_14 . Також свідок ОСОБА_9 зазначив, що після здійснення наїзду на ОСОБА_8 , останній побіг далі. Зазначене спростовується висновком експерта №08-107/2020/7/560КПСЕ-20 від 18.05.2020 року, згідно якого зазначено, що після удару відбулось падіння тіла ОСОБА_8 на капот з одномоментним його розверненням навколо вертикальної вісі по напрямку руху годинникової стрілки з просуванням по ньому та контактом об переднє вітрове скло, потім тіло постраждалого ОСОБА_8 було скинуто на дорожнє покриття з ударом та ковзанням по ньому.

Тобто, після контакту автомобіля з пішоходом ОСОБА_8 , внаслідок отриманих травм, останній зовсім не міг рухатись.

Суд ставиться критично до показань обвинуваченого в частині того, що пішоходи вибігли із-за стели та почали перебігати дорогу по діагоналі, швидкість автомобіля, на якому рухався обвинувачений становить 50 км/год.

Вказані показання обвинуваченого спростовуються безпосередньо дослідженими судом доказами, які у сукупності є достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого ОСОБА_6 та визнання його винуватості у порушенні ним, як особою, яка керує транспортним засобом, вимог п.п. 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху, через що спричинено смерть потерпілому. Зокрема, показання обвинуваченого спростовуються показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_22 та ОСОБА_11 , які чітко вказали, що ОСОБА_8 переходив проїжджу частину дороги саме по пішохідному переході та швидкість автомобіля, яким керував ОСОБА_6 становила приблизно 110-120 км/год. Показання свідків є чіткими, послідовними, узгоджуються між собою та дають змогу відтворити всі обставини кримінального правопорушення. Зазначені свідки є очевидцями моменту ДТП, а також були присутні як до, так і після вчинення ДТП. У суду немає обґрунтованих підстав вважати, що свідки оговорюють обвинуваченого. Покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які надані в судовому засіданні, узгоджуються із висновком експерта №7/903/904 СЕ-20, складеного 24.06.2020 року за результатами проведення судової авто-технічної експертизи.

Заявлений обвинуваченим механізм ДТП не узгоджується з зафіксованими висновками судово-медичного експерта №12-17-539-А18 від 26.02.2020 року, адже потерпілий ОСОБА_8 у момент первинного контакту із транспортним засобом знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні, і був звернений до транспортного засобу правою, передньо-бічною поверхнею тіла.

Також суд критично ставиться до показань обвинуваченого, що останній рухався на автомобілі зі швидкістю 50 км/год., оскільки під час проведення слідчого експерименту 20.05.2020 року ОСОБА_6 відмовився від виконання контрольного заїзду.

Суд зазначає, що будь-яких дій для того щоб впевнитись, що рух обвинуваченого буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, обвинувачений не вчинив.

Доводи обвинуваченого розцінюються судом як спосіб захисту з метою уникнути відповідальності за вчинене діяння чи пом`якшити покарання, при цьому показання обвинуваченого в цій частині не підтверджуються жодними доказами.

Даючи оцінку наявним в матеріалах справи експертним висновкам, суд, дослідивши висновки, встановив, що експертами при здійсненні досліджень за основу були взяті правильні вихідні дані, експерт дає оцінку лише діям водія, а не пішохода, ними дано відповідь на всі поставлені питання, які входять до їх компетенції, та суд приходить до висновку, що матеріали кримінального провадження не містять жодних даних, які б свідчили про необґрунтованість проведених вказаних судових експертиз або таких, які б викликали сумніви в їх правильності. Висновки проведених експертиз є достатньо обґрунтованими, логічними та об`єктивними, надані в межах компетенції експертів, істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи встановлено не було, вони не суперечать одна одній, а є взаємодоповнюючими.

Суд зазначає, що аргументи сторони захисту не спростовують винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, адже він повинен був і мав можливість виконати вимоги п.10.1, 18.1 Правил дорожнього руху, невиконання яких перебуває у причинному зв`язку із настанням ДТП та її наслідками.

Суд звертає увагу на те, що саме собою порушення учасником дорожнього руху ПДР не виключає винуватості іншого учасника руху, а створення небезпеки учасником дорожнього руху, яку водій мав можливість виявити, не звільняє його від обов`язку вжити заходів, необхідних для уникнення або зменшення шкідливих наслідків від створеної небезпеки.

Подібний за змістом висновок зробив Верховний Суд у справі № 621/3115/18 у постанові від 27.06.2024.

Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту - це дія або бездіяльність особи, яка керує транспортним засобом, пов`язана з порушенням однієї або кількох вимог ПДР або інших нормативних актів, що регламентують безпеку дорожнього руху чи експлуатацію транспорту.

Вимоги п.10.1 ПДР встановлюють повну відповідальність водіїв за забезпечення безпеки дорожнього руху перед початком руху, перестроюванням або зміною напрямку руху. Пунктом 18.1 ПДР встановлено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (спричинення потерпілому середньої тяжкості, тяжких тілесних ушкоджень або заподіяння смерті); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений статтею 286 Кримінального кодексу України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушення правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені у статті 286 КК України, тобто тільки такі порушення правил дорожнього руху, які є причиною настання цих наслідків, і перебувають і з ними у причинному зв`язку.

Як достовірно встановлено у ході судового розгляду, дослідженими судом доказами, обвинувачений, рухаючись із перевищенням максимальної швидкості, дозволеної на цій ділянці дороги, своєчасно не зменшив швидкість руху, не зупинив керований ним автомобіль (хоча мав на те всі підстави), не дав дорогу пішоходу ОСОБА_8 , який переходив проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода.

При цьому, під час складання висновку №7/903/904 СЕ-20 від 24.06.2020 року, за результатами проведення судової авто-технічної експертизи, дають підстави вважати, що у обвинуваченого, як водія автомобіля була об`єктивна та технічна можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п.10.1, 18.1 ПДР, що є визначальним чинником для встановлення відповідальності за її наслідки.

Згідно із частиною 1 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в такій конкретній ситуації, вважає, що дії ОСОБА_6 в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди не відповідали вимогам п. 10.1, 18.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_8 , тому вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України, доведена у обсязі пред`явленого йому обвинувачення поза розумним сумнівом.

Судом не встановлено будь-яких обставин для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , а так само обставин, які б виключали злочинність його діяння, або були б підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене, дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому ОСОБА_8 .

При призначенні покарання суд враховує, що згідно частини 2 статті 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вирішуючи питання про покарання, відповідно до статті 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, є тяжким злочином; за формою вини - необережним, суспільну небезпеку злочину, оскільки людина, її життя і здоров`я, є найвищою соціальною цінністю; обставини скоєного кримінального правопорушення, а саме: те, що ОСОБА_6 допустив грубі порушення Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом з перевищенням швидкості руху, скоїв наїзд на пішохода, який перетинав дорогу по пішохідному переходу, що призвело до його загибелі, наслідок злочинних дій, особу винного, його соціальне та матеріальне становище, рівень культури та освіти, стан здоров`я, те, що він на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, притягується до кримінальної відповідальності вперше, працює зварювальником, інвалідом не являється, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не одружений, досудову доповідь, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, а також ризик ймовірної небезпеки для суспільства ОСОБА_6 - низький, тому на думку представника органу пробації виправлення особи можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, думку прокурора, потерпілих, обвинуваченого та його захисника щодо міри покарання.

Згідно висновку КНП ХОР ОНД №2563 від 29.12.2019, ОСОБА_6 не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

Крім того суд враховує положення п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й ставлення особи до цих порушень та поведінку після вчинення злочину. Так, судом встановлено, що обвинувачений вину визнав частково.

Таким чином, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до статті 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до статті 67 КК України, судом не встановлено.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 повинно бути призначене покарання, необхідне та достатнє для виправлення та попередження нових злочинів у межах санкції кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки саме цей вид покарання буде мати вплив на його виправлення та попередження нових злочинів, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена частиною 2 статті 50 Кримінального кодексу України мета покарання обвинуваченим і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_4 , інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином, згідно прохальної частини якої просить суд: стягнути з відповідача ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму заподіяної йому моральної шкоди у зв`язку із скоєнням злочину в розмірі 449 924,00 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму заподіяної йому матеріальної шкоди у зв`язку із скоєнням злочину в розмірі 78 688,00 грн.; стягнути з відповідача МТСБУ на користь ОСОБА_4 суму заподіяної моральної шкоди у зв`язку із скоєнням злочину в розмірі 50 076,00 грн.; стягнути з відповідача МТСБУ на користь ОСОБА_4 суму заподіяної матеріальної шкоди у зв`язку із скоєнням злочину в розмірі 50 076,00 грн.

В обґрунтування вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди до ОСОБА_6 , цивільний позивач посилається на те, що між діями відповідача ОСОБА_6 та смертю ОСОБА_8 є причинно-наслідковий зв`язок, так як саме відповідач винен в тому, що була завдана матеріальна та моральна шкода позивачу ОСОБА_4 . Розмір заподіяної даним злочином моральної шкоди потерпілого ОСОБА_4 обґрунтовується: психотравмуючими факторами, порушенням фізичної, психоемоційної та соціальної сфер існування позивача, перешкодам можливості активної і повноцінної життєдіяльності, які викликали формування негативних психологічних переживань, обумовлених наступним: потерпілий втратив свого сина ОСОБА_8 , якому на момент загибелі було лише 21 рік, загиблий не встиг створити сім`ю; загиблий ОСОБА_8 був соціально-адаптованою та активною людиною - працював учнем каменяра, займався спортом, мав багатьох друзів; загиблий ОСОБА_8 на момент ДТП дотримувався вимог Правил дорожнього руху, так як перетинав проїжджу частину відповідно до вимог розділу 4 ПДР; негативні наслідки злочину потягли за собою тривале нераціональне витрачання життєвого часу потерпілого ОСОБА_4 - на захист та представництво своїх інтересів у правоохоронних та судових органах - це обумовило необхідність залучення фізичних, душевних та матеріальних ресурсів на їх подолання і компенсацію; загибель ОСОБА_8 негативно відобразилась на психоемоційному стану його близьких та родичів, їх душевні страждання негативно відображаються і на психоемоційному стані позивача; обвинувачений щиро не вибачився перед потерпілим, близькими загиблого та не визнав своєчасно свою провину, на досудовому розслідуванні обвинувачений дав неспроможні з технічної точки зору покази, якими причину ДТП намагався перекласти на загиблого ОСОБА_8 . Що стосується обґрунтування матеріальної шкоди в розмірі 78 688,00 грн., позивач зазначає наступне: за поминальну вечерю позивачем було сплачено 14 764,00 грн., що підтверджено товарним чеком №20451 від 31.12.2019 року, видного приватним підприємцем ОСОБА_23 ; на спорудження надгробного пам`ятника ОСОБА_8 позивачем було витрачено 114 000,00 грн., що підтверджується договором-наряду №48/20 від 03.05.2020 року та квитанціями до прибуткового ордеру №126 та №132, виданого ФОП ОСОБА_24 та актом приймання передачі виконаних робіт.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Потерпілий ОСОБА_4 подав цивільний позов до обвинуваченого та цивільного відповідача до початку судового розгляду.

Відповідач - обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні цивільний позов просив залишити без розгляду, а також під час судового засідання надав квитанцію на переказ готівки №0575 від 25.03.2025 року, де отримувачем зазначено ОСОБА_4 на суму 10 000,00 грн., призначення платежу: виплата відшкодування.

Представник цивільного відповідача - МТСБУ надав відзив на цивільний позов, в якому позовні вимоги не визнав, просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до частини 1 статті 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до частини 5 статті 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

За загальним правилом статті 1166, 1167 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, в межах судового розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення доведено вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України, а саме в тому, що він, внаслідок порушення п.п. 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України 28.12.2019 року приблизно о 23 год. 20 хв., не маючи права керування транспортним засобом у зв`язку із закінченням строку дії посвідчення водія, рухаючись по вул. Клочківській в напрямку центру міста Харкова, в районі буд. 323, діючи не обережно, не переконався в безпеці своїх дій, своєчасно не зменшив швидкість руху, не зупинив керований ним автомобіль та не дав дорогу пішоходу ОСОБА_8 , який переходив в цей момент проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переході, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Вказаними діями ОСОБА_6 порушив вимоги п.10.1, 18.1 Правил дорожнього руху які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із подією та її наслідками - спричинення потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, від яких останній помер.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підтвердження заявленої суми матеріальної шкоди з ОСОБА_6 , позивач надав копію договору-наряду №48/20 від 03.05.2020 року, квитанції до прибуткового ордеру №126, №132 та акт приймання-передачі виконаних робіт на спорудження надгробного пам`ятника загиблого ОСОБА_8 на загальну суму 114 000,00 грн. та товарний чек №20451 від 31.12.2019 року на загальну суму 14 764,00 грн. за поминальну вечерю.

Таким чином, у судовому засіданні знайшла своє підтвердження наявність безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями обвинуваченого і матеріальною шкодою, заподіяною потерпілому ОСОБА_4 в розмірі 128 764,00 грн., які він витратив на спорудження пам`ятника та поминальну вечерю.

Згідно розрахунку позивача вбачається, що 114 000,00 грн. - витрати за спорудження пам`ятника - 50 076,00 грн. (ліміт відповідальності МТСБУ, передбачений ст. 27.4 Закону №1961-IV) = 63 924,00 грн., а загальний розмір матеріальної шкоди становить 14 764,00 грн. (витрати за поминальну вечерю)+63 924,00 грн. (різниця за спорудження пам`ятника) = 78 688,00 грн.

Тому суд задовольняє позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 78 688,00 грн., що були доведені належними доказами.

Згідно частиною 1-3 статті 23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як встановлено частиною 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

При цьому суд приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Як роз`яснено судам в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що потерпілому була завдана моральна шкода, оскільки внаслідок вчинення кримінального правопорушення, потерпілий зазнав інтенсивних душевних, психічних переживань, смерть сина потягла за собою вимушені зміни в його житті, яке вже ніколи не буде таким, як було за життя сина.

При вирішенні питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 діяння, яке має необережну форму вини, а також характер страждань потерпілого, наявність стійких негативних змін у його житті, не визнання обвинуваченим своєї вини у порушенні правил дорожнього руху, що спричинили смерть сина потерпілого, яка доведена під час судового слідства в даному кримінальному провадженні, те, що обвинувачений вибачився та пропонував матеріальну допомогу потерпілому, однак потерпілий її не прийняв, а також той факт, що потерпілим ОСОБА_4 доведено наявність завданої йому діями ОСОБА_6 моральної шкоди, яка виразилася у протиправній поведінці щодо нього, та те, що між такими діями та заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв`язок, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 200 000,00 грн., оскільки розмір моральної шкоди, про яку просить потерпілий у розмірі 449 924,00 грн. є надто завищений.

Проте, суд не приймає до уваги здійснення обвинуваченим ОСОБА_6 грошового переказу на суму 10 000,00 грн., оскільки потерпілий ОСОБА_4 під час судового засідання зазначив, що не отримував вказаних грошових коштів.

Що стосується заявлених позовних вимог ОСОБА_4 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулюються питання відшкодування шкоди, пов`язаною із смертю потерпілого.

Зокрема, передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.п.27.1- 27.3).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 загинув, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 28.12.2019 року.

Статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачений чіткий перелік випадків, у яких МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону , та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону ; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

Встановлено, що на момент настання ДТП транспортний засіб «Renailt Megane Scenic», р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_6 не було забезпечено договором обов`язкового страхування внаслідок чого ОСОБА_4 звернувся з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України для відшкодування нанесеної шкоди в порядку п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону.

Згідно з п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом (п.п. 39.2.1 п. 39.2. ст. 39 Закону).

Відповідно до підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Страховик (у випадках, передбачених п. 41.1 та п.41.2 ст. 41 Закону - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Особами, які мають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_8 є його батько - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 .

Станом на дату настання страхового випадку, 28.12.2019 року - мінімальний розмір заробітної плати в Україні становив 4 173, 00 грн. Отже з урахуванням вимог п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого внаслідок ДТП становить 50 076, 00 грн. (12 * 4 173, 00 грн).

У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_4 в частині стягнення з Моторно (транспортного) бюро України на його користь 50 076, 00 грн. моральної шкоди підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальної шкоди (тобто витрат на поховання), суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальними послугами є послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на поховання позивачем ОСОБА_4 надано договір-наряду №48/20 від 03.05.2020 року, квитанцію до прибуткового ордеру №126 на суму 80 000,00 грн., №132 на суму 34 000,00 грн. та акт приймання-передачі виконаних робіт на загальну суму 114 000,00 грн.

Надані позивачем документи відповідають вимогам первинного документа в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та є достатнім доказом здійснених витрат на поховання.

Відповідно надані позивачем документи, що підтверджують сплату на виготовлення пам`ятника, суд визнає належним та допустимим доказом, оскільки такий підтверджує факт надання та оплати відповідних послуг.

Розмір матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню складає: 12х4173,00 грн (мінімальна заробітна плата на момент страхового випадку) = 50 076,00 грн. і визначається тим, що витрати позивача на спорудження надгробного пам`ятника у сумі 114 000,00 грн. перевищують ліміт, передбачений п. 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд звертає увагу, що позивач не заявляє вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення витрат, пов`язаних із поминальним обідом.

У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення з Моторно (транспортного) Страхового бюро України на його користь 50 076,00 грн. витрат на поховання підлягають задоволенню повністю.

Питання про долю речових доказів і документів вирішити на підставі статті 100 КПК України.

Питання щодо витрат, пов`язаних із проведенням експертизи по кримінальному провадженню вирішити на підставі статті 124 КПК України.

Відповідно до частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.01.2020 року у справі №953/40/20, провадження №1-кс/953/535/20.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. 369-371, 373-375 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України та призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не обирати.

Початок строку покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання та фактичного затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виконання цього вироку.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , суму заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 78 688 (сімдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп. та суму заподіяної моральної шкоди у розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (, місцезнаходження: м. Київ, б-р Русанівський, 8) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , суму заподіяної моральної шкоди у розмірі 50 076 (п`ятдесят тисяч сімдесят шість) грн. 00 коп. та суму заподіяної матеріальної шкоди, пов`язаної із встановлення надгробного пам`ятника у розмірі 50 076 (п`ятдесят тисяч сімдесят шість) грн. 00 грн.

Захід забезпечення у кримінальному провадженні у вигляді арешту, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.01.2020 року у справі №953/40/20, провадження №1-кс/953/535/20 - скасувати після набрання вироком законної сили.

Речовий доказ: автомобіль Renault Megane Scenic р.н. НОМЕР_1 - після набрання вироку законної сили повернути законному власнику.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведення судової авто-технічної експертизи технічного стану транспортного засобу №7/90СЕ-20 від 18.02.2020 року у розмірі 2 512,16 грн. та за проведення судової авто-технічної експертизи №7/903/904СЕ-20 від 24.06.2020 року у розмірі 3 922,80 грн., а загальний розмір витрат становить 6 434,96 грн.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Головуючий суддя: