Справа № 348/2520/24
Провадження № 11-кп/4808/335/25
Категорія ч.4 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Фр анківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Надвірнянського районного суду від 06.05.2025 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 382 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Надвірна Івано-Франківської області, громадянина України, раніше судимого, останній раз 18.04.2024 Надвірнянським районним судом за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у вигляді штрафу у сумі 17000 грн., -

в с т а н о в и л а :

Вироком Надвірнянського районного суду від 06 травня 2025 року, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 382 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 263 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч. 1 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Початок строку покарання засудженому ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту його затримання після набрання вироку законної сили.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.04.2024 року постановлено виконувати самостійно.

Витрати на проведення судової експертизи холодної зброї № СЕ-19/109-23/11622-ХЗ від 19.08.2024 у сумі 1514,56 грн. стягнуто з обвинуваченого.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення умисних злочинів проти власності, судимість за які не знята і не погашена, отримав за невстановлених досудовим розслідуванням обставин ніж, який, відповідно до висновку судової експертизи «Дослідження холодної зброї» Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/109-23/11622X3 від 19.08.2024, виготовлений саморобним способом з використанням універсального слюсарного інструменту та використанням заготовки клинка промислового виробництва, є мисливським ножем загального призначення, який є різновидом холодної зброї. Розуміючи, що цей ніж є холодною зброєю, для поводження з якою необхідний спеціальний дозвіл, ОСОБА_8 у червні 2024 року, не маючи передбаченого законом дозволу, помістив його до багажного відділення автомобіля марки «Аudi А6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться в його користуванні. В подальшому, 09.08.2024 о 07 год. 40 хв. працівниками поліції в м. Надвірна по вул. Вокзальна Івано-Франківської області зупинено автомобіль марки «Аudi А6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у багажному відділенні якого під час огляду виявлено та вилучено належний ОСОБА_8 ніж, який є мисливським ножем загального призначення та є різновидом холодної зброї. Отже, ОСОБА_8 вчинив дії, які виразились у носінні іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Окрім цього, ОСОБА_8 23.06.2024 близько 17.00 год. на території полігону для твердих побутових відходів у с. Пнів урочище Кар`єр Пасічнянської ТГ Надвірнянського району виявив банківську картку АТ «Акцент-Банк», яка видана ОСОБА_9 , після чого у останнього виник умисел на її привласнення з подальшою корисливою метою. При цьому, платіжна картка за своїм юридичним значенням (правовим режимом) та функціональним призначенням відповідно до чинного законодавства є платіжним інструментом засобом доступу до банківського рахунку, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених договором, і є різновидом офіційних документів. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на привласнення офіційного документу, ОСОБА_8 23.06.2024 приблизно о 17:00 год. діючи умисно, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з корисливих мотивів, а саме подальшому розрахунку за покупки, привласнив картку банку АТ «Акцент-Банк», видану ОСОБА_9 , яка відповідно до пункту 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» й абзацу 2 статті 1 Закону України «Про інформацію» є документом.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення грошових коштів з банківського рахунку потерпілої ОСОБА_9 , за допомогою належної їй банківської карти, відкритої в АТ «Акцент-Банк», в умовах воєнного стану, введеного 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку із повномасштабною російською збройною агресією, який продовжено Указом Президента України № 3891-ІХ від 23.07.2024 на 90 діб, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, повторно вчинив крадіжку за наступних обставин. Так, у період часу з 23.06.2024 по 01.08.2024 ОСОБА_8 таємно викрав грошові кошти з карткового банківського рахунку № НОМЕР_2 потерпілої ОСОБА_9 шляхом проведення розрахункових операцій безконтактною технологією банківською карткою у торгових закладах, що знаходяться на території населених пунктів Надвірнянського району Івано-Франківської області, а саме: м. Надвірна, с. Пнів, с. Пасічна, та смт Солотвин Тячівського району Закарпатської області на загальну суму 50965,3 грн, спричинивши потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

Окрім цього, постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.12.2023 у справі № 348/2974/23 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. ОСОБА_8 , будучи належним чином ознайомленим з вказаною постановою суду, діючи умисно, в порушення вимог п. 9 ст. 129 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не виконав вказане судове рішення в частині позбавлення права керування транспортними засобами, а саме 08.10.2024 близько 17.20 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час керування транспортним засобом марки Аudi модель А6 реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Надвірна, по вулиці Кармелюка, Івано-Франківської області, був зупинений працівниками Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації вважає оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_8 таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 71 КК України не приєднав до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком від 18.04.2024 року у виді штрафу.

Вказує, що при призначенні покарання суд не врахував ту обставину, що обвинувачений повністю не відбув покарання у виді штрафу, призначеного вироком Надвірнянського районного суду від 18.04.2024 року та як наслідок, не призначив покарання за сукупністю вироків.

Також поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що обвинувачений був неодноразово судимий, на шлях виправлення не став та вчинив нові злочини, один з яких у стані алкогольного сп`яніння.

Просить вирок Надвірнянського районного суду від 06.05.2025 року з цих підстав скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за:

- за ч. 2 ст. 263 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч. 1 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Надвірнянського районного суду від 18.04.2024 року та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та штрафу в розмірі 4800 грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим через суворість призначеного покарання.

Зазначає, що в ході розгляду вказаної справи судом було встановлено ініціативне та активне сприяння розкриттю злочину.

Вважає, що при призначенні покарання суд не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, а також те, що ним було повністю відшкодовано потерпілій завдану моральну та матеріальну шкоду, а тому були всі підстави для застосування щодо нього положень ст. 69 КК України.

Просить постановити ухвалу, якою змінити щодо нього вирок Надвірнянського районного суду від 06.05.2025 року та призначити йому м`якшу міру покарання.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, просив вирок скасувати та постановити новий вирок і задовольнити апеляційні вимоги, проти апеляційної скарги обвинуваченого заперечив;

- обвинувачений ОСОБА_8 підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив вирок суду змінити та призначити йому більш м`яку міру покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій, сторонами кримінального провадження не оскаржені, а тому апеляційний суд перевіряє законність вироку лише в частині призначеного покарання.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Що стосується тверджень прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони ґрунтуються на матеріалах провадження, тому заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003 року №7 (із змінами та доповненнями), передбачено, що за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Відповідно до положень ч.1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зі змісту положень статей 70, 71 КК України вбачається, що коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, деякі з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70 КК, так і ст.71 КК: спочатку за правилами ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після чого за правилами ч.4 ст.70 КК; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків.

Отже, у такому випадку процес призначення покарання проходить наступні стадії:

1) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо;

2) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст.70 КК);

3) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених новим та попереднім вироками, і зарахування у строк покарання повністю або частково відбутого покарання за попереднім вироком (ч.4 ст.70, ст.72 КК);

4) призначення покарання за злочин, вчинений після постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо;

5) визначення та призначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст. 70 КК);

6) призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (ч.1 ст.71 КК).

Вказаних вимог Закону суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання не дотримався.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Надвірнянського районного суду від 18.04.2024 року ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 17000 грн., з якого на час постановлення оскаржуваного вироку несплачена сума штрафу становила 4800 грн.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, і на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Таким чином, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки в порушення вимог ст. 71 КК України не приєднав до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком від 18.04.2024 року у виді штрафу.

З огляду на положення ч. 3 ст. 72 КК України, основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

При цьому, апеляційний суд не погоджується з доводами прокурора, що неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, враховуючи при цьому дані про його особу.

Призначене судом першої інстанції остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років є достатнім та необхіднім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд першої інстанції призначив йому надто суворе покарання, оскільки були всі законні підстави для застосування положень ст. 69 КК України, є безпідставними, виходячи із такого.

У відповідності до положень ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання в силу ст. 66 КК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого є рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, судом першої інстанції враховано дані на особу обвинуваченого, зокрема те, що він на досудовому слідстві та в суді давав правдиві показання, характеризується позитивно, має постійне місце проживання, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, працює, має на утриманні малолітню дитину, раніше неодноразово судимий.

Тому, на думку колегії суддів, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 наведені в апеляційній скарзі про те, що судом не враховано пом`якшуючі обставини є безпідставними, оскільки всі переліченні ним в апеляційній скарзі обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого переконання, про те, що необхідним і достатнім буде призначити покарання в межах санкцій інкримінованих статей, оскільки таке покарання є достатнім, справедливим та необхідними для його виправлення та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами, з чим і погоджується колегія суддів.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК України можливе лише за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Як під час розгляду провадження в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, не встановлено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та відповідно і підстав для висновку про можливість застосування ст. 69 КК України.

Призначення більш м`якого покарання за інкриміновані злочини не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Таким чином, оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та ухваленню судом апеляційної інстанції в цій частині нового вироку.

В решті оскаржуваний вирок підлягає залишенню без змін.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора, підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420, 615 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Надвірнянського районного суду від 06 травня 2025 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок в цій частині.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 263, ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 263 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч. 1 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання призначене вироком Надвірнянського районного суду від 18.04.2024 року та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та штрафу в розмірі 4800 грн.

На підставі положень ч.3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5