У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/251/25 № 1-кп/610/90/2025
м. Балаклія25 червня 2025 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 (відеоконференція),

представника потерпілого: адвоката ОСОБА_4 (відеоконференція),

обвинуваченого: ОСОБА_5 (відеоконференція),

захисника: ОСОБА_6 (відеоконференція),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

Захисник подав клопотання, підтримане обвинуваченим, про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою, без визначення розміру застави, на інший, більш м`який, в порядку ст. 201 КПК України.

Клопотання обґрунтоване доводами про необґрунтованість обвинувачення, проведення досудового розслідування з порушенням вимог ст. 2 КПК України. Ризики не доведені, запобіжний захід надмірним, оскільки достатнім буде більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор та представник потерпілого заперечували проти задоволення клопотання, вважаючи його необґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу.

За загальнодоступними відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_5 03 вересня 2024 року о 11 годині 09 хвилин був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 04.09.2024 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 01.11.2024 включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 24.10.2024 продовжено строк тримання під вартою до 04.12.2024 включно, без визначення розміру застави. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20.11.2024 вказану ухвалу слідчого судді залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення.

Ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 29.11.2024 продовжено строк досудового розслідування до п`яти місяців, тобто до 04.02.2025.

Ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 02.12.2024 продовжено строк тримання під вартою до 30.01.2025 включно, без визначення розміру застави. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21.01.2025 вказану ухвалу слідчого судді залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення.

Кримінальне провадження (обвинувальний акт) до суду надійшло 28.01.2025.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 30.01.2025 продовжено строк тримання під вартою до 30.03.2025 включно, без визначення розміру застави. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17.02.2025 вказану ухвалу залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 24.03.2025 продовжено строк тримання під вартою до 22.05.2025 включно, без визначення розміру застави. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.05.2025 вказану ухвалу залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 16.05.2025 продовжено строк тримання під вартою до 14.07.2025 включно, без визначення розміру застави.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

А саме у тому, що 02.08.2024 приблизно о 12. 30 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час вживання алкоголю з потерпілим, також військовослужбовцем, ОСОБА_7 , під час сварки, милицею умисно наніс йому не менше 5 ударів по голові і тулубу, заподіявши: гостру важку відкриту проникаючу черепно-мозкову травму, забій головного мозку з формуванням контузійних геморагічних вогнищ в правій тім`яній та лобній долях, стисненням головного мозку масивною гострою епідуральною гематомою в правій лобно-скронево-тім`яно-потиличній ділянці, в лівій лобно-тім`яній ділянці з відтисненням верхнього сагітального синусу в задній третині; субарахноїдальний крововилив, пневмоцефалію, набряк головного мозку; втиснутий багатоуламковий перелом лівої тім`яної кістки з розповсюдженням лінійного перелому на ліву тім`яну кістку, втиснутий багатоуламковий перелом правої тім`яної кістки з розповсюдженням лінійних переломів на праву тім`яну, лучку скроневої, лобну кістку з залученням обох стінок кістку; забійну рану правої лобної ділянки; периорбітальну гематому справа; забій м`яких тканин грудей по передній поверхні справа (екхімози від 2х3 до 10х см по передній поверхні грудей справа, правому плечі в верхній третині по передній та зовнішній поверхні), тобто тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, після чого з місця зник.

Надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Інші ризики не доведені.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду береться до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Кримінальним процесуальним кодексом України встановлено процедуру отримання показань у кримінальному провадженні - спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань тощо. Крім того, більшість свідків, як і обвинувачений, є військовослужбовцями, товаришами по службі, деякі під час події знаходились з ним разом.

Обвинувачений в суді визнав, що він раніше неодноразово вже притягувався до кримінальної відповідальності, одне з кримінальних проваджень за обвинуваченням у розбої досі розглядається в суті, у ньому тримався під вартою, потім був домашній арешт.

За загальнодоступними відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, дійсно мається вирок Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області від 13.06.2014, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді 200 годин громадських робіт. Кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрито у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

У цьому ж вироку зазначені відомості про хронологію притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності:

27.06.2000 Білгород-Дністровським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки,

18.12.2002 Фрунзівським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки;

09.12.2003 Білгород-Дністровським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 121 КК України до 4 років позбавлення волі;

29.01.2008 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. 19.04.2010року звільнений після відбуття строку покарання.

08.07.2016 вироком Мар`їнського районного суду Донецької області ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки.

На цей час на розгляді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 187 КК України. Крайня ухвала суду датована 22.07.2021. Судове рішення по суті обвинувачення не ухвалено. Застосовувалися запобіжні заходи у виді тримання під вартою, а потім домашнього арешту.

Тому є достатні підстави обґрунтовано припускати можливість вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Висновок суду також ґрунтується на: тяжкості кримінального правопорушення і тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а це тяжкий злочин спрямований проти життя та здоров`я особи, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми. У 2003 році вже був засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України, аналогічний злочин, але з кваліфікуючими ознаками. Обвинувачений не має запобіжників, які б могли утримувати у правовому полі, про що свідчить наявність у нього значного кримінального досвіду та його кримінальна біографія, не має позитивної репутації. Кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним обігом бойових припасів, вчинив у 2016 році, також під час проходження військової служби та у стані алкогольного сп`яніння.

Інкримінується вчинення цього злочину на ґрунті порушення військової дисципліни, розгулу та зловживання алкоголем, володіючи вогнепальною зброєю та боєприпасами.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Із урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, від посягань на життя та здоров`я людей.

Інші позитивні дані про особу обвинуваченого цього висновку не спростовують. Не надано доказів того, що за своїми віком та станом здоров`я обвинувачений не може утримуватись під вартою або у тих умовах, за потреби, йому не може бути надана достатня кваліфікована медична допомога.

Продовження строку тримання під вартою необхідно для забезпечення здійснення судового провадження, яке з об`єктивних причин не закінчено на даний час.

Обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, на сьогоднішній час не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

На цьому етапі кримінального провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які може вирішувати тільки при ухвалені судового рішення під час вирішення обвинувачення по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, остаточної правової кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення тощо.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-190, 201 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1