ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2336/25 Справа № 202/3145/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2025 року у кримінальному провадженні № 00000008 від 01.03.2025 року відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Соледар Донецької області, громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на один рік.

Відповідно до ст. 59-1 КК України суд поклав на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України направив ОСОБА_8 для проходження програми для кривдників строком на три місяці.

Строк відбування покарання у виді пробаційного нагляду ухвалено рахувати з дня постановки ОСОБА_8 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом тривалого часу спільно мешкає однією сім`єю із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Останні між собою пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, тобто ОСОБА_8 перебуває із ОСОБА_9 у близьких відносинах.

Так, 28.02.2025 приблизно о 15 годині 00 хвилин у ОСОБА_8 , перебуваючи разом із ОСОБА_9 в приміщенні будинку за місцем свого мешкання за вищевказаною адресою, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин стався словесний конфлікт. В результаті даного конфлікту у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в зазначений день та час за вищевказаною адресою, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 та, стоячи на відстані витягнутої руки, наніс останній один удар кулаком правої руки в область носу.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_9 забій м`яких тканин обличчя, закритий перелам кісток носу, параорбітальну гематому праворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, як потребуюче для свого загоєння терміну понад 6 -ти діб, але не більше 21-го дня.

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 125 КК України, тобто як вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.04.2024 року стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 2 ст. 125 КК України змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Виключити з описової частини вироку «з направленням для проходження програми для кривдників», а з резолютивної частини вироку відомості щодо застосування обмежувального заходу, а саме «направлення для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці». В іншій частині вирок залишити без змін.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначив, що судом неправильно витлумачено положення ст. 91-1 КК України, що суперечить їх точному змісту та до особи не обґрунтовано застосовано обмежувальні заходи, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і потягло за собою застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню.

Судом не взято до уваги, що відповідно до вимог ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого, саме від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів. Проте інкриміноване діяння ОСОБА_8 , передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, відноситься до проступків.

Позиції сторін в суді :

Прокурор в судовому засіданні просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в ній.

Обвинувачений, належним чином повідомлений про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв до апеляціного суду не надав.

Враховуючи, що характер обвинувачення та апеляційних вимог не вимогає за законом обв`язкової участі обвинуваченого в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим проведення розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченого ОСОБА_8 .

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що такі підлягають задоволенню, а вирок суду 1-ї інстанції слід змінити, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо обставин кримінального провадження, докази стосовно яких судом першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду не досліджувались і щодо яких не надійшло апеляційних скарг, апеляційним судом не перевірялися.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, через застосування закону, який не підлягає застосуванню, є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року № 2617-VII, який набув чинності 01.07.2020 року, в Україні запроваджено інститут кримінальних проступків та внесено ряд змін, у тому числі до Кримінального Кодексу України. Так, відповідно до вказаних змін склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, віднесено до категорії кримінальних проступків, оскільки санкція вказаної статті передбачає покарання, як зазначено у ч. 2 ст. 12 КК України, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до вимог ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів.

Як вірно вказує прокурор у своїй апеляційній скарзі судом неправильно витлумачено положення ст. 91-1 КК України, що суперечить їх точному змісту та до особи не обґрунтовано застосовано обмежувальні заходи, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст.413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і потягло за собою застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до положень ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував положення ст. 91-1 КК України, щодо вчиненого ОСОБА_8 кримінального проступку, згідно з ст.ст.408, 413 КПК України є підставою для зміни вироку шляхом виключення з його мотивувальної частини, що покарання призначено «з направленням для проходження програми для кривдників» та з резолютивної частини вироку відомості щодо застосування обмежувального заходу, а саме «направлення для проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці».

Керуючись ст.ст. 404-419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_7 , задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2025 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2025 року, що покарання призначено «з направленням для проходження програми для кривдників» та з резолютивної частини цього вироку відомості щодо застосування обмежувального заходу, а саме «направлення для проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці».

В іншій частині вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4