Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/2413/24
Провадження № 1-кп/490/458/2025
У Х В А Л А

03 квітня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000153 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одеса, є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 307 Кримінального Кодексу України, -

В? ? С? ? Т? ? А? ? Н? ? О В? ? И? ? В? ? :

В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 Кримінального Кодексу України.

Після вислуховування сторін та дослідження матеріалів кримінального провадження суд дійшов такого

А. Стосовно предмету кримінального провадження.

На розгляд суду надійшов обвинувальний акт, у якому викладена версія обвинувачення про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 Кримінального Кодексу України.

1. Відповідно до відомостей обвинувального акту, ОСОБА_4 . Вчинив злочин за таких обставин

1.1. ... [він] на початку лютого 2024 року, більш точної дати в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим, обговоривши у месенджері «Телеграм» умови щодо часу, місця, способу отримання наркотичних засобів та психотропних речовин, оплати за виконану роботу у разі успішного виконання завдання щодо їх розповсюдження, з корисливих мотивів прийняв пропозицію невідомих осіб із сайту в мережі Інтернет на незаконний збут наркотичних засобів.

З метою реалізації вищевказаного злочинного умислу, ОСОБА_4 01.02.2024 близько 18:00 год. прибув до м. Миколаєва та направився за адресою: м. Миколаїв, вул. Водопровідна, біля будинку 68, координати 46,96167N 31,96990Е до місця знаходження «мастеркладу», на який йому вказала невстановлена особа в телеграм чаті «CapitanSaver», де у невстановлених осіб ОСОБА_4 незаконно придбав із попередньо визначеного місця попередньо заготовлену для нього шляхом розфасування в окремий білий полімерний пакет, обмотаний клейкою стрічкою чорного кольору, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, загальною масою 195,17184 г., яку зберігав при собі у належному йому рюкзаку з метою подальшого збуту.

Ці дії обвинуваченого органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 3 статті 307 Кримінального Кодексу України - як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин з метою збуту в особливо великих розмірах.

1.2. Крім того, ОСОБА_4 , діючи повторно, обговоривши у месенджері «Телеграм» умови щодо часу, місця, способу отримання наркотичних засобів та психотропних речовин, оплати за виконану роботу у разі успішного виконання завдання щодо їх розповсюдження, з корисливих мотивів 01.02.2024 близько 22:00 год. за адресою: м. Миколаїв, вул. Водопровідна навпроти будинку № 68, координати 46,96167N 31,96990, з метою подальшого збуту незаконно придбав у невстановлених осіб із попередньо визначеного місця попередньо заготовлену для нього шляхом розфасування в окремий полімерний пакет білого кольору обмотаний клейкою стрічкою синього кольору, психотропну речовину обіг якої обмежено амфетамін, загальною масою 10,0956 г. та утримуючи її при собі у належному йому рюкзаку з метою подальшого збуту, на попутному автомобілі марки «БМВ», чорного кольору р/н НОМЕР_1 направився до міста Одеса.

Також, ОСОБА_4 , діючи повторно, з метою збуту наркотичних засобів заздалегідь прибувши до м. Миколаєва 02.02.2024 близько 09:30 год. направився до місця знаходження «мастеркладу» на який вказала невстановлена особа в телеграм чаті «CapitanSaver» за адресою: м. Миколаїв, вул. Мала Морська, навпроти будинку 14/1 координати 46,9693N 31,9969E, незаконно придбав у невстановлених осіб з метою подальшого збуту із попередньо визначеного місця попередньо заготовлену, шляхом розфасування в окремий прозорий полімерний зіп-пакет, кристалічну речовину білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено кокаїн, загальною масою 39,6214 г., з яким ОСОБА_4 , утримуючи його при собі в правій внутрішній кишені своєї куртки з метою подальшого збуту, на попутному автомобілі марки «БМВ», чорного кольору р/н НОМЕР_1 направився до міста Одеса.

02.02.2024 0 13:50 год. працівниками УПП в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Одеське Шосе, напроти буд. № 3 зупинено автомобіль марки «БМВ», чорного кольору р/н НОМЕР_1 в салоні якого перебував ОСОБА_4 . В ході особистого обшуку ОСОБА_4 в правій внутрішній кишені його куртки виявлено прозорий полімерний зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено кокаїн, загальною масою 39,6214 г., яку останній придбав та зберігав при собі з метою подальшого збуту.

Ці дії обвинуваченого органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 3 статті 307 Кримінального Кодексу України - як незаконне придбання, зберігання та перевезення наркотичних засобів та психотропних речовин з метою збуту, вчинені повторно, в особливо великих розмірах.

.

Б. Стосовно умов здійснення цього кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ), від 26 липня 2023 року № 451/2023 (затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ), від 06 листопада 2023 року № 734/2023 (затвердженим Законом України від 07 листопада 2023 року № 3429-IX), від 05 лютого 2024 року № 49/2024 (затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ), від 23 липня 2024 року № 469/2024 (затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ), від 28 жовтня 2024 року (затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ), від 14 січня 2025 року № 26/2025 (затвердженим Законом України від 15 січня 2025 року № 4220-ІХ)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

В. Стосовно руху кримінального провадження.

Встановлені судом обставини.

І.......Наразі судом завершене підготовче провадження.

ІІ......Далі суд перейшов до судового розгляду, перебіг якого наразі є таким

1. Суд завершив підготовчі дії.

2. Далі прокурор оголосив обвинувальний акт, після чого суд встановив особу обвинуваченого та з`ясував його ставлення до висунутого обвинувачення.

При цьому обвинувачений зазначив, що свою вину у вчиненні інкримінованого злочину він визнає частково.

3. Далі суд встановив обсяг та порядок дослідження доказів.

Відповідно до встановленого судом порядку докази у справі підлягають дослідженню в таких обсягах та порядку:

1)допит обвинуваченого;

2)допит свідків;

3)дослідження документів

4. Далі, суд, відповідно до встановленого порядку допитав обвинуваченого.

4.1. Під час надання показань обвинувачений підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини отримання ним наркотичних засобів.

4.2. При цьому зазначив, що усі вказані в обвинувальному акті наркотичні засоби в розмірах, що вказані в обвинувальному акті, він придбав для себе, для власного споживання; за їх придбання заплатив крипто валютою.

4.3.Кількість придбаних ним наркотичних засобів пояснив тим, що не бажав придбавати наркотичні засоби неодноразово, до того ж придбання наркотичних засобів саме в такій кількості одночасно, коштувало дешевше, ніж неодноразово їх придбання у незначних розмірах.

5. Наразі свідки у судове засідання не з`явились.

6. Окрім того, в приміщенні Центрального районного суду міста Миколаєва наразі (03 квітня 2025 року) є відсутнім електропостачання, судове засідання здійснюється з використанням резервних джерел живлення, можливості яких є вкрай обмеженими.

Норми права.

1. Відповідно до частини 6 статті 9 Кримінального Процесуального Кодексу України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, суд, керуючись загальними засадами кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, застосовує, зокрема, процесуальний закон, що регулює аналогічні правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду сформулювала правову позицію щодо визначення подібності правовідносин, визначивши, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). /пункт 32 постанови від 27.03.2018 року у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 року у справі № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 року у справі № 910/24257/16.

2. Відповідно до статті 240 Цивільного Процесуального Кодексу України

…

Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

/частина 2/

…

Якщо в судовому засіданні було оголошено перерву, провадження у справі після її закінчення продовжується зі стадії, на якій було оголошено перерву.

/частина 6/

Мотиви суду

1. Наразі подальше ефективне здійснення кримінального провадження не є можливим.

Відносини, що виникли в зв`язку із таким, та ті, що врегульовані у статті 240 Цивільного Процесуального Кодексу України, є повністю подібними, адже мають тотожні суб`єктний склад учасників відносин, об`єкт та предмет правового регулювання, а також умов застосування правових норм.

Таке доводить, що за обставин, що склались в межах цього кримінального провадження, у судовому засіданні слід оголосити перерву.

2. Далі, суд має визначити дату та час наступного судового засідання.

З урахуванням навантаження суду та сторін у справі, суд вважає за необхідне оголосити перерву до 23 травня 2025 року до 11:00 години.

Отже, у судовому засіданні слід оголосити перерву до 23 травня 2025 року до 11:00 години

Г. Стосовно застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 .

Підстави розгляду питання про застосування запобіжного заходу.

1. Прокурор подала клопотання, у якому просила продовжити на 02 місяці строк застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час доби з покладенням на обвинуваченого додаткових обов`язків, що зазначені у попередній ухвалі суду.

Під час судового засідання прокурор заявлене клопотання підтримав.

2. Захисник під час судового розгляду кримінального провадження просила змінити обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід на особисте зобов`язання.

В обґрунтування послалась про те, що обвинувачений працевлаштувався, проте не може повноцінно працювати з огляду на покладені на нього обмеження.

Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження позицію свого захисника підтримав.

Встановлені судом обставини.

Під час вирішення цього клопотання суд, окрім обставин, встановлених вище, враховує таке

1. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_8 . Від 04 лютого 2024 року відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 01 квітня 2024 року; в порядку статті 615 Кримінального Процесуального Кодексу України строк дії цієї ухвали був продовженим.

2. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 05 квітня 2024 року обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід був зміненим на домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово.

2.1. При цьому на обвинуваченого, окрім загального обов`язку з`являтись до суду, були також покладені обов`язки:

-негайно повідомити суд про актуальні засоби зв`язку та їх зміну;

-утримуватися від спілкування у будь-який спосіб особисто або через третіх осіб з особами, що зазначені у реєстрі досудового розслідування, як свідки;

-носити електронний засіб контролю

Цією ж ухвалою був визначений строк застосування цього запобіжного заходу до 05 червня 2024 року включно.

2.2. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 червня 2024 року строк застосування цього запобіжного заходу був продовжений до 04 серпня 2024 року.

2.3. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 липня 2024 року обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід був зміненим з домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово на домашній арешт із забороною залишати житло у період з 20:00 години до 08:00 години наступного дня.

Одночасно на обвинуваченого були покладені такі додаткові обов`язки:

-повідомляти суд зміну засобів зв`язку;

-утримуватися від спілкування у будь-який спосіб особисто або через третіх осіб з особами, що зазначені у реєстрі досудового розслідування, як свідки;

-носити електронний засіб контролю

2.4.Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 вересня 2024 року ОСОБА_4 було дозволено залишати житло у період з 07:00 години до 22:00 години.

Подальшими ухвалами Центрального районного суду міста Миколаєва строк застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло протягом певного періоду доби на тих самих умовах був продовженим до 04 квітня 2025 року.

3. Під час обрання такого запобіжного заходу суд виходив з наявності ризиків того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може вдатись до дій щодо переховування від слідства та суду чинити вплив на свідків та вчинити нове кримінальне правопорушення.

4. Під час перебування ОСОБА_4 під домашнім арештом встановлених судом обмежень він не порушував.

Норми права.

1. Відповідно до статті 331 Кримінального Процесуального Кодексу України

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

/частина 1/

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. .

/частина 2/

2. Відповідно до статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України

метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

3. Відповідно до частини 1 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України запобіжними заходами є:

-особисте зобов`язання;

-особиста порука;

-застава;

-домашній арешт;

-тримання під вартою.

Відповідно до статті 179 цього Кодексу особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 Кримінального Процесуального Кодексу України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Відповідно до частини 1 статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

4. Відповідно до частини 1 статті 181 Кримінального Процесуального Кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

При цьому відповідно до частин 3 5 цього Кодексу контроль за поведінкою особи, яка перебуває під домашнім арештом, здійснюють органи Національної Поліції.

5. Відповідно до приписів статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України та норм статті 17 Закону України? ? «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»? ? від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

5.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

5.2. У рішенні від 19 березня 2024 року у справі «Parildak v. Turkey»1 Європейський Суд з Прав Людини, ґрунтуючись на своїй попередній практиці, виснував таке

Стаття 5 Конвенції гарантує фундаментальне право на свободу та безпеку. Це право має велике значення в «демократичному суспільстві» за духом Конвенції.

Кожен має право на захист цього права, тобто не бути та не залишатись позбавленим свободи інакше, як відповідно до вимог пункту 1 статті 5. Перелік виключень, наведений у пункті 1 статті 5, є виключним та лише його вузьке тлумачення відповідає меті та завданням цього положення, гарантуючи, що ніхто не буде свавільно позбавленим волі.

Підпункт (с) пункту 1 статті 5 не вимагає, щоб слідчі органи зібрали достатні докази для висунення обвинувачення ані під час арешту, ані під час утримання під вартою в поліції. Метою допиту при затриманні відповідно до цього пункту є завершення розслідування шляхом підтвердження чи виключення конкретних підозр, що обґрунтовували арешт. отже, факти що є підставами для підозри, не мають бути того ж рівня, що ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку та навіть для висунення обвинувачення

Менше з тим, «правдоподібність» підозр, якими має бути обґрунтований арешт, являє собою суттєвий елемент захисту, передбачений статтею 5 § 1 (с) Конвенції від свавільного позбавлення волі. Ось чому самої по собі «добросовісної» підозри недостатньо.

Слова «правдоподібні підстави» означають, що повинні існувати факти чи інформація, здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити правопорушення. Те, що є «правдоподібним», залежить від сукупності обставин. … Таким чином, уряд-відповідач зобов`язаний повідомити Суду принаймні певні факти чи інформацію, здатну переконати його в тому, що існували вірогідні підстави підозрювати заарештовану особу у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін «правдоподібність» також стосується порогу, якого має досягти підозра, щоби переконати об`єктивного спостерігача в правдоподібності звинувачень. Як правило, проблеми в цій сфері виникають на рівні фактів. Додатково до фактичного аспекту існування «імовірних підстав для підозри» у значенні статті 5 § 1 c) вимагає, щоб факти, на які посилаються, могли обґрунтовано вважатися такими, що підпадають під дію одного з розділів Кримінального кодексу, який стосується кримінальної поведінки. Таким чином, вочевидь не може бути «розумної підозри», якщо дії або факти, висунуті затриманому, не утворювали складу злочину в момент їх вчинення.

/пункти 55 62/

При цьому у пункті 63 цього ж рішення наголошується на тому, що

Якщо «правдоподібна підозра» має існувати на момент арешту та первісного затримання, то у разі продовження тримання під вартою також має бути продемонстровано, що підозра зберігається та що вона, так само, як і раніше, ґрунтується на «правдоподібних підставах».

5.3. Європейський Суд з Прав Людини у своїй практиці обґрунтував підхід, відповідно до якого тримання особи під домашнім арештом, так само, як й триманні її під вартою, є позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції /див., окрім іншого, рішення у справах "Гуццарді проти Італії" (пункти 92 - 95); "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 103 - 110); "Корбан проти України (пункти 138 - 139) та інші/.

При цьому Європейський Суд з Прав Людини зазначає, що в більшості випадків домашній арешт передбачає меншу кількість обмежень та менший ступінь страждань та незручностей для затриманого, ніж звичайне ув`язнення у відповідній установі. Але цю обставину Європейський Суд з Прав Людини пов`язує з особливостями режиму, але - не з сутністю становища ув`язненого.

/див., окрім іншого, рішення у справі "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 111 - 114); "Корбан проти України (пункти 138 - 139)/

5.4. У пункті 48 рішення у справі "Чеботарь проти Молдови" Європейський Суд з Прав Людини зазначив таке.

"Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання

При цьому у тому ж пункті Суд, посилаючись на свою прецедентну практику зазначає, що самого факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Словосполучення "обґрунтована підозра" означає наявність фактів або інформації, що здатні переконати об`єктивного спостерігача, що особо, можливо, вчинила злочин.

5.5. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи...

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Пункт 3 статті 5 Конвенції не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. (п.51).

6. Відповідно до частини 4 статті 196 Кримінального Процесуального Кодексу України:

Суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

7. Відповідно до частини 5 статті 194 Кримінального Процесуального Кодексу України обираючи запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, суд зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

-прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

-не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

-пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

-докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Мотиви суду

І......Стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину ОСОБА_4 суд відзначає таке.

1. Оскільки по справі здійснюється судовий розгляд, наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_4 у вчиненні злочину, що йому інкримінується, на даній стадії судового розгляду не перевіряється, а встановлення його вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

Метою ж застосування запобіжного заходу відносно нього наразі є забезпечення можливості подальшого розслідування кримінальної справи, яке /подальше розслідування/ повинно підтвердити або розвіяти підозру.

2. Разом з цим, стосовно обставин цього кримінального провадження, суд відзначає таке.

2.1. Матеріали кримінального провадження на теперішній час не містять відомостей про те, що, висуваючи обвинувачення ОСОБА_9 підозру, а згодом обвинувачення - органи досудового розслідування діяли недобросовісно.

2.2. До того ж, наразі захист не заперечує факт придбання ОСОБА_4 наркотичних засобів.

Таке дає підстави для твердження про те, що висунута ОСОБА_4 «підозра» в частині фактів є «правдоподібною».

3. Стосовно ж запропонованої органами досудового розслідування кваліфікації дій обвинуваченого суд відзначає таке.

3.1. Сам по собі зміст обвинувального акту не дає можливості усвідомити висунуту ОСОБА_4 підозру інакше, ніж таким чином, що він за плату взявся перевезти належні іншій особі наркотичні засоби з міста Миколаєва до міста Одеси; при цьому інша особа мала намір збути такі наркотичні засоби.

Принагідно слід відзначити, що кваліфікація дій обвинуваченого, запропонована автором обвинувального акту, з таким геть не узгоджується.

3.2. З показань обвинуваченого вбачається, що він придбав вказані в обвинувальному акті наркотичні засоби, але для себе.

Принагідно слід відзначити, що ця версією також не узгоджується з запропонованою автором обвинувального акту кваліфікацією.

3.3. При цьому показовим є те, що на теперішній час фактичні обставини, що узгоджуються з запропонованою автором обвинувального акту кваліфікацією, під час здійснення цього кримінального провадження не встановлені.

Таке дає підстави для твердження про те, що висунута ОСОБА_4 «підозра» в частині вказівки на норми кримінального закону не є «правдоподібною».

ІІ......Стосовно наявності передбачених законом ризиків суд відзначає таке

1. Попередньою ухвалою суду встановлена наявність ризику того, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду.

1.1. Наявність цього ризику узгоджується лише із тим, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, у разі підтвердження вини у якому до нього може бути застосоване безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 09 до 12 років, що цілком здатне спонукати його до вчинення дій щодо втечі.

1.2. В той же час суд нагадує, що, як доведено вище, ступінь обґрунтованості висунутої ОСОБА_4 підозри є істотно зниженою.

Та суд відзначає, що вади підозри на теперішній час об`єктивно не дозволяють припустити суворість покарання, що загрожує обвинуваченому за наслідками розгляду цього кримінального провадження.

Таке, в свою чергу, не дозволяє вважати цей ризик таким, що істотно впливає на поведінку обвинуваченого.

Отже, суд вважає, що ризик втечі з боку обвинуваченого наразі є наявним, але незначним.

2. Попередньою ухвалою суду встановлена наявність ризику того, що ОСОБА_4 може вдатись до дій щодо впливу на свідків.

Стосовно наявності цього ризику суд відзначає, що цей ризик узгоджується з ризиком втечі, адже має з ним спільну спонуку уникнення кримінальної відповідальності.

З огляду на таке суд вважає, що ризик впливу на свідків з боку обвинуваченого наразі є наявним, але незначним.

3. Далі, попередньою ухвалою суду встановлена наявність ризику того, що ОСОБА_4 може вчинити новий злочин.

Наразі наявність цього ризику узгоджується з показаннями обвинуваченого, який стверджує, що вчинив злочин на тлі неконтрольованого вживання наркотичних засобів. Таке дає підстави припустити, що таке використання наркотичних засобів може й в подальшому спонукати ОСОБА_4 до незаконних дій у сфері обігу наркотичних засобів може .

Отже, суд на теперішній час вважає наявним ризик вчинення обвинуваченим нового злочину.

ІІІ.....З огляду на наведене суд, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , відзначає таке.

1. Наявність передбачених законом ризиків доводить наявність необхідності подальшого застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 .

2. Наразі відносно обвинуваченого застосовується запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний період доби.

3. Як процесуальні /відповідне клопотання/, так й фактичні підстави для зміни обраного відносно нього запобіжного заходу на більш суворий (якими є тримання під вартою або цілодобовий домашній арешт) наразі вочевидь є відсутніми.

4. Суд також відзначає, що домашній арешт із забороною житла у нічний час доби є повністю здатним запобігти встановленим судом ризикам.

4.1. Так, запобіжником ризику втечі є та обставина, що обвинувачений є зобов`язаний щодоби перебувати у чітко визначеному місці за місцем його проживання, а також що він зобов`язаний носити електронний засіб контролю.

4.2. Запобіжником ризиків впливу на свідків та вчинення нових злочинів є заходи контролю, що можуть бути вжити до обвинуваченого органами Національної поліції.

4.3. Суд також відзначає, що строк тримання обвинуваченого під домашнім арештом наразі дозволяє впевнитись у тому, що він не схильний до вчинення нових злочинів.

5. Захист просить про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу з домашнього арешту на особисте зобов`язання.

Проте, з обґрунтованістю посилань про можливість застосування такого запобіжного заходу погодитись неможливо з огляду на таке.

5.1. Цей запобіжний захід не передбачає жодних засобів утримання.

5.2. Строк застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не дозволяє виснувати, що обвинувачений є здатним без зовнішнього контролю виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

5.3. До того ж, застосовані відносно обвинуваченого обмеження є вкрай незначними порівняно з характером злочину, у вчиненні якого він обвинувачується. З огляду на таке заперечення обвинуваченого проти таких обмежень не можуть вважатись такими, що заслуговують на увагу.

Отже, клопотання прокурора підлягає повному задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту слід відмовити.

Керуючись статтями 369-372; 376 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.У судовому засіданні з розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 307 Кримінального Кодексу України оголосити перерву до 23 травня 2025 року до 11:00 години.

2.Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло протягом певного часу доби.

Заборонити ОСОБА_4 залишати житло у період з 22:00 години до 07:00 години наступного дня.

Визначити місцем перебування ОСОБА_4 під домашнім арештом на виконання цієї ухвали квартиру АДРЕСА_2 , заборонивши йому залишати це житло у період з 22:00 години до 07:00 години наступного дня.

Покласти на ОСОБА_4 , окрім загального обов`язку з`являтись до суду за першим викликом, такі обов`язки:

-повідомляти суд зміну засобів зв`язку;

-утримуватися від спілкування у будь-який спосіб особисто або через третіх осіб з особами, що зазначені у реєстрі досудового розслідування, як свідки;

-носити електронний засіб контролю

Строк дії цього запобіжного заходу встановити - до 03 червня 2025 року.

3.У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала оскарженню окремо від судового рішення не підлягає.

Головуючий суддя = ОСОБА_10 =

1 - https://hudoc.echr.coe.int/eng#%22sort%22:[%22kpdate%20Descending%22],%22itemid%22:[%22001-231602%22]\