Провадження 11-кп/824/4586/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21липня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2025 року ОСОБА_8 , ОСОБА_6 обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 305 КК України, ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України та ОСОБА_17 обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч.1 ст. 263 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 01 серпня 2025 року.

Дане рішення мотивовано об`єктивним існуванням ризику переховування обвинуваченого від суду, що ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких, вчинених у складі організованої групи, за які передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі. Суд першої інстанції, взявши до уваги доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованих обвинуваченим правопорушень, на даний час існують ризики, які були встановлені під час обрання відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, можливість переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінального правопорушення, продовжують існувати. Окрім того, при вирішенні даного питання, суд враховує такі обставини як тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 у разі визнання їх винуватими, їх вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці їх постійного проживання, у тому числі наявність або відсутність у обвинувачених родини, малолітніх дітей на утриманні, постійного місця роботи, їх майновий стан, репутацію обвинувачених, відсутність або наявність судимостей. Разом з тим, судом встановлено, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відноситься які відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких та передбачає покарання на строк від п`яти до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, обвинувачені не одружені, утриманців не мають, офіційно не працюють. Також суд взяв до уваги вік та стан здоров`я обвинувачених. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено.

Не погодившись із постановленою ухвалою, захисник ОСОБА_7 подав на неї апеляційну скаргу, у якій вказав на її незаконність та необґрунтованість. В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що строк досудового розслідування продовжений неповноважним складом суду після того, коли фактично сплив строк досудового розслідування, з порушенням вимог КПК України, що, вочевидь, призведе до визнання такої ухвали слідчого судді незаконною, що, на переконання захисника, у свою чергу за принципом плодів отруйного дерева призведе до визнання всіх доказів, отриманих після 19 лютого 2024 року, недопустимими, у тому числі повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 19 грудня 2024 року. Також захисник вказав на необґрунтованості підозри ОСОБА_6 , оскільки, останній сам видав наркотики, про що наявна відмітка у протоколі обшуку, та підтверджується іншими доказами. Окрім того, захисник вказав, що у клопотанні про продовження строку тримання під вартою прокурор посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , натомість, такі доводи спростовується наявними у справі доказами. Також апелянт окремо звертає увагу на неправильності кваліфікації дій його підзахисного. Захисник звертає увагу, що, органом досудового розслідування, були грубо порушені вимоги ст. 216 КПК України, оскільки з моменту затримання та повідомлення про підозру ОСОБА_6 і до направлення матеріалів до суду вказане кримінальне провадження не було направлено до органів Служби безпеки України з невідомих для сторони захисту причин. Щодо наявності ризиків у кримінальному провадженні, то захисник наголошує на їх відсутності. Так, прокурор у клопотанні вказує на наявність ризиків, передбачених п. п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, прокурор вказує, що у випадку відсутності обраного запобіжного заходу ОСОБА_6 буде переховуватись від органів слідства, може змінити місце мешкання в місті Києві, виїхати за межі території України чи на непідконтрольну Україні територію та ухилятись таким чином від суду, що є лише припущення прокурора, не підтверджені жодним доказом чи навіть інформацією про наміри ОСОБА_6 на вищевказані дії. Окрім того, протягом досудового розслідування прокурор вказував про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України. Однак, у даному клопотанні посилання на наявність такого ризику відсутнє, що, на переконання захисника, безумовно підтверджує той факт, що на даний момент ризики зменшились. Також прокурор у клопотанні вказав на те, що ОСОБА_6 для уникнення кримінальної відповідальності може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, при тому, що у даному провадженні у всіх НСРД та протоколах допитів відсутнє будь яке посилання, пригадування чи обговорення про ОСОБА_6 , тому йому немає на кого впливати. Окрім цього, захисник вказав на те, що, у клопотанні не вказано, на кого саме впливати і яким чином може підзахисний впливати, тобто, висунуте лише припущення. На переконання захисника, вищевикладені ризики є уявними та прогнозовані органом досудового розслідування без підстав взагалі, лише на припущеннях прокурора. Окрім того, у клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою не вказано та не наведено доказів, щодо неможливо застосувати до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, що є грубим порушенням вимог ст. 194 КПК України. Єдиною підставою, якою прокурор обґрунтовує неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, є те, що ОСОБА_6 , нібито, скоїв особливо тяжкий злочин, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 12-ти років, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ не може бути причиною застосування самого суворого запобіжного заходу. Також захисник наголошує на наявності інших порушеннях вимог КПК України, які, на його думку, призвели або можуть призвести до судової помилки. Окрім того, захисник вказав на те, що судом не були враховані дані про особу ОСОБА_6 , який зареєструвався як тимчасово переміщена особа, однак вказаний факт залишився поза увагою органу досудового розслідування. Також ОСОБА_6 до затримання мав постійне місце роботи, однак, про вказаний факт був залишений поза увагою слідством. Просив ухвалу скасувати частково, та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або визначити альтернативний розмір застави в рамках вимог п.3 ч.5 ст.182 КПК України із покладенням на ОСОБА_6 відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 не оскаржувалась та апеляційним судом не переглядалась.

Оскільки апелянтом в апеляційній скарзі вказано на проведення апеляційного розгляду без участі сторін, колегія суддів вважала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги відповідно до положень ч. 4 ст. 4221 КПК України без участі сторін.

Вислухавши доповідь суді апеляційного суду, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Колегія суддів зважає на те, що питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого було вирішене на стадії судового провадження. Тобто це питання вирішувалось на стадії яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судовими інстанціями на стадії досудового розслідування неодноразово визнавалась обґрунтованість підозри, що давало підстави для ухвалення як рішення про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і під час продовження строку тримання під вартою. Відповідні ухвали слідчих суддів не були змінені чи скасовані. Обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою на стадії судового провадження та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є з`ясування питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції при вирішенні зазначеного вище питання були враховані тяжкість вчиненого злочину, суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Ці обставини привели суд першої інстанції до обґрунтованого переконання про наявність ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду. У зв`язку із цим суд першої інстанції із підстав, передбачених законом ухвалив рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, належним чином його мотивувавши. Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає засадам законності, обґрунтованості та вмотивованості, із цим рішенням колегія суддів погоджується у повному обсязі.

Апеляційна скарга захисника не містить доводів, які би указували на незаконність та не обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність ризику переховування обвинуваченого від суду ґрунтується на даних про особу обвинуваченого із урахуванням тяжкості та обставин вчинення злочинів. Матеріали кримінального провадження не містять даних про наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків такої міцності, які можуть запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду. Із урахуванням тяжкості вчинених злочинів та обставин їх вчинення, кількості процесуальних дій, необхідних для проведення розслідування та судового розгляду сумарний строк протягом якого обвинувачений тримається під вартою не можливо визнати таким, який відповідає критерію надмірності. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що є доведеним існування ризику ухилення обвинуваченого від суду. В умовах суспільно-політичної обстановки у державі, введення військового стану та існування непідконтрольних державі територій ступінь ризику ухилення обвинуваченого від суду є надзвичайно високим, а існування цього ризику достатнім для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Необґрунтованим є доводи апелянта про відсутність ризику незаконного впливу на свідків, експертів та потерпілих у кримінальному провадженні, оскільки не усі указані вище особи допитані, що указує на збереження зазначеного вище ризику.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 іншого альтернативного запобіжного заходу, то на думку колегії суддів жодний інший запобіжний захід, передбачений ч.1 ст.176 КПК України, у тому числі і застава, не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та попередити ризик переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на потерпілого та іншого обвинуваченого у даному кримінальному провадженні у зв`язку із їх недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин.

Наведене указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 01 серпня 2025 року відповідає вимогам закону, підстав для її скасування чи зміни колегія суддів не знаходить у зв`язку із чим залишає ухвалу без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422? КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргузахисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 01 серпня 2025 року залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4