Провадження № 1-кп/947/411/25
УХВАЛА

01.05.2025 м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження в суді першої інстанції одноособово,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000167 від 28.07.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Одеси, українка, громадянка України, офіційно не працевлаштована, не заміжня, раніше судима 29.08.2023 Київським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 17000 грн., має на утриманні малолітню дитину, яка проживає з бабусями, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.317 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з письмовими клопотаннями про продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Прокурор клопотання мотивує тим, що обвинувачена обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якого передбачає позбавлення волі на певний строк, а також наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що вона може здійснити дії і вчиняла такі дії, спрямовані на спроби переховуватися від суду з метою уникнення покарання, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, продовжити злочинну діяльність.

Так, обвинувачена ОСОБА_3 в судові засідання, призначені на 01.11.2023, 09.07.2024, 20.08.2024, 01.11.2024 та 12.12.2024 не прибула, причини неявки не повідомила, клопотань з цього приводу не надала. Обвинувачена таким чином порушила процесуальні обов`язки, за що ухвалою суду від 11.09.2024 на неї було покладено грошове стягнення. Крім того, ОСОБА_3 чотири рази піддавалася примусовому приводу в судові засідання, частина з ухвал суду не була виконана через відсутність обвинуваченої за місцем проживання.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, оскільки обвинувачена має на утриманні малолітню дитину, реєстрацію та постійне місце мешкання, а отже, міцні соціальні зв`язки. Просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала позицію свого захисника.

Суд вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали судової справи, дійшов висновку про те, що необхідно продовжити щодо обвинуваченої строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому суд виходить з наступного.

З обвинувального акту і доданих до нього матеріалів вбачається, що на обвинувачення ОСОБА_3 зібрані певні докази у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на певний строк, дослідження яких триває.

Відповідно до ст.177 КПК України суд вважає доведеною наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена ОСОБА_3 , з огляду на тяжкість покарання, яке їй загрожує у випадку доведеності її вини:

може здійснити дії на спроби переховування від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки вона, не має офіційного джерела прибутку; постійного місця роботи; змінила місце проживання, не попередивши суд; допускала численні неявки в судові засідання без поважних причин, у зв`язку з чим неодноразово піддавалася приводу; також через неявки в судові засіданні на неї було накладено грошове стягнення; була затримана на підставі ухвали суду;

може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, маючи судимість за кримінальне правопорушення в сфері обігу наркотичних засобів, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні іншого умисного кримінального правопорушення, також пов`язаного із обігом наркотичних засобів;

може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з огляду на тяжкість покарання, яке їй загрожує у випадку доведеності її вини та оспорювання обвинувачення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги поряд з іншими обставинами і загроза відносно суворого покарання, рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії»).

У справі «Летелье проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як свідчить практика ЄСПЛ, наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення у зв`язку з вчиненням особою злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте разом з іншими обставинами збільшує ризик втечі особи настільки, що йому неможливо запобігти, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою враховується у сукупності обґрунтованість обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених ст.177 КПК України.

Суд, обговоривши з учасниками кримінального провадження можливість застосування інших менш суворих запобіжних заходів, враховуючи доведені ризики, обставини кримінального провадження, його суспільний інтерес, данні про особу обвинуваченого, дійшов висновку про те, що інші менш суворі види запобіжних заходів, окрім застави, не зможуть забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, що узгоджується з Рішенням ЄСПЛ «Гриненко проти України».

Враховуючи положення ч.3 ст.183 КПК України, а також обставини вчиненого кримінального правопорушення, беручи до уваги, що злочин вчинено без застосування насильства, суд вважає за необхідне визначити розмір застави як альтернативний запобіжний захід, достатній для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314-317, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строки тримання під вартою ОСОБА_3 на строк 60 днів. Строк дії ухвали закінчується 30.06.2025 включно.

Визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60560 (Шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на розрахунковий рахунок: Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26302945; Банк отримувача ДКСУ, м.Київ; Код банку отримувача (МФО) 820172; Рахунок отримувача UA0005435.

Обвинувачена звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України в межах строку дії цієї ухвали:

1) прибути до суду на виклик;

2) не відлучатися з м.Одеси без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця мешкання, роботи, навчання, номеру мобільного телефону.

Роз`яснити обвинуваченій, що відповідно до ч.ч.8, 10, 11 ст.182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу. Застава внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за згодою заставодавця.

Відмовити стороні захисту в задоволені клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з мотивів, викладених в мотивувальній частині ухвали.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Копію ухвали щодо обвинуваченої відправити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1