Справа № 750/4335/22
Провадження № 1-кп/750/30/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000303 від 02.04.2022, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юбілейне, Амурської області, Російської Федерації, громадянина України, розлученого, з середньою освітою, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в:

01.04.2022 близько 16:00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи на території домогосподарства, за адресою будинок АДРЕСА_3 , в ході конфлікту, з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій і передбачаючи їхні суспільно-небезпечні наслідки, свідомо бажаючи смерті ОСОБА_6 , наніс йому не менше одного удару прикладом рушниці в область голови, після чого ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний намір, направив ствол рушниці в область грудей ОСОБА_6 та здійснив постріл, виконавши усі дії, які вважав за необхідне для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_6 в момент пострілу рукою відвів ствол рушниці в правий бік свого тіла.

В результаті чого ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді рваних ран лоба, правої половини грудної клітки, правої верхньої кінцівки, які як в сукупності так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою провину в інкримінованому йому правопорушенні за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України не визнав та суду пояснив, що під час повномасштабного вторгнення РФ на територію України вони з родиною виїхали в с.Локнисте до матері. 01.04.2022 року матері стало погано. Його жінка пішла в сільську раду за ліками, але повернулась в істериці бо їй відмовили в наданні ліків. Після цього він самостійно пішов до сільської ради де ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запропонували йому піти до тероборони, дивитись за блокпостами, на що він відмовився. В подальшому вони порадили йому не «сунути свого носа в їх справи». Після чого він написав заяву на них, зміст якої полягав в тому, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розкрадають гуманітарну допомогу та землю. Пройшло близько двох годин після їхньої розмови, як до нього в двір прийшли ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ще один чоловік. Після розмови вони вручили йому повістку і повідомили що йому потрібно з`явитися на 08.00 год в Куликівку. Він запитав, яким чином це зробити бо для цього потрібна переправа на інший берег, та подальшу розмову почав знімати на телефон. В подальшому виник конфлікт, який переріс в бійку. Після чого він пішов у будинок та взяв рушницю, яка належить його зятю і почав виганяти їх з двору. Але ОСОБА_6 почав лаятись і йти на нього. Він вистрелив під ноги ОСОБА_7 , після чого знову почалася бійка. ОСОБА_6 хотів забрати в нього з рук рушницю. Відбувся постріл, після якого він побачив, що у ОСОБА_6 обгоріла куртка.

Перший постріл з рушниці він здійснив вниз, після цього він вдарив потерпілого ОСОБА_6 прикладом рушниці. Другий постріл з рушниці був випадковим. ОСОБА_6 після другого пострілу стояв. Після другого пострілу ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 пішли. Через деякий час ОСОБА_7 повернувся та забрав у нього рушницю. Всього цього б не сталося, якби його не спровокували. Наміру позбавляти життя ОСОБА_6 він не мав.

Не дивлячись на невизнання своєї провини, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_6 , суду повідомив, що вранці 01.04.2022 року йому зателефонували з с.Локнисте та повідомили, що старості ОСОБА_7 стало погано, бо його знімали невідомі особи при видачі гуманітарної допомоги в наслідок чого відбувся конфлікт. Він взяв сімейного лікаря та поліцейського та поїхав до с. Локнисте. Коли приїхали в село, він пішов до будинку культури де волонтери видавали гуманітарну допомогу мешканцям села. Поспілкувався з ними пішов до старости в сільську раду. Там він перший раз побачив ОСОБА_5 , який повідомив йому, що має бажання піти служить в ЗСУ, але його не беруть.

Після цього він приїхав до військомата, щоб дізнатися як допомогти ОСОБА_5 піти до армії.

Приїхавши назад до с.Локнисте разом зі старостою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вони приїхали до ОСОБА_5 , де вручили повістку та розповіли, як і куди потрібно з`явитися. ОСОБА_5 почав їх знімати, після чого він відвів руку ОСОБА_5 з телефоном, а останній його вдарив. З будинку вискочили мати і дружина ОСОБА_5 та два хлопці та почали кричати. В цей час ОСОБА_5 вскочив до хати, а вискочив вже з рушницею та вистрелив під ноги ОСОБА_9 , після чого вдарив його прикладом рушниці в обличчя та в нього пішла кров на лобі. Матір ОСОБА_5 дала йому рушник щоб він витер кров. Коли він повернувся обличчям до ОСОБА_5 то до його грудей було направлено дуло рушниці, він автоматично відвів дуло рушниці в сторону і пролунав постріл, який зачепив правий бік його грудної клітки. В подальшому його вивели з двору під руки та повезли до фельдшера, який обробив рану, а звідти швидка відвезла його до лікарні, де обробили та зашили рану.

Свідок ОСОБА_10 , повідомила суду що вона є цивільною дружиною ОСОБА_5 . 01.04.2022 року після обуду, коли вони були вдома, в їхній двір за адресою: АДРЕСА_3 увірвався ОСОБА_7 , ОСОБА_6 і ще один чоловік прізвища якого вона не знає на ім`я ОСОБА_11 . Вони покликали її цивільного чоловіка і через дві хвилини вона почула падіння банки. Після чого вона вийшла в двір та побачила, що ОСОБА_7 , ОСОБА_6 і ще один чоловік прізвища якого вона не знає на ім`я ОСОБА_11 б`ють ОСОБА_5 . На допомогу вона покликала сина ОСОБА_12 , щоб він допоміг їх розняти. Також на вулицю вийшла мати ОСОБА_5 , який вимагав від чоловіків покинути його двір. Після того, як чоловіки не покидали їх двір, ОСОБА_5 зайшов до будинку де взяв рушницю, яка стояла між диваном і шафою в чохлі. Повідомила, що рушниця яку взяв ОСОБА_5 належить чоловіку її сестри. Вийшовши на двір з рушницею ОСОБА_5 сказав чоловікам ОСОБА_7 , ОСОБА_6 і чоловіку на ім`я ОСОБА_11 , щоб вони покинули його двір та вистрелив з рушниці вниз перед собою. ОСОБА_6 намагався вихопити рушницю у ОСОБА_5 , після чого ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_6 прикладом рушниці по голові, після чого вона почула другий постріл.

Свідок ОСОБА_13 , повідомила суду що під час повномасштабного вторгнення РФ на територію України вони з родиною виїхали в с.Локністе. З 24.02.2022 по 31.08.2022 вони перебували в селі, бо звідти родом був її чоловік. Коли розпочався конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вона не бачила, а вже коли вийшла на вулицю побачила, що обвинувачений ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_6 сварилися. Потерпілий ОСОБА_6 коли вона прийшла стояв рівно. У ОСОБА_14 була гематома з правої сторони обличчя. Вона стояла біля хвіртки, у двір до ОСОБА_5 не заходила. В подальшому ОСОБА_5 , сів до ОСОБА_7 в машину і вони поїхали в сторону центра села. Після цього, до неї підійшов сусід ОСОБА_15 і сказав їй, що чув постріли. ОСОБА_5 розказував їй, що голова сільради приніс йому повістку до ЗСУ та агресивно себе поводив. Самого конфлікту вона не бачила. З свого двору ОСОБА_16 виходив зі зброєю.

Свідок ОСОБА_8 , повідомив суду, що 01.04.2022 року до нього заїхав ОСОБА_17 , староста с.Локнисте та потерпілий ОСОБА_6 .. Він на той час керував ТРО, тому вони забрали його, щоб вручити повістку ОСОБА_5 . Коли вони приїхали до дому до обвинуваченого ОСОБА_5 . В втрьох підійшли до дверей та постукали, їм відчинив ОСОБА_5 .. Потерпілий ОСОБА_6 хотів вручити ОСОБА_5 повістку, на що він погодився та розписався отримавши повістку. В подальшому ОСОБА_5 дістав телефон та почав їх знімати. ОСОБА_6 відвів телефон ОСОБА_5 у відповідь ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_6 в обличчя. Між останніми почалася бійка, він почав їх розбороняти. Спочатку він тримав ОСОБА_5 за руки, потім відпустив. ОСОБА_5 забіг до будинку і вибіг вже з рушницею та почав кричати «стій бо буду стріляти». Вони втрьох хотіли вже йти та почули перший постріл, якій був здійснений йому під ноги. Після чого вони декілька разів сказали що вже йдуть. В цей час ОСОБА_5 перезарядив рушницю та вистрелив в потерпілого ОСОБА_6 . На другий постріл з будинку вибігли дві дівчини, два хлопця та матір обвинуваченого ОСОБА_5 .. Після другого пострілу він разом з головою сільради ОСОБА_7 вивели потерпілого ОСОБА_6 з двору, у ОСОБА_6 був розсічений лоб та йшла кров з правого боку грудної клітини. В момент другого пострілу ОСОБА_5 стояв в метрах 10 від потерпілого ОСОБА_6 . Після пострілу потерпілий ОСОБА_6 сам йти не міг, вони його тримали.

Свідок ОСОБА_7 , повідомив суду, що 01.04.2022 до будинку культури в с. Локнисте, була завезена гуманітарна допомога. Зранку бібліотекар та співробітниця дому культури роздавали цю гуманітарну допомогу. 01.04.2022 до нього прийшла дружина ОСОБА_5 з вимогою надати їй ліків для свекрухи, після чого почала скандалити та кричала що вона нас всіх посадить. Йому після її візиту стало погано, йому надали допомогу, після чого він повернувся до себе в кабінет, в якому вже були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Між ними була розмова, що ОСОБА_5 хоче піти служить в ЗСУ, але його не беруть.

Біля 14.00 год. закінчилася роздача гуманітарної допомоги та до нього під`їхав голова сільради ОСОБА_6 . В подальшому цього ж дня, вони втрьох, він разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 поїхали за місцем проживання ОСОБА_5 , щоб вручити йому повістку. Коли зайшли в двір та постукали в двері вийшов ОСОБА_5 . Голова сільради ОСОБА_6 вручив йому повістку та розказав, як добратися до військомату в Кулікивці. ОСОБА_5 у відповідь дістав телефон та почав знімати їх та повістку. Після цього ОСОБА_5 наніс два удари по обличчю потерпілому ОСОБА_6 ОСОБА_8 обхопив ОСОБА_5 руками, щоб той не бив ОСОБА_6 . З будинку вибігла мати ОСОБА_5 , ще одна жінка та два хлопця. В цей час ОСОБА_5 забіг в будинок і вискочив вже з рушницею. Перший постріл влучив біля ніг ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_5 наставив рушницю в область грудей ОСОБА_6 та вдарив останнього прикладом рушниці по голові. У ОСОБА_6 від даних дій пішла кров. Матір ОСОБА_5 винесла туалетний папір, щоб витерти кров ОСОБА_6 . Після цього вони з ОСОБА_8 почали виводити потерпілого ОСОБА_6 з двору, але до них підбіг ОСОБА_5 та сказав стояти, після чого вистрелив під ноги ОСОБА_6 в подальшому наставив дуло рушниці до грудей ОСОБА_6 та останній зміг відвести дуло рушниці від грудей, в цей час ОСОБА_5 вистрелив. Потерпілий ОСОБА_6 взявся за бік та вони вивели його з двору. В подальшому вони втрьох приїхали в старостат де викликали швидку та тероборону з с.Березного. Після цих подій він хотів вже їхати додому, але мешканці села прийшли і просили його, щоб він забрав зброю у ОСОБА_5 , бо вони боялися після стрілянини. Тому він був вимушений був зателефонував матері ОСОБА_5 та умовив її здати зброю. В подальшому під розписку вилучив у ОСОБА_5 рушницю.

Свідок ОСОБА_5 , повідомила суд, що вона є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_5 01.04.2022 їй були потрібні ліки від болю в серці. Син та його дружина ОСОБА_18 повернулися до дому близько 14:00 год та принесли ліки, разом пообідали та сіли відпочивати. Почули стук в двері, її син вийшов на двір, згодом почули гуркіт банок. Вона вийшла на двір і побачила, що за дверима лежить син і незнайомий їй чоловік, і їх намагаються розборонити. Вона просила ОСОБА_7 , щоб той забрав своїх хлопців та йшов з їхнього двору. Почалася бійка та з`ясовування стосунків словесно. ЇЇ син кричав три рази, щоб вони виходили з двору. У сина в руках була рушниця і він зробив постріл собі під ноги, коли стояв у стороні від людей за 2-3 метри. Бачила, що ОСОБА_6 схопився за дуло рушниці після другого пострілу. Вона чула всього два постріли. ОСОБА_6 почав забирати рушницю у ОСОБА_5 . ОСОБА_6 отримав удар в обличчя, від кого саме вона не помітила. Після чого побачила у ОСОБА_6 кров та подала йому ганчірку. Просила всіх вийти з двору, однак її ніхто не слухав. Щоб потерпілий ОСОБА_6 бив її сина не бачила.

Також повідомила суду, що ОСОБА_5 зброю зберігав в шафі в будинку в 6-7 метрах від головного входу. Рушниця належить її зятю - Зюзьку ОСОБА_19 , який на той час перебував у Естонії.

Свідок ОСОБА_20 , повідомила суду, що працює медичною сестрою в с.Локнисте, знає особисто обвинуваченого ОСОБА_5 01.04.2022 до неї пришла дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_18 і просила сердечні ліки, яких у ОСОБА_20 не було. ОСОБА_18 почала лазить по тумбочках і шукати ліки, після чого пішла до старости ОСОБА_7 скаржитись, кричала що ми поховали гуманітарну допомогу та привела його до неї. ОСОБА_7 сказав їй, що якщо ліки є щоб вона їх надала ОСОБА_21 . В цей час стало погано старості ОСОБА_7 і вона дістала свої таблетки Корвалмент і дала йому. Потім фельдшер попросила її, щоб вона дала свої особисті таблетки і для свекрухи ОСОБА_21 . ОСОБА_20 надала ОСОБА_21 таблетки і вона пішла.

Свідок ОСОБА_22 , повідомила суду, що вона 01.04.2022 працювала на видачі гуманітарної допомоги, в цей день відбувся конфлікт. Жінка обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_18 кинулася фотографувати видачу гуманітарної допомоги, кричала що їх всіх потрібно звільнити, бо вони неправильно роздають допомогу. Повідомила, що вона особисто видавала ОСОБА_21 масло, рис, сир, олію, молоко, вермішель та цукор.

Свідок ОСОБА_23 , повідомила суду, що під час повномасштабного вторгнення РФ на територію України в 2022 році займалася волонтерською допомогою в с.Локнисте та роздавали допомогу в домі культури. Під час видачі гуманітарної допомоги 01.04.2022 сталася конфліктна ситуація з жінкою обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_24 . Волонтери відмовилися дати їй яблук, бо видавали їх лише маленьким дітям, її це зачепило, вона почала кричати та знімати їх на телефон.

Свідок ОСОБА_25 , повідомив суд, що ОСОБА_5 його вітчим. 01.04.2022 року він був разом з матір`ю ОСОБА_10 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 в будинку матері вітчима. В той день ОСОБА_16 і його мати повернулися додому десь біля 12:00 год. Він в цей час лежав у кімнаті та дивився телевізор. Десь біля 14-15 годин він почув стук у двері, ОСОБА_16 пішов відчиняти. Біля дверей стояло троє чоловіків. Коли ОСОБА_19 виходив з будинку то взяв з собою телефон. Через 3-5 хвилин він почув гуркіт, розбилися банки, він першим вибіг на вулицю, за ним вибігли друг та матір друга. Вибігши на вулицю він побачив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , між ними була бійка. Два чоловіка стояли поряд з ними. Він розборонив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_5 зайшов в будинок, та вийшов звідти з рушницею в руках і почав вимагати щоб чоловіки вийшли з двору. Пролунав постріл. ОСОБА_6 почав чіплятися до ОСОБА_5 та хотів забрати рушницю з його рук, він взявся руками за дуло рушниці. ОСОБА_5 рушницю не віддав і повторював щоб вони пішли з двору. Вони вдвох взялися за рушницю і випадково пролунав постріл. Пам`ятає лише два постріли. ОСОБА_6 склонився, тримався за груди, через хвилин п`ять вийшов.

Через півгодини будинок оточили два десятки людей з тероборони і забрали ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_15 , повідомив суду, що він є сусідом обвинуваченого ОСОБА_5 . Точну дату не пам`ятає, але на весні 2022 році близько 14-15 годин чув два постріли. Коли вийшов подивитися на вулицю то побачив старосту села, ОСОБА_6 та незнайомого йому чоловіка, вони вели ОСОБА_6 під руки і він тримався за бік. В цей час вийшов сусід ОСОБА_13 і вони вирішили вдвох піти подивитися, що сталося. Коли зайшли в двір ОСОБА_5 відстріляних гільз не було. ОСОБА_5 їм розповів, що вони втрьох його схопили та він вирвався, після чого побіг взяв рушницю. Перший постріл був попереджувальним, а другий випадковим. Він бачив у ОСОБА_5 синець.

Свідок ОСОБА_28 , повідомив суду, що ОСОБА_5 знає років 30, вони односельчани. Стосовно подій які відбулися 01.04.2022 року в с. Локнисте, Чернігівського району, Чернігівської області показів суду не надав.

Свідок ОСОБА_29 , повідомив суду, що ОСОБА_5 знає, як сусіда, стосовно подій які відбулися 01.04.2022 року в с. Локнисте, Чернігівського району, Чернігівської області показів суду не надав.

Крім того, вина ОСОБА_5 повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування, а саме:

-заявою ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення від 01.04.2022; (т.2, а.с. 19)

-протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального право порушення від 03.04.2022; (т.2, а.с. 20)

-заявою ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення від 02.04.2022; (т.2, а.с. 21)

-протоколом огляду місця події від 03.04.2022 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого оглянуто подвір`я; (т.2, а.с. 23-25)

-заявою ОСОБА_5 про добровільну видачу помпової рушниці HALK YILDIZI від 03.04.2022; (т.2, а.с. 28)

-протоколом огляду місця події від 03.04.2022 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_4 , в ході якого вилучено помпову рушницю HALK YILDIZI; (т.2, а.с. 29-36)

-екстреним повідомленням про звернення потерпілого щодо настання нещасного випадку на виробництві; (т.2, а.с. 40)

-заявою ОСОБА_6 про надання фото тілесних ушкоджень; (т.2, а.с. 51-55)

-протоколом проведення слідчого експерименту від 11.04.2022 за участю ОСОБА_6 , в ході якого останній розповідав та показував обставини які відбувалися 01.04.2022 за місцем мешкання ОСОБА_5 ; (т.2, а.с. 56-60)

-висновком експерта №138 від 20.05.2022, відповідно до якого згідно наданої на судово-медичну експертизу медичної документації у гр-на ОСОБА_30 , 1961 р.н., виявлені тілесні ушкодження у вигляді «рваних ран» лоба, правої половини грудної клітки, правої верхньої кінцівки, котрі по давності утворення можуть відповідати даті 01.04.2022 р., як усі в сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; Виходячи з кількості зовнішніх ушкоджень, описаних в наданій на експертизу медичній документації на ім`я ОСОБА_30 , їх характеру та розташування можна припустити, що вони могли утворитися не менш ніж від 4 (чотирьох) травмуючи дій: як мінімум 1(однієї) травмуючої дії в ділянку лоба, як мінімум 1 (однієї) травмуючої дії в ділянку грудної клітини, як мінімум 1 (однієї) травмуючої дії в ділянку правого плеча та як мінімум 1 (однієї) травмуючої дії в ділянку правого передпліччя; Тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_6 , спричинялися з силою достатньою для їх утворення; (т.2, а.с. 67-69)

-протоколом огляду речей від 27.06.2022 р. в ході якого вилучено гладкоствольну рушницю з написом HALK YILDIZI mod. 3 серії 18-1080; (т.2, а.с. 89-96)

Стосовно твердження захисника, що після дослідження матеріалів справи встановлено відомості, що можуть свідчити про неповноту розслідування та докази зібрані стороною обвинувачення з порушенням норм КПК України є недопустимими, що в свою чергу тягне за собою неможливість їх використання у судовому процесі, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 7 КПК України закріплює загальні засади кримінального провадження, які полягають у тому, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати цим засадам. До них належать верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності та забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий судя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належність доказів визначається ст. 85 КПК України, відповідно до якої належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.89 КПК України, визнання доказів недопустимими здійснюється судом при прийнятті остаточного рішення в кримінальному провадженні.

Допустимість доказів це їх придатність для використання у кримінальному процесі за формальними ознаками, на відміну від вимоги щодо належності, тобто придатності для використання за змістом.

Критерії допустимості доказів це належний порядок проведення процесуальної дії, яка використовується, як засіб одержання доказів, та належний суб`єкт, який має право проводити процесуальні дії з метою одержання доказів.

Підстави для визнання наведених вище доказів у даному провадженні недопустимими чи неналежними відсутні.

Отже, з`ясувавши обставини справи, оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності з врахуванням вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_5 в тому, що він винен в закінченому замаху на умисне вбивство, тобто в закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , а його дії вірно кваліфікованими за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Отже, ОСОБА_5 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілий ОСОБА_6 відвів дуло рушниці від своєї грудної клітини, тим самим позбавивши можливості останнього довести активні дії до кінця.

Позиція обвинуваченого щодо невизнання ним своєї вини у вчиненні даного злочину на думку суду є неправдивою, направленою на пом`якшення своєї вини, та розцінюється судом як спосіб захисту власних інтересів та спробу уникнути кримінальної відповідальності, оскільки дана позиція повністю спростовується сукупністю зібраних по справі доказів, показами потерпілого, свідків, письмовими доказами, які є логічними, послідовними, та взаємоузгоджуються між собою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає, що дії ОСОБА_5 , органом досудового розслідування за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України кваліфіковані не правильно, з огляду на відсутність у останнього умислу на позбавлення життя ОСОБА_6 , тому вважає, що дії обвинуваченого підлягають перекваліфікації на ч.1 ст.125 КК України, а кримінальне провадження закриттю на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності

Твердження та доводи захисника про відсутність умислу в обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_6 , та необхідність перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.125 КК України, суд вважає непереконливими з наступних підстав.

Ч. 2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України передбачає відповідальність за закінчений замах на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

У свою чергу, частина 1 статті 125 КК України передбачає відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій. Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

Згідно зі ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

У випадку, коли під час замаху на злочин винний спрямовує свою волю на запобігання настанню суспільно небезпечного наслідку, в такому разі може мати місце добровільна відмова від вчинення злочину - остаточне припинення особою за своєю власною волею замаху на злочин, якщо при цьому вона усвідомлювала можливість доведення злочину до кінця (ст. 17 КК України).

Відповідно до приписів ч. 2ст. 17 КК України особа, яка добровільно відмовилася від доведення злочину до кінця, підлягає кримінальній відповідальності в тому разі, якщо фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину.

На стадії закінченого замаху на вбивство добровільна відмова можлива лише в тих випадках, коли між здійсненим діянням і ймовірним настанням суспільно небезпечних наслідків є певний проміжок часу, у ході якого особа контролює розвиток причинного зв`язку, може втрутитися і перешкодити настанню суспільно небезпечного наслідку. Добровільна відмова у цих випадках можлива лише завдяки активним діям.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату.

Згідно з роз`ясненням, що містяться в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» особа, яка добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, підлягає кримінальній відповідальності лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину. Якщо ж відмова мала місце вже після вчинення дій, які особа вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч. 2 ст. 15 КК як закінчений замах на злочин, який особа бажала вчинити. При цьому треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Верховний Суд України в своїх рішеннях (справи № 5-10кс14, № 5-32кс14) неодноразово вказував, що вирішуючи в справах про злочини проти життя та здоров`я особи питання про те, з прямим чи непрямим умислом діяв винуватий, суд має виходити із сукупності всіх обставин справи й ураховувати не тільки поведінку винуватого, потерпілого і їх взаємостосунки до злочину, під час і після його вчинення, але й спосіб учинення злочину, застосовані засоби і знаряддя, сам характер заподіяних потерпілим поранень. Про наявність саме прямого умислу можуть свідчити, зокрема, діяння винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі. Суд також звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчиняти замах на їх досягнення.

У даному кримінальному провадженні про умисел обвинуваченого на вбивство ОСОБА_6 , переконливо свідчить сукупність всіх фактичних обставин вчиненого ним діяння, зокрема знаряддя злочину рушницю, спосіб нанесення, характер і локалізація тілесного ушкодження (в область грудної клітини), інтенсивність та цілеспрямованість дій обвинуваченого, а саме, що під час сварки, коли їх вже розбороняли він зайшов в будинок витягнув рушницю з чохла, перезарядив рушницю та вийшов на двір зробив постріл під ноги, а після цього повторно перезарядив рушницю та поцілив в груди потерпілого, усвідомлюючи наслідки цих дій та розуміючи їх суспільно-небезпечні наслідки.

Вказані обставини переконують суд, що обвинувачений умисно намагався позбавити життя потерпілого, при цьому, використовуючи свою явну перевагу над потерпілим, оскільки в руках тримав рушницю.

На переконання суду, усі дії ОСОБА_5 вказують на те, що обвинувачений бажав настання смерті ОСОБА_6 , і усвідомлював, що спричинення пострілу у життєво-важливі органи потягне за собою смерть останнього і такі його дії не призвели до смертельного наслідку лише завдяки діям потерпілого, який діючи з метою самозахисту, встиг відвести дуло рушниці від грудної клітини.

Отже, дії ОСОБА_5 були продиктовані єдиним умислом і спрямовані на вчинення умисного вбивства ОСОБА_6 , з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, з яким у нього та у його дружини неодноразово виникали конфлікти щодо гуманітарної допомогти яка надходила до с.Локнисте, та конфлікту, що виник напередодні щодо написання скарг на його дії.

Відповідно до ст.ст. 3, 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави захищати життя людини.

Здійснюючи вистріл з рушниці у життєво-важливі органи потерпілому, обвинувачений ОСОБА_5 діяв з прямим умислом на заподіяння смерті, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого та бажав їх настання, а тому його дії правильно кваліфіковані, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за ч. 2 ст.15 ч. 1 ст.115 КК України.

Дії обвинуваченого містять усі елементи складу злочину, що йому інкримінують. Об`єктивних даних, які б свідчили про дії ОСОБА_5 , пов`язані із захистом своїх прав та інтересів на момент скоєння злочину, матеріали кримінального провадження не містять.

Підстав для здійснення перекваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винуватого та його відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

З огляду на викладене, відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, його характер направлений на позбавлення життя потерпілого, обстановку, спосіб, місце і час його вчинення, форму, вид, ступінь вини, мотив і мету кримінального правопорушення, обставини, що безпосередньо пов`язані із вчиненням обвинуваченим кримінального правопорушення і характеризують поведінку останнього після вчинення злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, відсутність пом`якшуючих, та обтяжуючих покарання обставин, з метою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним інших злочинів, суд, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання з урахуванням ч. 3 ст. 68 КК України в межах санкції передбаченої ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

Приймаючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, і на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 в справі "Скополла проти Італії" зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На думку суду, призначення такого виду покарання як позбавлення волі забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, і буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

Процесуальні витрати на залучення експертів в кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим за ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбування ним покарання рахувати з моменту його фактичного затримання після приведення вироку до фактичного виконання.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

- 29 (двадцять дев`ять) файлів фото та відео документів, що записані на оптичний носій марки «Videx» формату 16х DVD-R, об`ємом 4,7 GB/120 min, відео файли «2022-04-01 10.31.03», «2022-04-03 18.53.20» що записані на оптичний носій марки «Videx» формату 16х DVD-R, об`ємом 4,7 GB/120 min залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- рушницю «HALK YILDIZY» mod 003 №18-1080 Tarun/Sundium темного кольору - примусово безоплатно вилучити у власність держави та передати ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Чернігова протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя ОСОБА_1