провадження № 11-сс/991/592/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м.Київ

Суддя Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги ухвалою слідчого Печерського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно ОСОБА_2 , вилучене 08 квітня 2025 року під час обшуку автомобіля, зокрема, мобільні телефони Apple iPhone 13 та Apple iPhone15 PRO МАХ.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 04 вересня 2025 року звернувся з апеляційною скаргою, за вимогами якої просив скасувати ухвалу слідчого Печерського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити повністю.

Згідно з ч.1 ст.24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Законність і обґрунтованість рішень слідчого судді, прийнятих на досудовому розслідуванні, може бути забезпечена можливістю їх оскарження в апеляційному порядку. Передбачене положеннями глави 26 КПК право на оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування є важливою гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників кримінального провадження і процесуальним інструментом виправлення судової помилки на цьому етапі кримінального провадження та відповідає його завданням, передбаченим ст.2 КПК України.

В той же час право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).

При вирішенні питання щодо відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач перевіряє апеляційну скаргу на предмет прийнятності та відсутності перешкод для призначення її до апеляційного розгляду, що передбачені ч.1, п.1-4 ч.3 та ч.4 ст.399 КПК.

Так, відповідно до п.3 ч.3 ст.399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо апеляційна скарга не підлягає розгляду в цьому суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання можливості призначення апеляційної скарги до розгляду, суддя-доповідач дійшов висновку про наявність підстав, для її повернення з підстав, визначених п.3 ч.3 ст.399 КПК, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» Вищий антикорупційний суд є постійно діючим вищим спеціалізованим судом у системі судоустрою України.

У частині 1 ст.4 цього Закону визначено, що Вищий антикорупційний суд здійснює правосуддя як суд першої та апеляційної інстанцій.

З дня початку роботи Вищого антикорупційного суду, тобто з 5 вересня 2019 року, набули чинності зміни до КПК, якими, у тому числі, крім територіальної, розмежовано предметну юрисдикцію судів, які здійснюють кримінальне провадження в апеляційній інстанції.

Так, згідно з п.20 ч.1 ст.3 КПК судом апеляційної інстанції є відповідний апеляційний суд, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться суд першої інстанції, що ухвалив оскаржуване судове рішення, а також Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду - стосовно судових рішень Вищого антикорупційного суду, ухвалених як судом першої інстанції, а також стосовно судових рішень інших судів першої інстанції, ухвалених до початку роботи Вищого антикорупційного суду в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених цим Кодексом до підсудності Вищого антикорупційного суду.

Таким чином перегляд в апеляційному порядку Апеляційною палатою Вищого антикорупційного суду судових рішень інших судів першої інстанції здійснюється відносно судових рішень, які були ухвалені саме до початку роботи Вищого антикорупційного суду в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених цим Кодексом до підсудності Вищого антикорупційного суду.

У таких випадках при розмежуванні юрисдикції між Апеляційною палатою Вищого антикорупційного суду та апеляційними судами загальної юрисдикції враховуються положення п.20-2 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК.

З матеріалів апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що оскаржувану ухвалу постановлено слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва.

Оскільки оскаржуване судове рішення постановлено слідчим суддею місцевого суду загальної юрисдикції, правом переглядати його в апеляційному порядку має відповідний апеляційний суд загальної юрисдикції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться суд першої інстанції, що ухвалив оскаржуване рішення. Саме така позиція відповідає усталеній практиці Верховного Суду (ухвала Верховного Суду від 26 березня 2021 року у справі №757/50347/20; ухвала від 23 березня 2023 року у справі №947/4126/23; ухвала від 17 липня 2025 року у справі №761/25195/25).

Таким чином судом, встановленим законом для розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року, є Київський апеляційний суд.

Доводи представника щодо підсудності поданої ним апеляційної скарги Апеляційній палаті Вищого антикорупційного суду суддя-доповідач відхиляє, позаяк при вирішенні питання щодо підсудності конкретної справи слід застосовувати прямі норми кримінального процесуального законодавства України, які в даному випадку чітко та недвозначно визначають порядок перегляду судового рішення суду загальної юрисдикції відповідним апеляційним судом загальної юрисдикції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться суд першої інстанції, що ухвалив оскаржуване рішення.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає поверненню з підстав, передбачених п.3 ч.3 ст.399 КПК, як така, шо не підлягає розгляду в цьому суді апеляційної інстанції.

При цьому повернення апеляційної скарги не може сприйматись як обмеження доступу до правосуддя, оскільки право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

За положеннями ч.7 ст.399 КПК повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому КПК.

Керуючись ст. 399 КПК, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а у разі постановлення ухвали без виклику особи, яка її оскаржує, з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1