Справа№ 309/76/21
Провадження № 1-в/309/28/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст клопотання засудженого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 який засуджений вироком Хустського районного суду від 9 жовтня 2023 р. за ч.1 та ч.2 ст. 185 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд з клопотанням про звільнення його від покарання призначеного вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 09.10.2023 року у справі № 309/76/21, за ч.1 та ч.2 ст.185 КК України, в зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Клопотання вмотивовано тим, що вироком Хустського районного суду від 9 жовтня 2023 р. його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді двох років обмеження волі. Також, даним вироком його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим , остаточно призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням , якщо він протягом іспитового строку, який суд визначив у два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язано 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Із вироку Хустського районного суду від 09.10.2023 р. вбачається, що загальна вартість викраденого засудженим майна становить 1400 грн.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (далі - Закон України №3886-ІХ), яким ст.51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст.51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення, вважається крадіжка, вартість майна, якої на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно дост.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2019 року становить 1921 гривню, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян складає 960,5 гривень на 2019 рік, а два неоподаткованих мінімумів (ч.2 ст. 51 КУпАП) становить 1921 гривні.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2020 року становить 2102 гривню, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян складає 1051 гривня на 2020 рік, а два неоподаткованих мінімумів (ч.2 ст. 51 КУПАП) становить 2102 гривні.

Як вбачається з вироку Хустського районного суду Закарпатської області від 09.10.2023 р. у справі № 309/76/21, вартість викраденого засудженим майна становить за епізодом у 2019 р. 700 грн, а за епізодом у 2020 р. - 700 грн., що є меншим розміру двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом відповідно у 2019 і 2020 роках. Тому таке діяння, станом на день розгляду клопотання, не є кримінально караним.

Враховуючи наведені обставини ОСОБА_3 просить суд звільнити його від покарання призначеного вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 09.10.2023 року у справі № 309/76/21, за ч.1 та ч.2 ст.185 КК України, в зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився , у своєму клопотанні просив провести розгляд у його відсутність, але за участю захисника, якого просив залучити з Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги.

Ухвалою Хустського районного суду від 12 травня 2025 р. зобов`язано Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної вторинної правничої допомоги призначити захисника ОСОБА_3 .

Відповідно до доручення Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 13.05.2025 р. № 001-070001224 призначено адвоката ОСОБА_4 , який надіслав заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, а в разі неможливості проведення відеоконференції провести розгляд клопотання у його відсутність .

Ухвалою Хустського районного від 19 травня 2025 р. відмовлено адвокату ОСОБА_4 у проведення судового засідання в режимі відеоконференції , а тому розгляд даного клопотання проведено у відсутність захисника.

В судове засідання прокурор Хустської окружної прокуратури не з`явився. На адресу суду від прокурора ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд клопотання у його відсутність, не заперечує проти його задоволення .

Дослідивши матеріали подання суд доходить наступного.

В процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч. 2ст. 74 КК України.

Застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст. 58 Конституції України про зворотню дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі. Так, згідно з ч. 1ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1ст. 74 КК).

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема,Кодексу України про адміністративні правопорушення

Вказана в ч. 2ст. 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи, незалежно від того, відбуває вона покарання, чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст. 536 КПК України). При цьому, законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання.

Вказана підстава є обов`язковою для застосування судом.

Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2ст. 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Відповідно до положень п.2 ч.2ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4,6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 ч.1ст. 537 цього Кодексу.

Згідно п.13 ч.1ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3статті 74 Кримінального кодексу України.

Судом установлено, що 09.10.2023 року вироком Хустського районного суду Закарпатської області у справі № 309/76/21 ОСОБА_3 засуджений за ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді двох років обмеження волі. Також, даним вироком його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим , остаточно призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням , якщо він протягом іспитового строку, який суд визначив у два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язано 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Даний вирок набрав законної сили і не оскаржувався.

В подальшому вироком Хустського районного суду від 9 лютого 2024 р. ОСОБА_3 засуджено за ч.4 ст.189 КК України та призначено йому покарання у вигляді семи років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.4 ст. 70 КК України до даного покарання частково приєднано покарання за вироком Хустського районного суду від 9 жовтня 2023 р. у вигляді одного місяця позбавлення волі і остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у вигляді семи років і одного місяця позбавлення волі.

9 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким статтю 51КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Про правила застосування зазначеного підходу нагадав ВС у постанові Об`єднаної палати ККС від 07.10.2024 у справі №278/1566/21, де виходив з того, що статті185,190,191КК України фактично містять відсилку до статті 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна. Таким чином, ВС визначив, що кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 НМ (неоподатковуваний мінімум) безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, а цей розмір прямо не визначено в тексті кримінального закону, бо він вказаний законодавцем у статті 51 КУпАП.

Для обрахунку суми заподіяної майнової шкоди неоподатковуваний мінімум доходів громадян застосовується як 1/2 прожиткового мінімуму для працездатних громадян станом на 1 січня поточного року, тобто, щорічно змінюється Законом України про Державний бюджет України тому, на відміну від обрахунку штрафу в якості відповідальності за правопорушення - де розмір неоподатковуваного мінімуму становить 17 грн. (п.5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України), - для кваліфікації кримінальних правопорушень використовується сума неоподатковуваного мінімуму доходів громадян - яка встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної відповідною нормою ПК України (пп. 169.1.1) і дорівнює 50 % розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (в розрахунку на місяць), та враховується станом на час вчинення правопорушення, з урахуванням п.п 169. 1. 1п.169.1ст.169 розділу IV Податкового кодексу України.

Відповідно дост.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2019 року становить 1921 гривню, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян складає 960,5 гривень на 2019 рік, а два неоподаткованих мінімумів (ч.2 ст. 51 КУпАП) становить 1921 гривні.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2020 року становить 2102 гривню, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян складає 1051 гривня на 2020 рік, а два неоподаткованих мінімумів (ч.2 ст. 51 КУПАП) становить 2102 гривні.

Згідно з ч.1ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Як убачається з вироку Хустського районного суду Закарпатської області від 09.10.2024 року у справі № 308/76/21, ОСОБА_3 15.09.2019 року вчинив крадіжку на суму 700 грн., та 29.08.2020 р. вчинив крадіжку на суму 700 грн. що станом на момент події складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, на засудженого ОСОБА_3 розповсюджується дія Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Відповідно до положень ч. 2ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

А тому на підставі вищенаведеного, враховуючи те, що ОСОБА_3 засуджено за діяння, караність якого законом усунена, суд доходить висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 58 Конституції України, ст.5, ч.2 ст.74, ст.185 КК України, ст.ст.369,372,376,537,539 КПК України,Закону України №3886-ІХ від 18 липня 2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_3 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від покарання призначеного вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 09.10.2023 року у справі №309/76/21, за ч.1 та ч.2 ст.185 КК України, в зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд протягом семи днів з дня оголошення ухвали. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_1