Справа № 715/2353/24
Провадження № 1-кп/715/41/25
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.04.2025 селище Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:
судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , одружений, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, -
ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з іншими, на даний час невстановленими особами, умисно, протиправно, з метою незаконного переправлення осіб через державний кордон України, організували незаконне переправлення однієї особи через державний кордон України до Румунії через встановлений пункті пропуску на території Чернівецького району Чернівецької області за наступних обставин.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, термін дії якого неодноразово продовжувався, востаннє - 06.02.2024, строком на 90 діб, у зв`язку з чим почали діяти обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років.
Так, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, невстановлені на даний час особи, які здійснили пошук особи, яка бажає незаконно перетнути державний кордон України, надавали вказівки, проводили інструктаж, вступили у попередню злочинну змову з ОСОБА_4 , який має встановлені до чинного законодавства України підстави для виїзду за межі території України під час дії воєнного стану, та який здійснював безпосереднє доставлення до зони прикордонного контролю цієї особи.
З цією метою, в період часу з 05.07.2023 по 10.08.2023 року, невстановлена на даний час особа, яка діяла за попередньою змовою з ОСОБА_4 та іншими, на даний час невстановленими особами, підшукала одну особу з числа громадян України, яким достеменно було відомо про вищевказані тимчасові обмеження щодо виїзду чоловіків віком від 18 до 60 років з України, та яка бажала незаконно перетнути державний кордон України, а саме: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця с. Брусниця Вижницького району Чернівецької області.
При цьому, невстановлена на даний час особа, яка діяла за попередньою змовою з ОСОБА_4 та іншими, на даний час невстановленими особами, використовуючи застосунок для дзвінків і обміну повідомленнями «Vіbеr» завчасно обумовили із зазначеною особою порядок незаконного переправлення через державний кордон України.
В подальшому, після укладення усної домовленості про порядок незаконного переправлення через державний кордон України, невстановлена на даний час особа, яка діяла за попередньою змовою з ОСОБА_4 та іншими, на даний час невстановленими особами, використовуючи застосунок для дзвінків і обміну повідомленнями «Viber» наказали ОСОБА_6 аби він 10.08.2023 біля 20:00 год очікував у невстановленому органом досудового розслідування місці, що в с. Коровія Чернівецького району Чернівецької області, звідки його забере невстановлена на даний час органом досудового розслідування особа.
Надалі, невстановлена на даний час особа, яка діяла за попередньою змовою з ОСОБА_4 та іншими, на даний час невстановленими особами, використовуючи застосунок для дзвінків і обміну повідомленнями «Viber» 10.08.2023 о 20:58 год написала нове повідомлення ОСОБА_6 про те, що його за 20 хв забере невстановлена на даний час органом досудового розслідування особа.
В подальшому, 10.08.2023 біля 21:20 год., ОСОБА_4 , який діяв за попередньою змовою з іншими, на даний час невстановленими особами на транспортному засобі марки «Mercedes Benz Sprinter 516», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під своїм керуванням приїхав до невстановленого органом досудового розслідування місця, де наказав ОСОБА_6 сідати до вказаного транспортного засобу, в салоні якого перебували ще четверо осіб.
В подальшому, ОСОБА_4 , який діяв за попередньою змовою з іншими, на даний час невстановленими особами забравши ОСОБА_6 з раніше обумовленого невстановленими на даний час особами місця, використовуючи транспортний засіб марки «Mercedes Benz Sprinter 516», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під своїм керуванням привіз ОСОБА_6 та ще 4 осіб на територію МАПП «Порубне», що розташовано у с. Тереблене Чернівецького району Чернівецької області.
Перебуваючи у вказаному місці, у ході проходження паспортного контролю ОСОБА_4 , який діяв за попередньою змовою з іншими, на даний час невстановленими особами, переслідуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне переправлення особи через державний кордон України, приховав від працівників Державної прикордонної служби України присутність в автомобілі ОСОБА_6 , та вказав кількість осіб, які проходять паспортний контроль четверо, замість п`яти, як було насправді.
В подальшому, під час проходження перевірки салону транспортного засобу марки «Mercedes Benz Sprinter 516», реєстраційний номер НОМЕР_1 працівниками Державної прикордонної служби України було виявлено ОСОБА_6 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав частково. Під час його первинних показів в суді, обвинувачений повідомив, що на прохання свого племінника ОСОБА_8 погодився поїхати в якості водія транспортного засобу марки «Mercedes Benz Sprinter 516», реєстраційний номер НОМЕР_1 за кордон. Разом з ним також ла кордон мала їхати його сестра ОСОБА_9 та племінниця ОСОБА_10 . Безпосередньо коло кордону біля АЗС ПП-ойл коли він сів в транспортний засіб там було ще двоє хлопців, один з яких був неповнолітній. Інший хлопець ОСОБА_11 за словами його племінника мав бути, як другий водій. Після чого, при заїзді на територію пункту пропуску він повідомив прикордоннику, що в бусі четверо осіб, а також він як водій. Отримавши талон поїхав далі. Сказав всім передати паспорта, які поклав на панель. Потім взяв паспорта з панелі та передав їх прикордоннику, проте як потім виявилось передав тільки чотири паспорта та не дав паспорт ОСОБА_11 . Відкривши повністю бокові двері прикордонниця помітила, що в автомобілі, ще одна особа, а саме ОСОБА_6 , паспорт якого він не надав. Після чого, він одразу їй з панелі надав паспорт останнього, однак з`ясувалось, що він не має права на перетин кордону, після чого їх затримали.
Слід заначити, що під час первинного допиту, обвинувачений вказував, що він вперше як водій виїжджав за кордон, а тому можливо не повідомив точну кількість осіб, які були в транспортному засобі, або можливо прикордонник його не зрозумів та помилково не надав всі паспорти.
Разом з тим, під час додаткового допиту обвинуваченого в судовому засіданні, останній повідомив, що дійсно він не вперше перетинав кордон, проте вперше саме на цьому транспортному засобі і з пасажирами. Проте дослідивши додатково письмові докази, обвинувачений підтвердив, що раніше неодноразово виїжджав за кордон як водій, при цьому в даному випадку вказував, що напевно його підстав його племінник ОСОБА_8 який сказав йому взяти в якості пасажира також ОСОБА_11 . Вказував, що у вчиненому розкаюється, просив не призначати йому суворої міри покарання.
Незважаючи на фактично часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його провина доведена наступними доказами.
Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду повідомив, що він працює військовослужбовцем в Державній прикордонній службі на посаді інспектора на КПП «Порубне». В його функціональні обов`язки входить видача контрольних талонів при в`їзді на КПП, він запитує водія скільки людей знаходяться в транспортному засобі, записує кількість в талон, якого надає водію. Коли під`їхав обвинувачений на КПП, він чітко повідомив, що у транспортному засобі четверо людей, при цьому він побачив на панелі під лобовим склом чотири паспорти. При цьому візуально в автомобілі було видно чотирьох осіб разом з водієм, в середину віто він не заходив, а розмова з водієм тривала десь приблизно одну хвилину. Потім після приїзду поліції він дізнався, що в транспортному засобу була ще одна особа.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду повідомила, що вона працює інспектором прикордонної служби на КПП «Порубне». Під час проходження паспортного контролю мікроавтобуса марки «Mercedes Benz Sprinter 516», реєстраційний номер НОМЕР_1 на виїзд з України. в талоні було заначено чотирьох осіб і чотири паспорти було подано. Паспорта надав обвинувачений по справі, він був водієм мікроавтобуса. Вона взяла паспорти та підійшла до мікроавтобуса для перевірки кількості осіб, при цьому водій привідкрив бокові двері, проте вона штовхнувши їх до кінця побачила, ще одного пасажира, який сидів на сидінні з боку, так, що з вулиці його не було видно, при цьому паспорт даної особи водій не надав. Запитала особу його де паспорт, проте він мовчав. Водій сказав, що він забув надати паспорт цього пасажира. Після чого вона покликала старшого зміни, і далі він займався цим питанням.
Свідок ОСОБА_14 суду повідомила, що ОСОБА_6 це її хлопець. На даний час, він після спроби невдалого перетну кордону мобілізований до лав ЗСУ у серпні 2023 року. Їй відомо, що він шукав шляхи незаконного перетину кордону, оскільки законних підстав перетнути кордон у нього не було. З ким він домовлявся та за яку суму про перетин кордону їй не відомо.
Явка свідка ОСОБА_6 у судові засідання не була забезпечена, на виклики суду свідок не з`являвся, а постанову про його привід не було виконано.
Оскільки свідок ОСОБА_6 в ході досудового розслідування був допитаний слідчим суддею в порядку ст.225 КПК України, ці його покази були досліджені судом.
Так, свідок ОСОБА_6 , в ході допиту слідчим суддею повідомив, що він маючи намір виїхати за кордон шукав варіанти як це зробити. В інтернеті знайшов сайт, який пропонував виїзд за кордон на якому він заповнив анкету. Потім через деякий час йому зателефонував невідомий та представився ОСОБА_15 . В ході розмови останній цікавився чи є у нього посвідчення водія, а також повідомив, що зможе йому допомогти перетнути кордон, при цьому за ці послуги треба буде заплатити 1000 доларів США вже після перетину кордону. Потім ОСОБА_15 йому повідомив, що необхідно прибути в м. Чернівці біля магазину ДЕПОТ звідки його заберуть. Перебуваючи біля ДЕПОТу, на мікроавтобусі його забрав обвинувачений. По дорозі вони забрали ще двох жінок. На пункті пропуску він передав свій паспорт водію, при цьому його запевнили, що кордон він перетне без проблем. Про наявність у нього підстав для перетину кордону, чи наявності у його в системі Шлях, обвинувачений його не питав. Під час проходження паспортного контролю, працівник прикордонної служби побачивши його в мікроавтобусі запитав хто він і де його документи. Тоді він зрозумів, що його надурили, після того їх затримали.
Також вина обвинуваченого крім показів свідків, підтверджується, в тому числі, дослідженими письмовими доказами, які визнані судом належними та допустимими, а саме:
-повідомленням від 31 Прикордонного загону про виявлення кримінального правопорушення від 11 серпня 2023 року, згідно якого військовослужбовцями НОМЕР_2 Прикордонного загону в ході проведення оперативно-розшукових заходів було встановлено, що гр. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , шляхом надавання порад та вказівок, усували перешкоди, за певну грошову винагороду в незаконному перетині державного кордону України особами і залучали до здійснення протиправної діяльності ОСОБА_4 ;
-протоколом огляду місця події від 11.08.2024 року;
-протоколом огляду предметів від 24.08.2023 року відповідно до якого одним з предметів огляду був мобільний телефон марки «iPhone 13» свідка ОСОБА_6 в якому виявлено контакт з номером НОМЕР_3 який в телефонній книзі записаний « ОСОБА_15 » з яким спілкування відбулося за допомогою додатку «Viber» з 05.07.2023 року. При цьому з скріншотів переписки з контактом « ОСОБА_15 » вбачається, що ОСОБА_6 домовлявся про незаконний перетин кордону, йому повідомляють куди і коли необхідно прибути, запевняють його, що про все на кордоні домовились, і що все буде добре, тощо;
-опрацьованими даними які отримані від румунської сторони щодо перетину кордону на в`їзд та виїзд в/з Румунії в період з 01.01.2023 року по 01.11.2023 року особами, які слідували в транспортних особами, які слідували в транспортних засобах марки «Mersedes benz Sprinter» р/н НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_1 відповідно до яких обвинувачений ОСОБА_4 більше десяти разів перетинав кордон в якості водія на вищевказаних транспортних засобах, з пасажирами, тобто він був обізнаний про порядок перетину кордону;
-даними перевірки за системою «Аркан» про перетин Державного кордону України обвинуваченим ОСОБА_4 , які також підтверджують обізнаність останнього щодо порядку перетину кордону.
Крім цього в судовому засіданні також були допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . При цьому, свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомила, що обвинувачений це її рідний дядько. Повідомила, що напередодні цих подій в липні 2023 року вона повернулася з Бельгії і на 11.08.2023 року вона мала квиток з Сучави Румунія до Бельгії, а тому шукала бус чим поїхати до Сучави. Оскільки у її рідного брата є бус, домовились, що вона з мамою поїдуть на його бусі. Батько привіз їх з мамою до заправки ПП-ойл біля кордону, де вони переспіли в бус брата. За кермом мав їхати її дядько ОСОБА_4 . В бусі знаходились водій ОСОБА_4 , двоє хлопців, один на передньому сидінні, а інший на задньому та вона з мамою, тобто всього п`ятеро осіб. Той хлопець, що був позаду казав, що в нього є шлях. Коли під`їхали до кордону, прикордонник спитав скільки людей в бусі, потім поїхали далі і водій дав прикордоннику паспорта.
Свідок ОСОБА_9 суду повідомила, що обвинувачений її рідний брат. В липні 2023 року приїхала її донька з Бельгії і мала їхати назад, а вона мала її супроводжувати. Її син ОСОБА_8 є власником буса на якому їхав обвинувачений. Син сказав, що вони з донькою поїдуть на його бусі, а водієм буде обвинувачений. Чоловік привіз їх з донькою та обвинуваченого на заправку ПП Ойл, що біля кордону. Там вона з дочкою сіли в бус сина, був ще один неповнолітній хлопець ОСОБА_16 , а також до них сів до того невідомий їй хлопець ОСОБА_6 . Син казав, що останній має посвідчення водія, а тому буде в якості другого водія. Коли ОСОБА_6 сів в бус він повідомив, що у нього є паспорт і шлях. Він сів на задньому сидінні. Коли під`їхали до шлагбауму водій сказав прикордоннику, що в бусі четверо осіб і він та отримав талон. Вона зібрала паспорти і передала їх водію, а він поставив їх на панель. Коли підійшла працівниця прикордонної служби, він віддав їй чотири паспорти. Потім вона підійшла до бокових дверей та відкрила їх та побачила ОСОБА_6 і запитала де його паспорт, і водій одразу віддав їй його паспорт.
Разом з тим, оскілки вказані свідки є близькими родичами обвинуваченого, суд критично відноситься до показів вказаних свідків в частині їх твердження про те, що ОСОБА_6 повідомив обвинуваченому, що у нього є Шлях. При цьому свідок ОСОБА_6 під час його допиту слідчим суддею вказував, що він не казав обвинуваченому про те, що у нього є Шлях і він може законно перетнути кордон, і сам обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні чітко підтвердив, що він не запитував ОСОБА_6 чи він має право на перетин кордону , або чи внесений він в систему Шлях.
Сторона обвинувачення на підставі вищевказаних показів свідків та досліджених письмових доказів ставить у вину ОСОБА_4 вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.332 КК України, а саме у незаконному переправленню осіб через державний кордон України та керівництві такими діями, за кваліфікуючими ознаками: вчинені, щодо кількох осіб та за попередньою змовою групою осіб.
Суд, вирішуючи питання, що входить до його компетенції, як то: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, діє в рамках пред`явленого обвинувачення.
Втіленням принципу справедливості судового розгляду є покладення тягаря доведення вини на сторону публічного обвинувачення. Суд може тільки надати оцінку тим обставинам, які викладені в обвинувальному акті і пересвідчитись, що вони підтверджуються належними, і допустимими доказами таким чином, щоб переконати навіть незацікавлену сторонню особу в тому, що обвинуваченим був вчинений зазначений злочин.
Оцінюючи склад злочину, суд враховує таке.
Так, безпосереднім об`єктом злочину є - встановлений порядок перетинання державного кордону України.
З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням таких діянь: 1) незаконне переправлення осіб через державний кордон України; 2) організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України; 3) керівництво незаконним переправленням осіб через державний кордон України; 4) сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.
Переправлення через державний кордон України - це дії, спрямовані на переведення, перевезення тощо осіб через умовну лінію, яка визначає межі території України. При цьому всі дії організатора, керівника такого переправлення або особи, яка сприяє йому, можуть бути повністю виконані ще до того, як особи, яких вони переправляють через державний кордон України, перетнули його.
Незаконним переправленням через державний кордон України є у випадках, коли особи переправляються через державний кордон України:
1) будь-яким способом поза відповідними пунктами пропуску;
2) у пунктах пропуску, але без відповідних документів;
3) у пунктах пропуску, але за документами, які містять недостовірні відомості про особу;
4) у пунктах пропуску, але без дозволу відповідних органів влади.
Незаконне переправлення осіб через державний кордон України - це дії особи, які полягають у забезпеченні перетинання (перевезення, переведення) державного кордону України іншими особами. Такі дії можуть бути вчинені у співучасті з іншими суб`єктами злочину безпосередньо чи шляхом використання інших осіб, які відповідно до закону не підлягають кримінальній відповідальності.
Керівництво - це активна діяльність щодо забезпечення самого переправлення під час його вчинення: віддання певних команд, розстановка учасників, розподіл їх обов`язків тощо.
Такі дії можуть бути вчинені у співучасті з іншими суб`єктами злочину безпосередньо чи шляхом використання інших осіб, які відповідно до закону не підлягають кримінальній відповідальності.
Із суб`єктивної сторони цей злочин вчиняється з прямим умислом.
Незаконне переправлення осіб через державний кордон України та керівництво такими діями обвинуваченим ОСОБА_4 полягало в тому, що останній забрав та привіз ОСОБА_6 до кордону та усвідомлюючи, що він є особою призовного віку та не має права на перетин кордону, намагався перевезти його через кордон, шляхом неповідомлення працівникам прикордонної служби про його перебування в транспортному засобі та ненадання його документів для перевірки, фактично приховуючи його присутність в транспортному засобі. При цьому достеменно встановлено, що злочин був вчинений за попередньою змовою групою осіб, оскільки сам обвинувачений підтвердив суду, що саме племінник йому сказав забрати ОСОБА_6 для того, щоб переправити його через кордон. Таким чином ці обставини, які інкримінуються обвинуваченому доведені дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показами свідків.
Разом з тим, в судовому засіданні достеменно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , намагався незаконно переправити через кордон тільки одну особу, ОСОБА_6 .
Частиною 3 статті 370 КПК України та частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.
Приписами статті 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі 366/3050/16-к.
Згідно ч.2 та ч.4 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 23 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.
Отже, суд вважає, що така кваліфікуюча ознака в діях обвинуваченого ОСОБА_4 , як вчинення злочину щодо кількох осіб не знайшла свого підтвердження, а тому суд виключає її з обвинувачення.
Принцип змагальності є наскрізним, і він не вичерпується реалізацією положень ст.290 КПК України. Навпаки, після передачі кримінального провадження до суду, саме суд, у ході розгляду справи під час безпосереднього дослідження кожного доказу у змагальній процедурі забезпечує безпосереднє дотримання принципу змагальності (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №13-43кс19).
Відповідно до ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На підставі викладеного, суд вважає, що винуватість обвинувачених ОСОБА_4 у незаконному переправленню осіб через державний кордон України та керівництві такими діями, за кваліфікуючими ознаками: вчинені, за попередньою змовою групою осіб, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена поза розумним сумнівом, і саме така кваліфікація дій обвинуваченого є правильною.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Вирішуючи питання про розмір і вид покарання, яке слід призначити обвинуваченим ОСОБА_4 і встановлюючи ступінь його вини у вчиненому злочині, суд дає оцінку не тільки окремому вчинку обвинуваченого, а також і його особистості, наскільки вона проявилася у його злочинних діях, наскільки він має нахил до скоєння правопорушень, його мотиви скоєння злочину.
В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 , одружений, має дорослу доньку, двох онуків та двох правнуків, тобто має міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної не притягувався, відсутні відомості про притягнення його до адміністративної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, має позитивну характеристику за місцем проживання та є особою похилого віку.
Обвинувачений ОСОБА_4 , частково визнав свою провину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, розкаюється у вчиненому. При цьому обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
З огляду на особистість обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає, що він не є особою суспільно небезпечною, який здатний на системне вчинення кримінальних правопорушень. При цьому з показів обвинувачених даних під час судового розгляду очевидно, що він не в повній мірі розумів суспільну небезпеку скоєного ними діяння та не в повній мірі давав оцінку своїм діям, а саме те, що безпосереднім об`єктом цього злочину є суспільні відносини з охорони суверенітету України, цілісності й недоторканності її кордонів, що є надзвичайно актуально в умовах війни.
Слід заначити, що суд також враховує обставини скоєного злочину обвинуваченим, а саме його безпосередні дії та роль у вчиненні злочину, які фактично проявилися у перевезенні особи, яка мала намір незаконно перетнути кордон до самого пункту пропуску та фактичне приховування цієї особи від працівників прикордонної служби.
Переходячи до питання обрання конкретного покарання, враховуючи обставини правопорушення та особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне призначити йому покарання, яка передбачена в межах санкції передбаченої ч.2 ст.332 КК України, зв`язане з позбавлення волі, а також з позбавленням права займатись певною діяльністю на визначений строк.
Разом з тим, не погоджуючись з позицією обвинувачення, суд в даному випадку вважає, що є достатні підстави для застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, оскільки переконаний, що його виправлення можливе без реального відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з випробувальним терміном, на протязі якого обвинувачений буде перебувати під певним контролем держави та знаходитись у стані певного остраху за будь-які наступні життєві події. Поведінка такої піднаглядної людини, повинна бути більш виваженою, більш стриманою, більш контрольованою ніж звичайної людини, оскільки навіть незначне правопорушення може призвести особу до заміни покарання на реальне його відбуття.
Призначаючи покарання з випробуванням, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 76 КК України і покласти на обвинуваченого рід обов`язків.
При цьому за глибоким переконанням суду, в даному випадку підстав для застосування вимог ч. 1 ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_17 суд не знаходить.
Призначення вказаного покарання, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного, обставинам правопорушення, особі обвинувачених, а також не тільки меті покарання, передбаченого ст. 50 КК, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.
Крім цього, враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не вбачає підстав для зміни йому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді застави.
Процесуальні витрати відсутні, питання про речові докази вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 377 КПК України суд,-
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.332 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаної із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян у м. Чернівці та прикордонних районних Чернівецької області строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки та покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід у виді застави відносно ОСОБА_4 , обраний ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 12.08.2023 року - залишити в силі.
Покласти на ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили наступні обов`язки:
- не відлучатись за межі Чернівецької області без дозволу прокурора чи суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- з`явитися за першою вимогою до працівників поліції, прокурора чи суду.
-автомобіль марки «Mersedes benz Sprinter 516» реєстраційний державний номерний знак НОМЕР_6 залишити власнику ОСОБА_7 , скасувавши арешт накладений на нього ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 15.08.2023 року;
-автомобіль марки «Mersedes benz Sprinter 313 CDI» реєстраційний державний номерний знак НОМЕР_7 залишити власнику ОСОБА_18 ;
-мобільний телефон марки «Iphone 13» IMEI 1: НОМЕР_8 , IMEI 2: НОМЕР_9 , який зберігається в камері зберігання речових доказів ВП №4 (м. Герца) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області повернути власнику ОСОБА_6 ;
-мобільний телефон марки «Galaxy J7 NEO» IMEI 1: НОМЕР_10 , IMEI 2: НОМЕР_11 , який зберігається в камері зберігання речових доказів ВП №4 (м. Герца) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області повернути власнику ОСОБА_4 ;
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
СУДДЯ: