УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня2025 року

м. Київ

справа № 361/10399/23

провадження № 51 - 2033 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчивши матеріали касаційної скарги захисника ОСОБА_4

в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2025 року,

установив:

За вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня

2024 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кривий Ріг Дніпропетровської області та жительку м. Бровари Київської області, раніше судиму,

засуджено за ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК)

і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Суд першої інстанції встановив, що маючи не зняту і не погашену судимість ОСОБА_5 28 жовтня 2023 року з 16:00 по 21:00 повторно, у умовах воєнного стану, перебуваючи в приміщенні магазину «Епіцентр» на вул. Київській, 253

у м. Бровари, взяла товар і пройшла через касову зону не сплативши за нього, та направилася до виходу, де її було зупинено працівниками охорони магазину, цим самим завдавши ТОВ «ЕПІЦЕНТР-К» майнової шкоди на загальну суму 9916,61грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2025 року цей вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник просить змінити вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості та звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 КК.

На обґрунтування своїх вимог указує, що призначене ОСОБА_5 покарання

у видіпозбавленняволі єявносуворим, оскільки судами не було враховано дані про особу засудженої, яка має двох малолітніх дітей, позитивні характеристики

з місця проживання, згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого

в період з 27 вересня по 05 жовтня 2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом не госпітальна двобічна нижньодолева пневмонія, Віл/СНІД 4 клінічна стадія, що відноситься до переліку хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання. Звертає увагу на відсутність у справі обставин, які обтяжують покарання та наявність таких, які його пом`якшують, зокрема щире каяття

у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За приписами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації її дій судом за ч. 2 ст. 15 - ч. 4

ст. 185 КК захисником у касаційній скарзі не заперечуються.

Фактично зміст доводів касаційної скарги зводиться до незгоди захисника

з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про неможливість застосувати до засудженоїположення ст.?75 КК, що, наїїпереконання, призвело допризначення явносувороготанесправедливогопокарання.

Однак такі доводи не є прийнятними.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій,

їх небезпечності та даним про особу винного.

За правилами ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Згідно з положеннями ст. 75 КК рішення про звільнення від відбування покарання

з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо особі призначено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, і дані про тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи у сукупності дають обґрунтовані підстави суду дійти висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин,

що впливають на покарання.

У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.

При призначенні покарання суд першої інстанції, керуючись положеннями статей?50,?65?КК, врахувавхарактер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому шляхом повернення викраденого майна та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Також судом було враховано дані щодо особи засудженої, яка раніше неодноразово судима за скоєння умисних корисливих злочинів проти власності, офіційно

не працевлаштована, під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не одружена, має двох малолітніх дітей, яких самостійно не утримує

і такі перебувають на утриманні та під опікою її матері, оскільки засуджена позбавлена батьківських прав, за місцем проживання зарекомендувала себе посередньо, порушень громадського порядку не допускає, алкогольними напоями та наркотичними речовинами не зловживає.

Урахувавши всі ці обставини у сукупності, місцевий суд визнав, що виправлення засудженої є неможливим без реального відбування призначеного покарання

у виді позбавлення волі.

При перегляді вироку суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника, які є аналогічними доводам її касаційної скарги,

та обґрунтовано погодився з правильністю рішення місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і також не знайшов підстав для застосування до неї положень ст. 75 КК.

Зокрема в своєму рішенні апеляційний суд казав на те, що засуджена не має на утриманні неповнолітніх дітей, які перебувають на утриманні та під опікою матері, оскільки ОСОБА_5 була позбавлена батьківських прав щодо них.

Водночас, перебування засудженої перед вчиненням злочину на стаціонарному лікуванні з діагнозом не госпітальна двобічна нижньодолева пневмонія, Віл/СНІД 4 клінічна стадія апеляційний суд не визнав обставиною, яка б зменшувала ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення та свідчила

б про те, що вчинення злочину було зумовлене збігом її тяжкого матеріального становища.

З урахуванням установлених судами першої й апеляційної інстанцій обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості та даних про особу засудженої ОСОБА_5 . Суд за доводами сторони захисту також не вбачає підстав для зміни оскаржених судових рішень і звільнення її від відбування покарання

з випробування на підставі ст. 75 КК. Під час перевірки касаційної скарги Судом не встановлено явної невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість урозумінні приписів ст. 414 КПК.

Призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК та

є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є належним чином обґрунтованими та вмотивованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду

від 13 травня 2025 року щодо засудженої ОСОБА_5 через відсутність підстав для її задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3