"16" травня 2025 р. Справа № 363/2212/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Вишгороді прокурора Вишгородської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби в кримінальному провадженні № 00000769 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

встановив:

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадженне № 00000769 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 121 КК України.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27.07.2023 обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби.

До суду надійшло клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби та зобов`язати обвинуваченого прибувати за першою вимогою до суду, повідомляти про зміну місця проживання, заборонити спілкування з потерпілим та свідками. В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_4 обвинувачується в заподіянні умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. Продовжують існувати ризики, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду, може незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню.

В судовому засіданні прокурор просив заявлене клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби задовольнити, ризики є наявними та доведеними.

Потерпілий та представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 у сдове засідання не з`явились, належним чином повідомлені, про що є відповідна розписка в матеріалах справи.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки вважає, що прокурором зазначені ризики не доведені, впливу на свідка, який ще не допитаний в суді, не можливий, оскільки останній перебуває за кордоном. Обвинувачений не переховується. Прокурором не доведено про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, просив відмовити у клопотанні, врахувати стан здоров`я, міцні соціальні зв`язки, відсутність будь-яких порушень у обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію захисника, вказав, що він не має закордонного паспорту, на свідків не впливає, не перешкоджає розгляду справи, не переховується, під домашнім арештом знаходиться тривалий час.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотань відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішення вказаного питання щодо умов можливого подальшого застосування заходів забезпечення кримінального провадження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за наявності клопотань продовження запобіжного заходу зобов`язаний розглянути до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що він може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

У клопотанні прокурор, крім підстав, зазначених у ст. 177 КПК, зобов`язаний надати докази щодо обґрунтованості ризиків, які підлягають обов`язковому врахуванню при вирішенні поданого клопотання, оскільки впливають на достовірність підстав (ризиків) для застосування того чи іншого виду запобіжного заходу.

Ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, можуть бути покладені в основу рішення суду про застосування чи продовження строку запобіжного заходу лише у випадку, коли такі ризики мають реальний та явний характер, існують або продовжують існувати в об`єктивній дійсності та на них вказують наявні у матеріалах справи докази.

Частинами 1, 2, 4 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Доказами на обґрунтування ризику можуть бути, зокрема документи, підтверджуючі, що обвинувачений вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином підтверджене документально; необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні довести суду обставини, на які вони посилаються.

Щодо ризику переховування від суду, суд враховує, що така обставина як тяжкість і характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , та суворість можливого покарання і пов`язані із цим негативні наслідки, можуть бути передумовами та можливістю з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду, спробі переховуватись. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за тяжкий злочин у найближчій перспективі свідчить про існування вказаного ризику. Тяжкість обвинувачення сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів запобіжного заходу, тому судом враховується у сукупності із іншими обставинами, а саме із суворістю передбаченого покарання, що є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів та може братися до уваги поряд з іншими обставинами. Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, суд враховує, що обвинуваченому висунуто обвинувачення у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, які, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, що в поєднанні з даними про особу обвинуваченого з`ясованих судом, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є важливою обставиною в оцінці ризику. Отже ризик можливості переховуватись від суду є обґрунтованим, тобто є ризик, що обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу зможе переховуватися від суду, розуміючи, що йому загрожує реальний термін покарання, зможе залишити місце проживання.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 95, ст. 224 КПК України судом здійснено допит свідків у судовому засіданні. Свідок ОСОБА_7 неодноразово на виклик до суду не з`явився, перебуває за кордоном з 27.09.2022 року, що підтверджується інформацією держаної прикордонної служби, тому вказані обставини приводять до переконання суду щодо відсутності обставин, які доводять ризик впливу на свідків. Крім цього, прокурором не доведено, що обвинувачений здійснював або здійснює на нього вплив. Тому суд вважає, що прокурором не доведено ризик впливу на свідка.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, суд враховує обставини, які свідчать, що обвинувачений на кожен виклик суду з`являвся, приймає участь у всіх судових засіданнях, перешкод не чинить, не впливав ні на свідків, ні на потерпілого. Тому ризик перешкоджання іншим чином прокурором не доведений належними доказами, ґрунтується виключено на припущенні, і не підтверджується жодними об`єктивними доказами.

Під час розгляду клопотання, сторона обвинувачення не навела переконливих доводів та доказів на обґрунтування щодо неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаного ризику, тобто обставину, передбачену п.3 ч.1 ст.194 КПК України, а тому суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід ніж той, що зазначений в клопотанні.

Згідно ч.1 ст.179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язків, передбачених статтею 194 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість кримінального правопорушення, у їх взаємозв`язку з наявністю ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КК України, оцінюючи в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством, належну процесуальну поведінку з моменту обрання запобіжного заходу з 23.07.2023 року по цей час, наявність хронічних захворювань серця, перенесених оперативних втручань, його вік, наявність постійного місця проживання, потреби його дружини стороннього догляду після операції на хребті, відсутність судимості, суд вважає, що, на даному етапі кримінального провадження відсутні підстави для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби та є підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням відповідних обов`язків, передбачених п.п.1,3 ч.5 ст.194 КПК України, який буде достатнім для забезпечення покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби ОСОБА_4 задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби на особисте зобов`язання та покласти на обвинуваченого обов`язки:

- прибувати до Вишгородського районного суду Київської області за першою вимогою;

- повідомляти суд про зміну місця проживання;

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби відмовити.

Ухвала діє протягом двох місяців, строк якої закінчується 15 липня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1