Дата документу 24.07.2025 Справа № 332/5421/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/137/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/549/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 187 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бавськ, Литовська Республіка, особи без громадянства, освіта неповна середня, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку немає, не працевлаштованого, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання:

за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі;

за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 5258,00 грн. витрат на залучення експерта.

В порядку ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, за наступних обставин.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим відповідним законом № 2102-ІX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час.

09.04.2023, приблизно о 17:00 годині в с. Воздвижівка Пологівського району Запорізької області ОСОБА_7 , розуміючи, що на території України введено воєнний стан, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи, що його дії носять таємний характер, через не зачинені на запираючий пристрій ворота, проник на територію домоволодіння по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 . Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 , знаходячись на подвір`ї вказаного домоволодіння, шляхом зривання скоби навісного замка вхідних дверей, проник у приміщення будинку, звідки таємно викрав електричну пилу «Беларусь БП-28Т», вартість якої згідно висновку експерта № СЕ-19/108-23/5361-ТВ від 24.04.2023 складає 2757,24 грн., що належить ОСОБА_9 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на вище вказану суму.

З викраденим майном ОСОБА_7 залишив територію домоволодіння та розпорядився ним на власний розсуд.

Крім того, 24.04.2023 приблизно о 16:00 годині в с. Воздвижівка Пологівського району Запорізької області ОСОБА_7 , діючи повторно, розуміючи, що на території України введено воєнний стан, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи, що його дії носять таємний характер, завідомо будучі обізнаним, що мешканці будинку АДРЕСА_3 тимчасово за адресою не проживають, через не зачинені на запираючий пристрій ворота, проник на територію вказаного домоволодіння, що належить ОСОБА_10 . Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 , знаходячись на подвір`ї вказаного домоволодіння, шляхом пошкодження металевого ланцюга на воротах, проник до приміщення гаражу, звідки таємно викрав бензопилу ланцюгову марки «Partner 371», вартість якої згідно висновку експерта № СЕ-19/108-23/13428-ТВ від 31.08.2023 складає 1983,33 грн., бензопилу ланцюгову марки «Foresta FA-38S», вартість якої згідно висновку експерта № СЕ-19/108-23/13428-ТВ від 31.08.2023 складає 1765 грн., алюмінієву каністру об`ємом 20 л, вартість якої згідно висновку експерта № СЕ-19/108-23/13428-ТВ від 31.08.2023 складає 799,67 грн., що належать ОСОБА_10 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 4548 грн.

З викраденим майном ОСОБА_7 залишив територію домоволодіння та розпорядився ним на власний розсуд.

Крім того, 02.08.2023, приблизно об 11:00 годині в с. Воздвижівка Пологівського району Запорізької області ОСОБА_7 , розуміючи, що на території України введено воєнний стан, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи, що його дії носять таємний характер, через не зачинені на запираючий пристрій ворота, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_11 . Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 , знаходячись на подвір`ї вище вказаного домоволодіння, шляхом зриву навісного замка вхідних дверей проник всередину будинку.

В цей же день, близько 12:00 години, додому повернулась ОСОБА_11 та зайшла в приміщення свого будинку АДРЕСА_4 , де в цей час перебував ОСОБА_7 , який, маючи раптово виниклий умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді посягання на майно, здоров`я і життя особи та бажаючи їх настання, знаходячись в коридорі, стоячи позаду ОСОБА_11 , із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, наніс останній по життєво важливій частині тіла, а саме по голові, один удар металевою банкою м`ясної консерви, яку він взяв у приміщенні цього ж будинку, від чого ОСОБА_11 впала на підлогу.

Далі ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії щодо заволодіння чужим майном, став вимагати у потерпілої грошові кошти, на що ОСОБА_11 , усвідомлюючи реальну небезпеку для свого життя та здоров`я, віддала йому кошти у сумі 120 грн, які знаходились при ній у гаманці.

Після чого, ОСОБА_7 , діючи без розриву у часі, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на утриманні вищевказаних коштів та запобігання можливого спротиву потерпілої у майбутньому, продовжуючи застосовувати насильство небезпечне для життя та здоров`я, наніс ОСОБА_11 , яка лежала на підлозі, по життєво важливій частині тіла, а саме по голові, чисельні удари сталевою банкою м`ясної консерви, в результаті чого ОСОБА_11 втрачала свідомість.

В цей час до будинку ОСОБА_11 прийшла її сусідка ОСОБА_12 та почала стукати у вікно та вхідні двері. Як наслідок, ОСОБА_7 з метою уникнення викриття під час безпосереднього вчинення ним злочину, заволодівши коштами у сумі 120 грн., які належать ОСОБА_11 , залишив територію вказаного домоволодіння, чим спричинив останній матеріальну шкоду у розмірі 120 грн.

Крім того, своїми умисними діями ОСОБА_7 в результаті побиття ОСОБА_11 спричинив їй, згідно висновку експерта № 1398п від 03.08.2023 року, забійну рану, множинні садна та синці волосистої частини голови, синці обличчя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись із вироком суду, вважає судове рішення таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з його незаконністю, необґрунтованістю та ухваленням із істотними порушеннями норм матеріального та процесуального права.

На думку обвинуваченого, під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції не забезпечив об`єктивного та неупередженого дослідження обставин справи, а висновки суду про винуватість не підтверджуються належними та допустимими доказами, не відповідають принципу презумпції невинуватості та вимогам ст. 62 Конституції України.

Зокрема, обвинувачений зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ним насильницького злочину щодо потерпілої.

Експертні висновки, на які посилається обвинувачення, зокрема висновок № СЕ-19/108-23/12505-Д від 10.08.2023 року, не виявили тілесних ушкоджень, що безпосередньо свідчили б про насильство. У змивах не виявлено слідів, які б містили ДНК-матеріал обвинуваченого. Так само не було встановлено слідів насильницьких дій на тілі потерпілої, у тому числі слідів боротьби, притаманних вказаному типу злочину. Обвинувачений наголошує, що відповідно до висновку експерта, обставини, які могла повідомити потерпіла, не підтверджуються слідами або іншим об`єктивним доказом.

Крім того, суд не надав належної оцінки обставинам, викладеним самою потерпілою, зокрема щодо причин походження тілесних ушкоджень. Вони могли бути спричинені не внаслідок дій обвинуваченого, а внаслідок її падіння з висоти, ударів об побутові предмети тощо, що визнається навіть у версії самої потерпілої. Однак суд не розглянув ці обставини як альтернативну, обґрунтовану версію подій, чим порушив принцип об`єктивності та повноти дослідження доказів.

Обвинувачений зазначає, що стандарт доказування в кримінальному провадженні вимагає встановлення вини особи "поза розумним сумнівом". Проте, у даній справі суд не лише не усунув сумніви, а навпаки повністю проігнорував їхнє існування, не взяв до уваги численні фактичні обставини, які свідчать про наявність альтернативної версії подій, а також не обґрунтував, чому віддає перевагу одній версії перед іншою. Таким чином, вирок був постановлений без дотримання принципів змагальності та рівності сторін у процесі, що є грубим порушенням права на справедливий судовий розгляд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, обвинувачений звертає увагу на те, що суд першої інстанції використав як доказ висновки експертиз, що були проведені без участі сторони захисту, без належного повідомлення про їх проведення, без забезпечення змагальності й права обвинуваченого поставити питання експерту чи заявити клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи. У матеріалах справи відсутні докази того, що сторона обвинувачення дотрималася процесуального порядку виклику експертів до суду, а самі висновки експерта були розцінені судом як належні та допустимі докази без належної перевірки.

Обвинувачений також посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 27.11.2018 року у справі № 453/6092/16-к, де наголошено, що суд не може визнавати винуватість особи лише на підставі непрямих або суперечливих доказів, які не виключають інших можливих версій подій. Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 754/2303/16-к, де визначено, що стандарт доказування "поза розумним сумнівом" означає необхідність підтвердження кожного елементу злочину, а також виключення будь-якої іншої розумної версії походження подій, що стали предметом судового розгляду. У даному ж випадку суд не лише не дотримався цього стандарту, але й не надав відповіді на заперечення обвинуваченого щодо механізму формування ушкоджень, що суттєво впливає на кваліфікацію його дій.

Посилаючись також на практику Європейського суду з прав людини (зокрема справи "Козмін проти України", "Севгюр проти Туреччини"), обвинувачений наполягає, що при ухваленні вироку суд допустив порушення принципу справедливого балансу, порушив презумпцію невинуватості та не забезпечив рівності сторін у процесі.

Крім того, обвинувачений заперечує висновки суду про те, що він повинен відшкодувати витрати за проведення експертних досліджень, оскільки замовником є сторона обвинувачення.

З огляду на викладене, обвинувачений просить апеляційний суд скасувати вирок суду та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

Обвинувачений до початку судового засідання подав клопотання про закриття кримінального провадження, в обґрунтуванні вказаного клопотання стверджує, що у провадженні мало місце порушення вимог закону, зокрема ч. 1 ст. 414 КПК України, оскільки суд першої інстанції не в повному обсязі врахував встановлені фактичні дані.

Обвинувачений зазначає, що його дії не спричинили істотної шкоди потерпілій особі, а тому відсутній склад кримінального правопорушення.

Крім того, дії обвинуваченого, на його думку, не підпадають під ознаки «злочину», оскільки не були суспільно небезпечними та не мали реального впливу на права і свободи особи або публічний порядок.

Також обвинувачений наголошує на неправильному застосуванні кримінального закону, оскільки його поведінка за вказаним епізодом не підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 187 КК України.

Додатково, обвинувачений звертає увагу на те, що ОСОБА_11 , не має статусу потерпілої, оскільки, відповідно до ст. 55 КПК України, не зазнала моральної, фізичної або майнової шкоди внаслідок інкримінованого діяння, що, в свою чергу, унеможливлює підтримання обвинувачення у цій частині.

Суд, на його думку, мав би визнати відсутність складу злочину і закрити провадження за відсутністю події кримінального правопорушення або за малозначністю.

Обвинувачений посилається також на те, що суд першої інстанції не дотримався засад кримінального процесу щодо повного та об`єктивного дослідження доказів, порушив презумпцію невинуватості, що є порушенням прав людини згідно з практикою ЄСПЛ (зокрема справи «Меншиков і Юнкало проти України»).

У зв`язку з вищевикладеним, обвинувачений просить суд закрити кримінальне провадження за відсутністю складу злочину.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 подав доповнення до апеляційної скарги, в яких просить суд якнайшвидше прийняти рішення про звільнення його з під варти та надати йому можливість проходити військову службу у ЗСУ.

Аналогічного до змісту є клопотання обвинуваченого від 20.05.2025, подане до початку судового засідання, в якому він просить звільнити його від подальшого відбування покарання у зв`язку з наміром проходити військову службу за контрактом.

У своєму клопотанні засуджений наголошує, що має письмову згоду командира військової частини НОМЕР_1 (підписану ОСОБА_13 ) на укладення контракту та подальше проходження служби. Посилається на те, що згідно зі ст. 81-1 Кримінального кодексу України, суд має право ухвалити рішення про його дострокове звільнення від відбування покарання за наявності такої згоди та наміру проходити службу у Збройних Силах України.

У зв`язку з цим просить суд звільнити його від подальшого відбування покарання, передбаченого вироком суду, з метою проходження військової служби за контрактом, оскільки він має відповідні документи та готовий негайно прибути до військової частини НОМЕР_1 для несення служби.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не погоджується з вироком суду, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вказує, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненні крадіжки та щиро розкаявся, однак своєї вини у вчиненні розбійного нападу не визнав.

Захист наголошує на помилковості кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України, оскільки, на думку сторони захисту, відсутні докази, які б підтверджували факт застосування насильства з боку обвинуваченого до потерпілої ОСОБА_11 .

У скарзі детально викладено показання ОСОБА_7 , який вказав, що мав намір вчинити крадіжку за відсутності господарки, проник до будинку, знайшов грошові кошти та покинув приміщення, не застосовуючи насильства.

Захист посилається на те, що тілесні ушкодження, виявлені у потерпілої, не є достатньо пов`язаними з діями обвинуваченого, а також на те, що потерпіла не бачила свого нападника, а свідок ОСОБА_12 лише бачила, як ОСОБА_7 виходив з будинку, але не спостерігала самого нападу.

Захисник наводить посилання на експертні висновки, згідно з якими на речах обвинуваченого, а також у змивах з рук і під нігтями не було виявлено слідів крові, а також на заяву потерпілої про відсутність претензій.

Крім того, в апеляційній скарзі захист звертає увагу на положення ч. 3 ст. 337 КПК України, яка дає суду право вийти за межі висунутого обвинувачення у разі зміни фактичних обставин справи, якщо це призводить до покращення становища обвинуваченого, і просить переглянути правову кваліфікацію інкримінованих дій, перекваліфікувавши їх на ст. 162 КК України, або постановити виправдувальний вирок щодо пред`явленого обвинувачення за ч. 4 ст. 187 КК України. Захисник посилається на конституційний принцип презумпції невинуватості, стандарт доведення вини поза розумним сумнівом, практику Європейського суду з прав людини та положення національного кримінального процесуального законодавства щодо оцінки доказів, допустимості, належності й достовірності зібраних матеріалів.

Захисник просить вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати частково, залишивши без змін визнання винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, змінивши лише в частині визнання винним ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України та ухвалити новий, яким визнати обвинуваченого невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України за епізодом розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_14 , та виправдати його за цим обвинуваченням на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю, що це кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, просить призначити ОСОБА_7 остаточне покарання, за скоєння злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 підтримала подані апеляційні скарги та зауважила, що у діях ОСОБА_7 є склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, але за ст. 187 КК України його вина не доведена, а тому в цій частині ОСОБА_7 підлягає виправданню.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апелянтів, наголосила, що вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, прокурора, яка заперечувала проти доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано здійснив кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, визнавши останнього винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст.187 КК України.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину частково. Показав, що навесні 2023 року, перебуваючи в будинку потерпілої ОСОБА_9 під час спільного вживання алкоголю, скористався відсутністю господарів і викрав електричну пилку з кухні. Його помітили сусіди, після чого він кинув викрадене і втік. Через місяць він проник у гараж сусіднього покинутого будинку ОСОБА_10 , звідки викрав дві бензопили та каністру, яку згодом продав, а бензопили повернув поліції.1 серпня 2023 року, дізнавшись, що місцевим жителям виплатили матеріальну допомогу, він вирішив заволодіти коштами ОСОБА_11 . Прослідкувавши за нею, проник у її будинок, зірвавши навісний замок, і перебуваючи всередині, викрав 120 грн. та ковбасу. Заховався, а коли потерпіла повернулась втік. Пізніше його затримала поліція.

У суді ОСОБА_7 не заперечував фактів крадіжок і під час дебатів повністю визнав провину у вчиненні вказаних злочинів. Водночас він заперечував спричинення будь-яких ушкоджень ОСОБА_11 , висловив припущення про можливу причетність сусіда ОСОБА_15 . Також звертав увагу на розбіжності між показами потерпілої щодо носіння хустки та експертизою, яка нібито стосувалась хустки. Стверджував, що на банці - ймовірному знарядді злочину не виявлено слідів, тому знаряддя встановлено не було. На одному із засідань заявив, що його справжнє прізвище ОСОБА_16 , а не ОСОБА_16 , тому вважає суд незаконним.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції було допитано потерпілих та свідків в кримінальному провадженні.

Зокрема, в судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_17 пояснила, що електропилку придбали разом із чоловіком, який нині служить у ЗСУ. Одного дня сусіди повідомили їй, що ОСОБА_7 виносив пилку з її дому. Після цього вона написала заяву в поліцію. Повідомила, що не дозволяла обвинуваченому перебувати в будинку чи брати речі. Вказала, що на дверях були зірвані скоби. Просила не карати суворо, бо шкода відсутня, а пилку повернули.

Потерпілий ОСОБА_10 до судового засідання суду першої інстанції не з`явився, але подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Претензій не має, покарання просить визначити на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_12 показала, що бачила ОСОБА_16 біля аптеки з потерпілою ОСОБА_11 . Згодом виявила зірвані скоби на дверях будинку ОСОБА_18 . ОСОБА_16 відчинив їй двері, нічого не сказав і пішов, залишивши банку консерви. У будинку вона знайшла ОСОБА_18 на підлозі з кров`ю на голові. Потерпіла розповіла, що її били по голові, топтали ноги, забрали гроші. Ім`я нападника не назвала. ОСОБА_19 вважає, що якби не прийшла - ОСОБА_16 убив би ОСОБА_18 . Вона подала заяву в сільраду, а після повернення побачила, що сусід ОСОБА_15 ремонтував замок, і зробила йому зауваження.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що був понятим під час огляду місця події. Приблизно о 16:00 ОСОБА_19 викликала швидку до ОСОБА_18 . При огляді близько 19:00 потерпіла не повідомляла, хто на неї напав. Хустки на її голові не було, але поліцейські сказали, що забирають її як речовий доказ.

Окрім того, у межах судового розгляду були досліджені протоколи, експертні висновки, заяви потерпілих та свідків, а також додаткові документи, які підтверджують причетність обвинуваченого до скоєного.

Так, у справі наявний протокол прийняття заяви від 09.04.2023, у якому потерпіла ОСОБА_17 повідомила про крадіжку електропилки «Білорусь БП28-Т» з її домоволодіння в с. Воздвижівка. Вона надала згоду на огляд помешкання, що підтверджено відповідною заявою від 10.04.2023.

Під час огляду встановлено пошкодження дерев`яної рами дверей та скоби замка, а електропилку виявлено та вилучено у веранді, про що складено протокол з фотододатками.

Експертним висновком № СЕ-19/108-23/5361-ТВ визначено вартість вказаної речі 2757,24 грн. Потерпіла у подальшому відмовилась від претензій до обвинуваченого, оскільки майно їй було повернуто.

Аналогічно, потерпілий ОСОБА_10 у своїй заяві підтвердив факт повернення двох бензопил, крадіжку яких визнав обвинувачений. Він також відмовився від позову та будь-яких претензій до ОСОБА_7 .

Згідно дослідженої судом першої інстанції заяви потерпілої ОСОБА_11 , вона вказала, що 02.08.2023 повернулась додому, виявила зірваний замок. При вході у коридор на неї напали ззаду та нанесли удари по голові металевим предметом, вимагаючи гроші.

Внаслідок нападу вона зазнала тілесних ушкоджень, які за експертним висновком № 1398п кваліфіковані як легкі, завдані тупими предметами з обмеженою травмуючою поверхнею.

Огляд місця події підтвердив пошкодження замка, наявність слідів боротьби, а також було виявлено деформовану консервну банку, металевий лом та хустку з плямами бурого кольору. Висновком експерта № 3189 встановлено, що вказані плями можуть бути слідами крові потерпілої ОСОБА_11 (група крові В), що не виключає походження крові від неї. Водночас кров обвинуваченого (група 0) на об`єктах не виявлена, що підтверджено також висновками № 3186, 3187 та 3188, згідно з якими на руках, під нігтями та одязі ОСОБА_7 слідів крові та епітеліальних клітин не виявлено.

Свідок ОСОБА_12 , яка прийшла до будинку потерпілої, побачила ОСОБА_7 , що виходив з будинку з консервною банкою в руках, після чого виявила ОСОБА_11 на підлозі. Її показання підтверджено протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками, де вона впізнала обвинуваченого. Обставини події були також підтверджені під час слідчого експерименту за участі потерпілої, яка описала деталі нападу, а також відтворила послідовність дій нападника.

Окремо було допитано потерпілу у судовому засіданні в порядку ст. 225 КПК України, де вона повідомила про обставини нападу, зокрема темряву у приміщенні, удари ззаду та консервну банку, яку виявила після нападу.

У ході затримання 02.08.2023 у ОСОБА_7 було вилучено грошові кошти, телефони, одяг, що зафіксовано у відповідному протоколі з фотододатками. Уточнення анкетних даних дозволило ідентифікувати особу ОСОБА_7 , який під іншим ім`ям - ОСОБА_21 - проживав на території сільради та мав документально підтверджене місце проживання, що зазначено у довідках сільради, міграційної служби та навчального закладу.

Додатково досліджено протоколи слідчих експериментів за участі свідка та потерпілої, під час проведення яких вони підтвердили основні обставини нападу, а також відеозаписи, які відтворюють повідомлені обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Усі письмові докази оцінено судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - на предмет достатності та взаємозв`язку з показаннями потерпілих і свідків.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з чим погоджується колегія суддів, що всі зібрані докази відповідають вимогам статей 8587 КПК України і є достатніми для доведення вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст.187 КК України.

Колегія суддів наголошує, що за результатами апеляційного перегляду, встановлено, що скарга обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції ґрунтується на належних, допустимих та достовірних доказах, досліджених у межах кримінального провадження у відповідності до норм чинного кримінального процесуального законодавства, виходячи з наступного.

Аргументи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо незаконності вироку, його необґрунтованості та постановлення з істотними порушеннями норм матеріального і процесуального права, зокрема твердження про відсутність об`єктивного та неупередженого дослідження обставин справи, не знаходять підтвердження у матеріалах кримінального провадження.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, надав вичерпну оцінку всім доказам у їх сукупності, у тому числі доводам захисту та показанням самого обвинуваченого.

Що стосується тверджень ОСОБА_7 про відсутність доказів вчинення ним насильницького злочину, то ці доводи суперечать результатам судового розгляду, а саме: висновкам судово-медичних експертиз, протоколам слідчих експериментів, показанням потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 , а також іншим письмовим доказам, які взаємно доповнюють і підтверджують один одного.

Згідно з висновками експерта № 1398п від 03.08.2023 року, у потерпілої зафіксовано забійну рану, множинні садна та синці в області голови та обличчя, що в сукупності, з урахуванням віку потерпілої та характеру знаряддя (металева банка), обґрунтовано дозволяють кваліфікувати дії обвинуваченого як розбій, поєднаний із насильством, небезпечним для життя.

Посилання апелянта на відсутність крові чи ДНК обвинуваченого на знарядді злочину (консервній банці) чи в змивах з рук не є спростуванням факту насильства.

Відповідно до висновків експертів, характер ушкоджень свідчить про нанесення ударів тупим предметом, а наявність на вказаній банці деформацій корелює з описом подій, наданим потерпілою та свідками.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відсутність слідів не виключає застосування цього предмета у вчиненні злочину, враховуючи умови вчинення нападу, часовий проміжок та матеріал предмета.

Щодо доводів обвинуваченого про альтернативне походження травм потерпілої зокрема, від падіння або ударів об побутові предмети слід зауважити, що така версія є голослівною та не підтверджена жодним доказом.

Натомість показання потерпілої та очевидця ОСОБА_12 є чіткими, логічними, наданими незалежно одна від одної та підтверджуються іншими матеріалами справи.

Також жодна з цих осіб не мала мотиву надавати недостовірні відомості, що ще більше підвищує доказову цінність їхніх показань.

Ствердження про недотримання стандарту доказування «поза розумним сумнівом» не відповідає дійсності, оскільки суд першої інстанції дослідив докази неупереджено, у змагальному порядку.

Колегія суддів наголошує, що сторона захисту мала реальну можливість поставити запитання свідкам, брати участь в дослідженні доказів, висловлювати заперечення, однак не скористалася своїми правами у повному обсязі, зокрема не ініціювала виклику експертів чи призначення повторних досліджень.

Щодо посилання на судову практику Верховного Суду та ЄСПЛ, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що вказані рішення підтверджують загальні принципи кримінального процесу, однак не можуть бути використані для механічного перенесення висновків на конкретну справу без врахування її фактичних обставин.

У цій справі суд обґрунтовано встановив наявність усіх елементів складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, зокрема застосування насильства, яке було небезпечним для життя, з корисливою метою, з проникненням у житло.

Аргументи апелянта щодо того, що ОСОБА_11 не має статусу потерпілої, є юридично необґрунтованими.

Судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до положень статті 55 Кримінального процесуального кодексу України, потерпілою визнається особа, якій внаслідок вчинення кримінального правопорушення заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Надання такому суб`єкту відповідного процесуального статусу не є формальністю, а обумовлене необхідністю захисту її законних прав та інтересів у рамках кримінального провадження.

У матеріалах цього кримінального провадження наявні об`єктивні докази, що підтверджують факт заподіяння ОСОБА_11 усіх трьох видів шкоди фізичної, моральної та майнової.

Зокрема, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1398п від 03.08.2023 року у потерпілої виявлено множинні тілесні ушкодження забійну рану, синці та садна, що свідчить про факт застосування до неї фізичного насильства.

За висновком експерта № 1688/к, характер та локалізація ушкоджень не суперечать обставинам, про які повідомила потерпіла під час слідчого експерименту, а саме нанесення їй ударів в голову металевим предметом у темному коридорі, що підтверджує їх отримання внаслідок злочинних дій.

Майнова шкода підтверджується показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_12 , згідно з якими обвинувачений заволодів грошовими коштами потерпілої.

Відомості про вилучення у ОСОБА_7 зазначеної суми коштів зафіксовані у протоколі його затримання.

Заява ОСОБА_11 у сукупності з висновками експерта підтверджує і моральну шкоду - вона втратила почуття безпеки, зазнала психологічного стресу, втрати свідомості та відчула загрозу для життя.

Таким чином, сукупність досліджених доказів у повному обсязі підтверджує наявність усіх елементів, необхідних для визнання ОСОБА_11 потерпілою у розумінні ч. 1 ст. 55 КПК України. Надання їй такого процесуального статусу є законним, обґрунтованим та відповідає встановленим обставинам справи.

Посилання на неправильне застосування кримінального закону, зокрема твердження, що діяння ОСОБА_7 не є суспільно небезпечним, суд апеляційної інстанції відкидає як безпідставне.

Вчинення насильницьких дій щодо особи похилого віку, спричинення їй тілесних ушкоджень, проникнення в житло і заволодіння майном потерпілої в умовах воєнного стану це об`єктивно суспільно небезпечне діяння, яке порушує права громадян на недоторканність житла, безпеку та власність.

Щодо доводів обвинуваченого про несправедливе стягнення з нього процесуальних витрат на проведення експертиз, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, такі витрати стягуються з обвинуваченого у разі його засудження, якщо ці експертизи проводились у межах провадження, в якому він був визнаний винним. У даному випадку це правило дотримане.

Також обвинувачений просив суд скасувати вирок і призначити новий розгляд справи.

Проте колегія суддів не встановила жодних істотних порушень норм кримінального процесуального чи матеріального права, які б унеможливлювали ухвалення справедливого вироку.

Всі обставини досліджені, докази оцінені повно і неупереджено, висновки суду є логічними та ґрунтуються на належних підставах.

Що ж до заявлених додаткових клопотань про звільнення від покарання з метою проходження військової служби колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 81-1 КК України, питання про умовно-дострокове звільнення особи від основного покарання може розглядатися виключно після набрання законної сили вироком суду.

Відповідно, на даному етапі відсутні законні підстави для задоволення таких клопотань, оскільки вирок не є остаточним, а питання дострокового звільнення не входить до предмету перегляду у межах даного апеляційного провадження.

Твердження захисту про визнання обвинуваченим своєї вини лише у вчиненні крадіжок та відмову від визнання провини у розбійному нападі не спростовує фактів, встановлених судом першої інстанції, а лише свідчить про бажання обвинуваченого уникнути суворішої кримінально-правової відповідальності.

Водночас наявність повної сукупності доказів, які взаємно підтверджуються, без заперечно свідчить про вчинення саме розбійного нападу з проникненням у житло, що й було кваліфіковано за ч. 4 ст. 187 КК України.

У апеляційній скарзі захист наполягає на відсутності насильства, однак у матеріалах кримінального провадження наявні докази, які однозначно вказують на застосування насильства з боку ОСОБА_7 до потерпілої ОСОБА_11 .

Йдеться, зокрема, про висновки судово-медичних експертиз, де встановлено наявність у потерпілої забійної рани, гематом та саден в ділянках голови та обличчя, що свідчить про застосування фізичного насильства.

Ці пошкодження корелюють із показаннями потерпілої та свідків, зокрема ОСОБА_12 , яка хоч і не спостерігала самого моменту нападу, однак бачила обвинуваченого, який поспішно залишав приміщення потерпілої, що є додатковою обставиною на користь об`єктивності встановленого факту злочину.

Доводи про те, що потерпіла не бачила свого нападника, не мають вирішального значення, адже вказана обставина вже враховувалась судом першої інстанції при оцінці доказів.

Зокрема, була проаналізована сукупність непрямих доказів показання свідків, протоколи огляду місця події, вилучені речі, характер травм, поведінка обвинуваченого після події, що разом дозволило суду дійти висновку про винуватість обвинуваченого саме у вчиненні розбійного нападу.

Також варто звернути увагу, що доводи захисту щодо відсутності прямого спостереження злочину свідком ОСОБА_12 не спростовують ключових доказів.

Показання цієї особи доповнюють загальну картину події, вона бачила, як обвинувачений залишав місце злочину, чула крики потерпілої, а це співпадає з іншими доказами, на підставі яких суд зробив висновки щодо вчинення саме розбою.

Щодо посилання на відсутність претензій з боку потерпілої, це не впливає на юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого.

Кримінальне провадження у справах про тяжкі злочини, а тим більше за ст. 187 КК України, є публічним, і волевиявлення потерпілої не має вирішального значення для визначення складу злочину.

Доводи захисту про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого на менш тяжку статтю, зокрема ст. 162 КК України, не ґрунтуються на фактичних даних справи.

Проникнення у житло з метою заволодіння майном потерпілого у поєднанні із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, є типовим прикладом складу розбійного нападу, а не просто порушення недоторканності житла.

Зміна обсягу обвинувачення і перекваліфікація, запропонована захистом, штучно відриває дії обвинуваченого від їх дійсного кримінально-правового змісту, який відбувся за діями обвинуваченого ОСОБА_7 .

Щодо посилання на ст. 337 КПК України, вона застосовується у випадку, коли змінюється фабула обвинувачення. У даному випадку фактичні обставини не змінилися - зміни до кваліфікації, про які просить захист, не випливають із ново встановлених фактів, а є лише спробою пом`якшити відповідальність.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого та захисника є необґрунтованими, а вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і таким, що не підлягає зміні чи скасуванню.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2025 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4