ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2025 р. Справа № 597/447/25

Заліщицький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Торської І.В.

за участю секретаря судового засідання - Лопушняк З.П.

прокурора Лазенги О.М.

обвинуваченого ОСОБА_1

захисника Іжука Б.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000046 від 07.03.2025 року, з угодою про визнання винуватості, про обвинувачення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ро?у народження, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина У?раїни, не працюючого, війсь?овозобов`язаного, з середньою освітою, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Напри?інці лютого 2022 ро?у, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_1 біля бло?-посту, я?ий був розміщений на в`їзді в с.Дзвиняч Чорт?івсь?ого району Тернопільсь?ої області віднайшов ?орпус наступальної ос?ол?ової ручної гранати М67 та запал FUZE M213, я?і в су?упності являються бойовим припасом.

Після того, ОСОБА_1 усвідомлюючи, що віднайдений ним ?орпус наступальної ос?ол?ової ручної гранати М67 та запал FUZE М213 в су?упності являються бойовим припасом, достовірно знаючи, що за неза?онне зберігання бойового припасу передбачена ?римінальна відповідальність, відповідного дозволу на зберігання бойового припасу, умисно, з метою подальшого ви?ористання на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний хара?тер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслід?и та бажаючи зберігати без передбаченого за?онодавством дозволу бойового припасу, у порушення вимог Постанови Верховної Ради У?раїни від 17 червня 1992 ро?у № 2471-ХП «Про право власності на о?ремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів У?раїни № 576 від 12 жовтня 1992 ро?у, та «Інстру?ції про порядо? виготовлення, придбання, зберігання, облі?у, перевезення та ви?ористання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження метальними снарядами гумовими чи аналогічними за своїми властивостями несмертельної дії, та патронів до них, а та?ож боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої на?азом Міністерства внутрішніх справ У?раїни № 622 від 21 серпня 1998 ро?у, напри?інці лютого 2022 ро?у, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, переніс ?орпус наступальної ос?ол?ової ручної гранати М67 та запал FUZE M213 в багажне відділення свого автомобіля мар?и «Skoda Octavia» р.н. НОМЕР_1 , де зберігав до 07 березня 2025 ро?у.

07 березня 2025 ро?у близь?о 14 години 50 хвилин ОСОБА_1 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, не маючи передбаченого за?оном дозволу на придбання та зберігання бойового припасу, ?еруючи власним автомобілем мар?и «Skoda Octavia» р.н. НОМЕР_1 по автодорозі М-19 зі сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече» на 434 ?м. + 600 м., що неподалі? с.Торсь?е Чорт?івсь?ого району Тернопільсь?ої області, був зупинений працівни?ами відділення поліції № 4 (м.Заліщи?и) Чорт?івсь?ого районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільсь?ій області, ?отрі в ході огляду в багажному відділенні в?азаного автомобіля виявили ?орпус наступальної ос?ол?ової ручної гранати М67 та запал FUZE М213, я?і в су?упності згідно виснов?у е?сперта являються бойовим припасом, а саме наступальною ос?ол?овою гранатою М67.

Та?им чином, своїми умисними діями, я?і виразились у придбанні та зберіганні бойового припасу без передбаченого за?оном дозволу ОСОБА_3 , с?оїв ?римінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 Кримінального ?оде?су У?раїни. Умисні дії ОСОБА_4 ?валіфі?овані за ч.1 ст.263 КК У?раїни придбання та зберігання бойового припасу без передбаченого за?оном дозволу.

07 квітня 2025 року між начальником Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури Лазенгою Олегом Миколайовичем, якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000046, та ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості у присутності захисника підозрюваного ОСОБА_1 - адвоката Іжука Богдана Володимировича.

Згідно з даною угодою прокурор Лазенга О.М. та обвинувачений ОСОБА_1 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_1 за ч.1ст.263 КК України. ОСОБА_1 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_1 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ст.75 КК України, враховуючи щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику, звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною 2 ст.469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:

1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів;

2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами;

3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України діяння, передбачене ч.1 ст.263 КК України, є тяжким злочином.

Визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, згідно ст.66 КК України, судом визнаються як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_1 .

Прокурор Лазенга Олег Миколайович у підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_1 у підготовчому судовому засіданні також просить вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, повідомив про добровільність своєї позиції при укладенні угоди щодо визнання винуватості, розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди про визнання винуватості та призначити йому узгоджену в угоді про визнання винуватості міру покарання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просить затвердити угоду про визнання винуватості від 07 квітня 2025 року та призначити обвинуваченому ОСОБА_1 обумовлену в ній міру покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 цілком розуміє, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, а він має права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 КПК України, зокрема про характер обвинувачення щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосований до нього у разі затвердження угоди судом; права, передбачені ч.5 ст.474 КПК України.

Вислухавши сторони кримінального провадження, оцінюючи викладені обставини кримінального провадження у їх сукупності, суд доходить висновку про те, що укладена сторонами угода є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім цього, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального кодексу України, та інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, при цьому обвинувачений ОСОБА_1 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Беручи до уваги, що умови угоди відповідають вимогам ст.472 КПК України та КК України, враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_1 роз`яснені та зрозумілі наслідки невиконання угоди, встановлені ст.476 КПК України, суд з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, особи винуватого, обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, доходить висновку про наявність підстав та необхідність затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_1 та призначення останньому покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку. З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_1 у період дії іспитового строку, суд вважає, що на нього слід покласти передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України обов`язки, які, на думку суду, будуть необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_1 , перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Суд також вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_1 , керуючись ст.124 КПК України, слід стягнути процесуальні витрати на користь держави, а саме: вартість вибухотехнічної е?спертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 124, 314, 370, 373, 374, 468, 469, 472-476 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 07 квітня 2025 року між начальником Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури Лазенгою Олегом Миколайовичем та обвинуваченим ОСОБА_1 у присутності захисника Іжука Богдана Володимировича у кримінальному провадженні №0000046 від 07.03.2025 року.

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому покарання за даною статтею у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_1 такі обов`язки:

1) періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_1 покласти на орган пробації за місцем проживання засудженого.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- оптичний DVD-R дис? мар?и «ALERUS» з відео файлами export-5ommc, export-8zp04, залишити зберігатися при матеріалах кримінального провадження №0000046;

- ?орпус наступальної ос?ол?ової ручної гранати М67, я?ий знаходиться в полімерному сейф-па?еті Е?спертної служби МВС У?раїни №2356406, запал FUZE М213, я?ий знаходиться в полімерному сейф-па?еті Е?спертної служби МВС У?раїни № 3779862, зберігаються в ?амері зберігання речових до?азів ВП №4 (м.Заліщи?и) Чорт?івсь?ого РУП ГУНП в Тернопільсь?ій області, що за адресою: вул.С.Крушельниць?ої, 25, м.Заліщи?и, Чорт?івсь?ого району Тернопільсь?ої області, після вступу вироку в законну силу знищити.

Стягнути з ОСОБА_1 процесуальні витрати на користь держави, а саме: вартість вибухотехнічної е?спертизи від 19.03.2025 року №СЕ-19/120-25/3109-ВТХ у розмірі 1989 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесять дев`ять) гривень 75 копійок.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду через Заліщицький районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, зокрема: обвинуваченим з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя І.В. ТОРСЬКА