УХВАЛА

іменем України

08.08.2025

Справа № 331/4531/25

Провадження № 1-кс/331/1545/2025

Слідчий суддя Олександрівського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №2 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000346 від 08.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, -

про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчим відділенням відділу поліції № 2 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000346 від 08.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до відділу поліції № 2 ЗРУП надійшла заява ОСОБА_4 , про те, що ОСОБА_5 не виконується судове рішення, що набрало законної сили від 05.11.2024 по справі №331/3371/23.

Так, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; тел. НОМЕР_2 є боржником ОСОБА_6 . ОСОБА_5 винний у пошкодженні транспортного засобу внаслідок ДТП, що підтверджується низкою судових рішень.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 05.11.2024 року у справі №331/3371/23 рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 03.07.2024 року та додаткове рішення від 11.09.2024 року у цій справі - скасовано та прийнято постанову наступного змісту: «Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 422 068, 40 грн. (чотириста двадцять дві тисячі шістдесят вісім гривень, 40 копійок) та витрати за послуги експерта на проведення оцінки матеріального збитку в розмірі 4000, 00 грн. (чотири тисячі гривень, 00 копійок)». Вказана постанова набрала законної сили в день її прийняття.

Через невиконання ОСОБА_5 у добровільному порядку вищевказаної постанови Запорізького апеляційного суду, з метою звернення до Державної виконавчої служби, в інтересах ОСОБА_4 , 14.11.2024 року у Жовтневому районному суді міста Запоріжжя отримано виконавчий лист у цивільній справі №331/3371/23.

Постановою головного державного виконавця Центрального ВДВС у місті Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса) ОСОБА_7 від 21.11.2024 року на підставі заяви про примусове виконання рішення та виконавчого листа у справі №331/3371/23 відкрите виконавче провадження №76594381 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 422 068, 40 грн. (чотириста двадцять дві тисячі шістдесят вісім гривень, 40 копійок) та витрат за послуги експерта на проведення оцінки матеріального збитку в розмірі 4000, 00 грн. (чотири тисячі гривень, 00 копійок).

Під час здійснення виконавчого провадження, головним державним виконавцем ОСОБА_8 на адресу ОСОБА_5 неодноразово скеровувались виклики до Центрального ВДВС у місті Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса), зокрема: на 05.12.2024 року (13:00), на 26.12.2024 року (14:30), на 06.03.2025 року (13:30), на 27.03.2025 року (14:00).

Проте, на жоден із вище перелічених викликів державного виконавця, ОСОБА_5 до ВДВС не з`явився. При цьому, ОСОБА_5 обізнаний про наявність відкритого відносно нього виконавчого провадження №76594381, оскільки 16.12.2024 року представник боржника ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_9 , діючи в його інтересах, ознайомився з матеріалами вказаного виконавчого провадження та отримав його фото-копії, в тому числі і виклик до органу ДВС.

Також, згідно відповіді на запит №240472652 від 21.11.2024 року щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, за ОСОБА_5 зареєстрований транспортний засіб «VolkswagenTiguan», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ринкова вартість якого, на момент ухвалення рішення про стягнення, відповідала розміру заборгованості ОСОБА_5 у виконавчому провадженні №76594381.

За таких умов, ОСОБА_5 , маючи реальну можливість виконати рішення суду, шляхом передачі свого автомобіля в рахунок погашення заборгованості, будучи обізнаним про наявність відкритого відносно нього виконавчого провадження №76594381, систематично не з`являється до органу ДВС, не вживає жодних заходів з метою виконання рішення суду та переховує від органу ДВС рухоме майно - транспортний засіб «VolkswagenTiguan», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Також відомо, що останнім часом ОСОБА_5 використовує зазначений транспортний засіб для власних потреб, переважно у неробочі часи та вихідні дні, тоді як виконавча служба не працює. В теперішній час ОСОБА_10 переховується від працівників ВДВС та поліції.

Допитаний в якості свідка адвокат ОСОБА_11 , підтвердив у свої показаннях зазначені вище обставини.

З метою встановлення всіх обставин кримінального провадження транспортний засіб «VolkswagenTiguan», реєстраційний номер НОМЕР_3 було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Також згідно матеріалів виконання доручення в порядку статті 40 КПК України було встановлено, що вказаний автомобіль рухається дорогами міста Запоріжжя та фіксується камерами спостереження в автоматичному режимі, що дійсно дає підстави вважати про умисне невиконання рішення суд з боку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Прохає суд накласти арешт на транспортний засіб марки «VolkswagenTiguan» в кузові синього кольору, (VIN код НОМЕР_4 , 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ) який на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з забороною його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та користування.

До судового засідання слідчий не з`явився, долучив до матеріалів справи заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримує клопотання про арешт майна.

Суд вивчивши матеріали справи, оцінивши докази долучені до клопотання, дійшов наступних висновків.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, ВП № 2 Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 07.04.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 20000346, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

У межах зазначеного кримінального провадження, прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно транспортний засіб марки «VolkswagenTiguan», реєстраційний номер НОМЕР_3 було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За приписами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчим під час звернення з клопотанням не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Слідчий у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Окрім того, клопотання не містить відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що транспортний засіб, який є предметом арешту, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набутий кримінально протиправним шляхом.

Майно, на яке слідчий просить накласти арешт, суддя вважає не відповідає передбаченим ст. 98 КПК України, з огляду на диспозицію ч. 1 ст. 382 КК України, за якою відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, і відповідно до якої відповідальність встановлено за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. При цьому, санкцією цієї статті не передбачено додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Разом з тим, у клопотанні відсутні посилання на такі обставини, які б свідчили про те, що до транспортного засобу може бути застосована спеціальна конфіскація.

Тому, суддя вважає про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається слідчий.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на транспортний засіб, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника (володільця) майна чи третіх осіб і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника (володільця) майна, гарантованими законом, та завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вказаний транспортний засіб був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, чи отриманий кримінально-протиправним шляхом, суддя з наданих до суду матеріалів провадження не вбачає.

Також суддя звертає увагу, що 26.05.2023 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя накладено арешт при розгляді цивільної справиу вигляді заборони на автомобіль «VolkswagenTiguan», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 . Ухвала набрала законної сили та чинна на момент розгляду клопотання.

Керуючись ст.ст.170-173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №2 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000346 від 08.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України про арешт майна.

Ухвалу може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1