Справа № 383/1164/22
Номер провадження 1-кп/383/42/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області кримінальне провадження №0000048 про обвинувачення неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 03 лютого 2020 року близько 15 год. 00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, неповнолітній ОСОБА_4 у ході сварки, яка відбулась біля дитячого садка «Сонечко», який розташований по вул. Вознесенська, що у м. Бобринець Кіровоградської області, з неповнолітнім ОСОБА_7 , виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому.

Реалізуючи свої злочинні наміри, маючи прямий умисел, з мотивів особистої неприязні до потерпілого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, нехтуючи встановленими у суспільстві нормами моралі та поведінки, неповнолітній ОСОБА_4 , знаходячись на відстані витягнутої руки, наніс один удар кулаком правої руки у область правого кута губ неповнолітнього ОСОБА_7 , від якого останній впав на асфальтну поверхню та вдарився тім`яною частиною голови.

У результаті протиправних дій неповнолітнього ОСОБА_4 , неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів в слизовій верхньої губи справа, на слизовій лівої щоки; саден в тім`яній ділянці голови зліва, лобно-тім`яній ділянці по центру, які згідно висновку судово-медичної експертизи №119 від 05.02.2020 року, проведеної КЗ «Кіровоградське обласне бюро СМЕ», відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

31 липня 2025 року від захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття провадження у справі.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення судом йому суті обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України та підстав звільнення від кримінальної відповідальності, а також права заперечувати проти закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, наслідків закриття кримінального провадження, клопотання захисника, та надав свою згоду на його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та на закриття провадження у справі за ч. 1 ст. 125 КК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку із закінченням строків давності та закриття справи підтримала у повному обсязі.

Представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення клопотання захисника заперечила, вказуючи на його необґрунтованість.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що строки давності, передбачені ст. 49 КК України для кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України сплинули, тому заява сторони захисту про застосування строків давності підлягає задоволенню, а кримінальне провадження підлягає закриттю.

Заслухавши думку учасників судового провадження, проаналізувавши надані сторонами докази в обґрунтування позицій, суд вважає, що заява захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України підлягає задоволенню, а кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - закриттю з підстав, передбачених п. 1) ч.1 ст.49 КК України, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Ця норма кримінального закону є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України є кримінальним проступком та кваліфікується як проступок, за який передбачене покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження неповнолітній ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та відповідно до висунутого йому обвинувачення, інкриміновані дії він вчинив 03.02.2020 року.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується також у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.189 КК України, який було скоєно 26.05.2023 року, у зв`язку із чим перебіг строку давності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, перервався і почав відраховуватися з моменту вчинення нового кримінального правопорушення, тобто з 26.05.2023 року.

Відтак з дня вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, з урахуванням переривання строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та подальшого відтермінування початку перебігу цього строку давності, пройшло більше двох років. Відомості щодо зупинення перебігу давності та докази ухилення обвинуваченого від досудового розслідування або суду відсутні.

Вчинення особою в межах передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України строку нового кримінального правопорушення не нівелює диференційованого строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за попередній злочин. У цьому разі строк давності переривається і починає відраховуватися з моменту вчинення нового кримінального правопорушення. Тобто диференційований строк не змінюється на загальний, більш обтяжливий для особи, а лише відтерміновується його початок.

У разі беззастережної зміни передбачених ч. 1 ст. 49 КК України строків загальними особа опиниться в гіршому становищі порівняно з тією, котра до спливу диференційованих строків учинить навіть низку нових злочинів, у тому числі тяжких. Зазначене є очевидно несумісним зі справедливістю як властивістю права, що вимагає співмірності юридичних наслідків протиправних дій їхній соціальній небезпечності (Постанова ВП ВС від 02 лютого 2023 року у справі №735/1121/20 (провадження №13-26кс22).

Отже, визначений ст. 49 КК України двохрічний строк давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності закінчився 26.05.2025 року, при цьому ОСОБА_4 надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності та на закриття з цих підстав провадження у справі про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 КК України підтвердивши, що він розуміє як суть обвинувачення, так і підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, яка не є реабілітуючою.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) - досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч. 8 згаданої статті, закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Правилами ч.3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

При цьому, невизнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених Законом випадках за умови роз`яснення судом суті обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності, права заперечувати проти кримінального провадження не є підставою для відмови в задоволенні клопотання про таке звільнення (висновок ВС від 17.09.2019 року справа 202-3148-16-к).

Також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові за №598/1781/17 від 17.06.2020 року звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Разом з цим, у постанові від 12.11.2019 року по справі №566/554/16-к Верховний Суд зробив висновок, що визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та здійснюється незалежно від визнання своєї вини у випадку встановлення передбачених цією нормою закону підстав та відсутності заперечень проти закриття кримінального провадження.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України за №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» у частині 8 визначено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Підстав для не застосування строку давності у даному кримінальному провадженні, визначених ч. 5 ст. 49 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність та обґрунтованість клопотання, з огляду на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, за яким обвинувачується ОСОБА_4 , є кримінальним проступком, та з моменту скоєння якого, з урахуванням переривання перебігу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст.49 КК України, минуло більше двох років, суд приходить до переконання, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, обвинуваченого ОСОБА_4 є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак вказане клопотання слід задовольнити.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 14 березня 2013 року № 1- кс 13, від 19 березня 2015 року № 5-1кс 15, постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року № 659/234/16-к.

До обвинувального акту додано цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків в сумі 2754,49 грн. та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням в сумі 50000 грн.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ч. 1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Таким чином, цивільний позов суд розглядає по суті у випадках, передбачених ч.1 ст.129 КПК України.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної школи у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, у зв`язку з прийняттям судом рішення про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі п. 1) ч. 1 ст.49 КК України, суд позбавлений можливості вирішити цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення завданих матеріальних збитків в сумі 2754,49 грн та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням в сумі 50000,00 грн, оскільки цивільний позов вирішується судом згідно зі ст.129 КПК України у випадку постановлення вироку чи ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, а тому вказаний цивільний позов, підлягає залишенню без розгляду, у зв`язку з чим суд роз`яснює цивільному позивачу його право на пред`явлення цивільного позову до ОСОБА_4 в порядку цивільного судочинства.

Речові докази, а саме:

- медична картка стаціонарного хворого №2044 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та медична картка стаціонарного хворого №2741 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які здано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області; оптичний CD-R носій «Patron» з написом «КНП KOJI КОР» ОСОБА_7 16 р. №17445 13.03.2020 СКТ ШВХ»; чотири рентгенівських знімки та медична картка (зошит) №0102-5030; медичні картки амбулаторного хворого №0101-5294 та №0102 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які віддано під розписку законному представнику потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - підлягають поверненню потерпілому ОСОБА_7 .

Заходи забезпечення кримінального провадження та запобіжний захід відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні не обирались.

Керуючись п.1 ч.2 ст.284, ст.ст. 286, 288, 369-372, 376, 395 КПК України, п.3 ч.1 ст.49 КК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення завданих матеріальних збитків в сумі 2754,49 грн та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням в сумі 50000,00 грн, залишити без розгляду, роз`яснивши цивільному позивачу його право на пред`явлення позовних вимог до ОСОБА_4 в порядку цивільного судочинства.

Речові докази, а саме: медична картка стаціонарного хворого №2044 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та медична картка стаціонарного хворого №2741 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оптичний CD-R носій «Patron» з написом «КНП KOJI КОР» ОСОБА_7 16 р. №17445 13.03.2020 СКТ ШВХ»; чотири рентгенівських знімки та медична картка (зошит) №0102-5030; медичні картки амбулаторного хворого №0101-5294 та №0102 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відділенню поліції № З (м. Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області повернути потерпілому ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 04.09.2025 року о 15 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1