Справа № 309/4608/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: _ прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/99/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 27 січня 2025 року про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 цього Кодексу,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 27 січня 2025 року, клопотання ОСОБА_7 задоволено.

Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0000232 від 29 серпня 2023 року відносно ОСОБА_7 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч.1 ст. 125 КК України - закрито.

Речові докази по справі СД- диск з відеозаписом, який знаходиться в матеріалах справи залишено в матеріалах справи.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 8000 грн. (вісім тисяч гривень) за надання правової допомоги згідно укладеного договору про надання правової допомоги від 5 жовтня 2023 року.

Дана ухвала мотивована тим, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що вона 25 липня 2020 року близько 16.00 години, знаходячись в АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_8 , під час сварки діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, умисно вкусила ОСОБА_8 в область лівого передпліччя, внаслідок чого ОСОБА_7 спричинила потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: синець лівого передпліччя.

Дані тілесні ушкодження, згідно висновку експерта судово-медичної експертизи №177 від 03 серпня 2020 року кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкості втрати працездатності.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 подала суду письмове клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції вирішив клопотання задовольнити та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки в судовому засіданні встановлено, що з моменту вчинення нею кримінального проступку минуло понад 4 роки, перебіг строків давності не переривався і не зупинявся, обвинувачена від суду не ухилялася, а тому у суду відсутні підстави щодо відмови в задоволенні заявленого клопотання. З огляду на зазначене, у зв`язку з вирішенням питання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України суд вважав, що поданий потерпілою ОСОБА_8 цивільний позов до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, слід залишити без розгляду, що за змістом ч. 7ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 не оспорюючи фактичні обставини справи, вказав, що не погоджується із рішенням суду в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 8000 грн. за надання правової допомоги згідно укладеного договору про надання правової допомоги від 5 жовтня 2023 року, а тому в цій частині вважає ухвалу суду незаконною і такою, що підлягає зміні, а саме відмова у стягненні судових витрат на користь потерпілої із-за недоведеності суми витрат на правову допомогу. Зазначає, що потерпілою та її представником не надано суду Акту виконаних адвокатом робіт на виконання умов договору від 05.10.2023 в якому була б зазначена, яка саме робота виконана адвокатом, який час був затрачений та вартість тієї чи іншої роботи. Просить суд змінити оскаржувану ухвалу суду, а саме виключити із ухвали в резолютивній частині абзац щодо стягнення із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 8000 грн. (вісім тисяч гривень) за надання правової допомоги згідно укладеного договору про надання правової допомоги від 5 жовтня 2023 року. В іншій частині ухвалу залишити без змін.

На зазначену апеляційну скаргу сторони захисту, прокурором Хустської окружної прокуратури та представником потерпілої ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 подані заперечення в яких вказали:

прокурор вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки судом першої інстанції встановлено, що оплата послуг на правову допомогу підтверджена і саме в цьому розмірі підлягають стягненню з обвинуваченої на користь потерпілої. Зазначив, що таке право у потерпілого залишається незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження. Просить суд апеляційну скаргу адвоката залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін;

представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 зазначила, що факт надання правової допомоги підтверджений матеріалами кримінального провадження де міститься цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 , який підписаний адвокатом та прийнятий судом до розгляду та протоколи судових засідань де зазначено про участь адвоката ОСОБА_9 в судових засіданнях протягом двох років. Вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 є необґрунтованою, оскільки в ній не наведено жодних порушень норм процесуального права чи норм матеріального права, які б давали підстави для скасування чи зміни ухвали суду від 27.01.2025, а лише наведені загальні норми вимог КПК про законність та обґрунтованість рішення суду. Просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги адвоката.

До початку апеляційного розгляду захисник-адвокат ОСОБА_6 подав пояснення до апеляційної скарги та просив суд змінити оскаржувану ухвалу суду не шляхом виключення із ухвали абзацу щодо стягнення судових витрат, а шляхом його зміни, а саме відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 щодо витрат потерпілої на правову допомогу в сумі 8000 грн.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника-адвоката ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_8 та її представника - адвоката ОСОБА_9 , неявка яких з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності вищевказаних осіб, апеляційний суд бере до уваги, що учасники судового процесу належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, в апеляційній скарзі стороною захисту не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Щодо доводів захисника-адвоката ОСОБА_6 про безпідставне стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 8000 грн. за надання правової допомоги, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Процесуальні аспекти звільнення від кримінальної відповідальності визначені у статтях 285-289 КПК.

Так, відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.

Приписами ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілою ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_9 укладено договір від 05.10.2023 про надання правової допомоги у кримінальному провадженні №309/4608/23 та надано ордер до зазначеного договору.

Також у матеріалах справи наявні довідка від 27.01.2025 в якій зазначено перелік робіт, які виконувалися адвокатом відповідно до укладеного сторонами умов договору та зазначено вартість послуг у сумі 8000 грн., що складається: 3000 грн. за підготовку і подання цивільного позову по даному кримінальному провадженню, 5000 грн. представництво та участь адвоката при розгляді кримінального провадження у Хустському районному суді Закарпатської області та квитанція до прибуткового касового ордера №18 від 27.01.2025 року з якої вбачається, що від ОСОБА_8 було прийнято оплату в розмірі 8000 гривень.

Тому, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, апеляційний суд вважає, що з обвинуваченої ОСОБА_7 стягнуто обґрунтований розмір витрат на правову допомогу, які були понесені потерпілою ОСОБА_8 та які підтвердженні документально.

Щодо тверджень захисника-адвоката ОСОБА_7 , що потерпілою та її представником не надано суду Акту виконаних адвокатом робіт на виконання умов договору від 05.10.2023 в якому була б зазначена, яка саме робота виконана адвокатом, який час був затрачений та вартість тієї чи іншої роботи, апеляційний суд визнає їх необґрунтованими, оскільки не передбачено жодними нормативними документами необхідність подання до суду та складання сторонами акту виконаних робіт, так як дане питання врегульовано за домовленістю сторін відповідно до умов договору про надання правової допомоги та захисту. За умовами складеного договору між потерпілою ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_9 не передбачено необхідність складення акту виконаних робіт адвокатом, у зв`язку з чим адвокатом ОСОБА_9 було складено та надано довідку від 27.01.2025 в якій зазначено розрахунок про вартість послуг і перелік наданих послуг.

Згідно із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду в справах № 730/546/21, № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16 обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні.

Таким чином, понесені потерпілою витрати на правову допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції підтверджені наданими суду документами, а тому ці кошти на законних підставах були стягнуті судом з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 .

Отже, ухвала суду в частині вирішення витрат понесених потерпілою на правову допомогу не підлягає зміні, як про це просить апелянт, оскільки вона є цілком законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Будь-яких порушень законодавства, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення в частині вирішення процесуальних витрат в даному кримінальному провадженні, апеляційним судом встановлено не було.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу захисника обвинуваченої слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 418,419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 27 січня 2025 року про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді