Справа № 361/2840/21 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1480/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченої - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000068 від 19 червня 2020 року за апеляційною скаргою прокурора відділу Київської обласної прокуратури на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, громадянку України, заміжню, маючу на утриманні малолітню дитину - 2008 року народження, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні ч. 3 ст. 307 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення нею цього кримінального правопорушення;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вона впродовж червня-серпня 2020 року, більш точного часу не встановлено, з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено, - метадон, незаконно придбала у невстановленому місці та у невстановленої особи, матеріали відносно якого виділено в окреме кримінальне провадження, зазначений наркотичний засіб, який зберігаючи при собі, перевезла у приміщення будинку, де вона проживає, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де в подальшому зберігала з метою збуту вказаний наркотичний засіб в особливо великих розмірах.

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , в період часу з 17 год. 30 хв. до 17 год. 44 хв. 12 серпня 2020 року передала громадянці ОСОБА_9 два прозорих зіп-пакети, в яких містилась кристалічна речовина білого кольору, яка згідно з висновком експерта є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - метадон, загальною масою 40,2106 г., що є особливо великим розміром, після чого остання передала 30 тис. грн ОСОБА_7 як оплату за цю речовину.

Такі дії ОСОБА_7 орган досудового розслідування кваліфікував за ч. 3 ст. 307 КК України як незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту наркотичного засобу та збут наркотичного засобу в особливо великих розмірах.

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2024 року ОСОБА_7 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 307 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, а саме у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення.

В обґрунтування мотивів прийнятого рішення, суд першої інстанції вказав, що стороною обвинувачення не надано суду достатніх переконливих доказів вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор вказав про незаконність оскаржуваного вироку у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування мотивів поданої апеляційної скарги зазначив, що висновки суду про відсутність належного обґрунтування підстав для проведення контролю за вчиненням кримінального правопорушення та визнання таких доказів недопустимими є помилковими, оскільки в матеріалах справи наявна належним чином оформлена постанова прокурора про контроль за вчиненням злочину, яка визначає необхідність проведення НСРД у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та не містить будь-яких вказівок щодо вчинення провокації, та дозвіл слідчого судді на проведення аудіо- та відеоконтролю особи, що свідчить про обґрунтованість та належний контроль застосування НСРД у цьому кримінальному провадженні. Також прокурор вважає необґрунтованими висновки суду щодо наявності провокації, оскільки суд не в повній мірі перевірив твердження сторони захисту щодо провокації, зокрема не звернув уваги на те, що у правоохоронного органу були об`єктивні дані про ймовірне вчинення злочинних дій, будь-яких провокативних дій правоохоронних органів суд не встановив, процедура надання дозволу на проведення НСРД відповідала вимогам закону, залучена до конфіденційного співробітництва особа займала пасивну позицію, як і правоохоронний орган, а ініціатива особи залученої до конфіденційного співробітництва в проведенні зустрічі не обумовлює ініціативу (підбурення) до вчинення кримінального правопорушення. Крім того, вказав, що ЄСПЛ визнає необґрунтованими скарги заявників щодо провокації, якщо вони наводять дві взаємовиключні версії, тобто як заперечують факти вчинення кримінального правопорушення, так одночасно стверджують про провокацію, тоді як в цій справі ОСОБА_7 повністю заперечувала свою причетність до вчинення кримінального правопорушення. Зазначив, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 307 КК України носить латентний характер та може бути виявлене лише оперативними підрозділами, які згідно з ст. 214 КПК України можуть самостійно з будь-яких джерел виявляти обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а тому суду надано на дослідження повідомлення заступника начальника ГВ БКОЗ ІНФОРМАЦІЯ_3 про виявлення кримінального правопорушення, відтак висновки суду про відсутність доказів готування ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення є безпідставними. Також апелянт звернув увагу на те, що стороною обвинувачення не раз наголошувалось в судовому засіданні, що особі, яку залучено до конфіденційного співробітництва, присвоєно анкетні дані ОСОБА_9 , які є несправжніми, проте відомості про це у зв`язку зі збройною агресією РФ проти України знищено, а тому реальний свідок ОСОБА_9 не залучалась та відповідно її допит не може бути покладений в основу виправдувального вироку. Разом з цим, незважаючи на неодноразові клопотання сторони обвинувачення про допит основного свідка, який міг підтвердити факт збуту, судом такого свідка допитано не було, що порушує принцип змагальності. Крім того, суд у вироку не зазначив жодної інформації про допит обвинуваченої та не виклав відомості, які вона повідомила в ході його проведення, а також визнаючи докази недопустимими не вказав, яким чином вони істотно порушують права і свободи і чи зумовлюють вони сумніви у достовірності отриманих даних, які неможливо усунути в ході судового розгляду.

Відтак просив оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та призначити їй покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вказав, що вирок суду є законним, а апеляційна скарга прокурора - такою, що не підлягає до задоволення. Так апелянт вказав, що прокурор не надав належних доказів на підтвердження наявності підстав для проведення оперативної закупки, не надав доказів про вчинення саме ОСОБА_7 кримінального правопорушення або готування до нього, не спростовано доводи захисту щодо залучення до контролю за вчиненням кримінального правопорушення не ОСОБА_9 , яка начебто надала свою письмову згоду на її залучення до конфіденційного співробітництва, а невстановленої особи молодого віку, при цьому з наданих доказів сторони обвинувачення не вбачається, на якій підставі були залучена така особа та чи надавала вона свою згоду на це. Також звернув увагу на те, що в ході судового розгляду досліджено постанову прокурора, якою залучено ОСОБА_9 без зміни анкетних даних, а отже вона є єдиним та безпосереднім учасником негласної слідчої дії, проте яка в ході допиту спростувала факт надання нею згоди на залучення до конфіденційного співробітництва та повідомила, що не приймала участі в оперативній закупці. Крім того, матеріали справи не містять даних про те, що обвинувачена займалась збутом наркотичних засобів іншим особам, крім випадку оперативної закупки від 12.08.2020, а особа, яка нібито приймала участь в її проведенні спростовує вказаний факт, що повністю підтверджує наявність провокації, як і той факт, що орган досудового розслідування завчасно, до проведення оперативної закупки, знав про визначену суму грошових коштів, яка має бути витрачена на придбання наркотичного засобу. Крім цього, захисник звертає увагу на те, що протягом двох років судового розгляду сторона обвинувачення не заявляла про наявність свідка, щодо якого вживались заходи безпеки, і лише після допиту ОСОБА_9 , які спростувала доводи сторони захисту, сторона обвинувачення заявила про застосування до свідка заходів забезпечення безпеки у виді зміни анкетних даних, при цьому прокурором допит такого свідка в судовому засіданні забезпечено не було. Вважає, що протоколи особистого огляду та речей особи перед проведенням оперативної закупки, огляду та вручення грошових коштів та похідний від них висновок експерта № 81/8 від 31.08.2020 є недопустимими доказами, оскільки проведені особами, які не мали повноважень їх проводити, адже в постанові прокурора не визначено доручення проведення контролю за вчиненням злочину капітану ОСОБА_10 , а лейтенант юстиції ОСОБА_11 взагалі не включена до слідчої групи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити; пояснення обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, виправдувальний вирок просили залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Водночас згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, як це визначено у ст. 86 КПК України, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умови усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

Положеннями ст. 373 КПК України визначені умови ухвалення обвинувального вироку, якими є: неможливість обґрунтування вироку припущеннями та доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 373 КПКУкраїни). При недотриманні цих умов наслідком чого є: не доведення вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведення того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, а також не доведення того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 373 КПКУкраїни) судом ухвалюється виправдувальний вирок.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку про те, що у ході судового розгляду вказані вище вимоги закону судом першої інстанції були дотримані у повному обсязі. Судом досліджені усі докази, що були надані сторонами кримінального провадження, ці докази були проаналізовані та оцінені відповідно до вимог ст. 94 КПК України, за результатами чого суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про не доведення того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України вчинене обвинуваченою ОСОБА_7 .

Так, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновки про те, що прокурором не було спростовано твердження сторони захисту щодо того, що на відеозаписах контролю за вчиненням злочину зображено не ОСОБА_9 , яка надала свою письмову згоду на її залучення до конфіденційного виробництва та для проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а зовсім іншу особу, яка такої згоди органу досудового розслідування не надавала.

Як вбачається з постанови старшого слідчого в ОВС слідчого управління ІНФОРМАЦІЯ_3 від 22 липня 2020 року, до конфіденційного співробітництва для проведення слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні № 0000111 залучено громадянку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою отримання відомостей та речей, які мають значення для розслідування вказаного кримінального провадження ( том 1 а.с. 141).

22 липня 2020 року ОСОБА_9 надала письмову згоду на залучення її до конфіденційного співробітництва та їй роз`яснено вимоги ст. 43, 222, 387 КПК України, а також попереджено про кримінальну відповідальність за розголошення відомих їй відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні без письмового дозволу слідчого або прокурора (том 1 а.с. 142-143).

Разом з тим, як встановив суд першої інстанції, з відеозаписів, переглянутих у судовому засіданні, а саме щодо аудіо-, відеоконтролю за особою, вбачається, що це є особа молодого віку і не ОСОБА_9 . Вказане підтвердила також свідок ОСОБА_12 , допитана в судовому засіданні, яка показала, що знає ОСОБА_9 і на вигляд вона має 50 років, середньої фігури, роменської національності, має коротке темне волосся, розмовляє виключно російською та роменською мовою, а 12 серпня 2020 року ОСОБА_9 до них додому не приходила і це була інша молода дівчина на ім`я ОСОБА_13 , приблизно 25 років, теж роменської національності; допитана в судовому засіданні ОСОБА_9 показала, що ніколи не залучалась правоохоронними органами, в тому числі працівниками СБУ, до конфіденційного співробітництва, жодних документів з ними не підписувала, з обвинуваченою добре знайома та 12 серпня 2020 року до неї додому не приходила. Тобто саме ОСОБА_9 не була залучена у встановленому законом порядку до конфіденційного співробітництва.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що особі, яку залучено до конфіденційного співробітництва, присвоєно анкетні дані ОСОБА_9 , які є несправжніми, проте відомості про це у зв`язку зі збройною агресією РФ проти України знищено, а тому реальний свідок ОСОБА_9 , який міг підтвердити факт збуту, не залучався та судом допитано не було, незважаючи на неодноразові клопотання сторони обвинувачення про її допит, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже жодних відомостей про те, що це змінені анкетні дані, матеріали справи не містять.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що хоч суд і повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їх прав і обов`язків, однак це не означає, що саме на суд покладено безумовний обов`язок забезпечити участь потерпілого та/або свідків, показання яких є ключовими доказами обвинувачення, оскільки доказування вини особи, а отже надання відповідних доказів суду за законом є обов`язком сторони обвинувачення.

Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, прокурором неодноразово подавались клопотання суду про необхідність організації вручення повісток про виклик до суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про те, що прокурором не оспорювались анкетні дані свідка та адреса його проживання, тобто не заявлялось про наявність свідка, щодо якого вживались заходи безпеки, після чого суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною обвинувачення їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у тому числі шляхом неодноразового відкладення розгляду справи для забезпечення прокурором явки вказаного свідка. Надалі, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після проведення допиту свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні від 14.12.2023 року, прокурор долучив лист від 12.02.2024 року, адресований начальнику СУ ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_14 про необхідність забезпечення допиту свідків сторони обвинувачення, який приймав участь у слідчих процесуальних діях у кримінальному провадженні (том 2 а.с. 128-129), однак листом СУ ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27.02.2024 року прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, повідомлено, що надання інформації щодо зміни персональних даних є порушенням закону, а також повідомлено, що встановити місцезнаходження ОСОБА_9 на цей час не вдалося у зв`язку зі зміною останньою місця свого постійного проживання, що зумовлено введенням на території України воєнного стану (том 2 а.с. 134).

В наступному судовому засіданні від 15.03.2024 року на запитання головуючого судді щодо можливості закінчення судового розгляду та переходу до стадії судових дебатів, прокурор просив долучити вищевказані листи та не заперечував проти переходу до стадії судових дебатів, за результатами чого судом першої інстанції було ухвалено вирок.

Таким чином, сторона обвинувачення, на яку відповідно до положень ч. 1 ст. 92 КПК України покладено обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, явку реального свідка, який, на думку прокурора, міг би підтвердити факт збуту, в судові засідання не забезпечила, питання щодо з`ясування дійсного місцезнаходження ключового свідка не порушувала.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, вжив усіх можливих та необхідних заходів для надання стороні обвинувачення можливість забезпечити явку свідка до суду, однак через не заявлення жодних клопотань від прокурора, зокрема про направлення запиту щодо місця перетинання державного кордону, надання судових доручень, місцевий суд був позбавлений можливості самостійно викликати свідка та провести його допит для встановлення обставин події та причетності обвинуваченої до інкримінованого їй кримінального правопорушення, тому суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами доказів, які він мав можливість безпосередньо дослідити в судовому засіданні. Колегія суддів звертає увагу на те, що прокурором не було забезпечено участь свідка і в суді апеляційної інстанції та не підтверджено жодними даними те, що анкетні дані залученої до конфіденційного співробітництва особи були змінені на ім`я ОСОБА_9 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні жодні докази та дані, які б свідчили про те, на якій підставі зазначена невідома особа була залучена для проведення оперативної закупівлі і чи вона була залучена слідчим до участі у справі в якості особи, що буде здійснювати оперативну закупку, як відсутня і її письмова згода на участь в оперативній закупці, що безумовно свідчить про порушення організаційних умов проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, що в свою чергу свідчить про недоведеність стороною обвинувачення обставин, передбачених ст. 91 КПК України, оскільки інформація, яка отримана від осіб, з якими встановлено конфіденційне співробітництво під час проведення НСРД, безпосередньо стосується предмету доказування, а отже вона підлягає безпосередньому дослідженню в суді першої інстанції, в тому числі шляхом допиту таких осіб як свідків (ст. 256 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановленого законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було. При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону.

Отже, судом першої інстанції детально досліджено всі докази, надані стороною обвинувачення, та вжито всіх можливих заходів у рамках кримінального провадження для з`ясування обставин та усунення протиріч, за результатами чого судом зроблені належні висновки про те, що вказані докази не доводять поза розумним сумнівом ту обставину, що обвинуваченою ОСОБА_7 було вчинено інкриміноване їй кримінальне правопорушення, а тому суд дійшов до обґрунтованого висновку про недоведеність винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та на законних підставах ухвалив щодо неї виправдувальний вирок, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційна скарга прокурора не містить обґрунтованих доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення.

Зважаючи на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що усі висновки суду, які викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, закон України про кримінальну відповідальність застосований правильно, порушень вимог кримінального процесуального закону у ході кримінального провадження, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення колегією суддів не виявлено, а тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4