Номер провадження: 11-кп/813/1306/25
Справа № 517/863/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Фрунзівського районного суду Одеської області від 09.12.2024 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Давидівка Фрунзівського району Одеської області, проживає АДРЕСА_1 , гр. України, освіта базова середня, не одружений, не працює, раніше судимий

04.05.2023 року Фрунзівським районним судом Одеської області за ст. 125 ч. 1 КК України до штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, покарання відбуто,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.304, ч.4 ст.152, ч.1 ст.357, ч.1 ст.190 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 09.12.2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушеннь, передбачених ст.ст. 162 ч. 1, ч. 2 ст. 304, ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 357 КК України та йому призначено покарання:

за ст. 162 ч. 1 КК України -у виді 3 (трьох) років обмеження волі;

за ст. 304 ч. 2 КК України- у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

за ст. 152 ч. 4 КК України - у виді 10 (десяти) років позбавлення волі;

за ст. 357 ч. 1 КК України - у виді 2 (двох) років обмеження волі.

В силу ст. 70 ч. 1 КК України ОСОБА_8 призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Кримінальне провадження № 0000025 від 20.03.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 190 КК України закрито на підставі п. 4-1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння.

Також даним вироком вирішено питання заходів забезпечення та речових доказів.

Як вбачається з вироку, ОСОБА_8 , 20.03.2024 року, точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, проходив по АДРЕСА_1 , де у нього виник умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла особи, яке належить ОСОБА_9 , мешканцю АДРЕСА_2 .

20.03.2024 року, точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, шляхом вільного доступу незаконно проник на територію домогосподарства, де підійшовши до житлового будинку, шляхом відчинення вхідних дверей за допомогою сили рук, незаконно проник всередину.

В подальшому, ОСОБА_8 покинув місце вчинення правопорушення.

25.03.2024 року, точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_8 проходив по АДРЕСА_1 , де у нього повторно виник умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла особи, яке належить ОСОБА_9 , мешканцю АДРЕСА_2 .

25.03.2024 року ввечері, точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, шляхом вільного доступу зайшов до території домогосподарства, де за допомогою малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого переконав проникнути через вікно до житлового будинку ОСОБА_9 .. В подальшому, малолітній ОСОБА_10 через вікно проник до житлового будинку ОСОБА_9 , а потім разом з ОСОБА_8 покинули місце вчинення правопорушення.

25.03.2024 року, точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_8 , знаходячись в с-щі Захарівка Роздільнянського району Одеської області, достовірно знаючи про вік малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_3 , маючи психологічний вплив на нього, умисно, з метою втягнення малолітнього у протиправну діяльність, в ході спільної бесіди про можливі вчинення незаконного проникнення до житла, шляхом переконань та умовлянь, схилив малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до спільного вчинення незаконного проникнення до житла особи, яке належить ОСОБА_9 , мешканцю АДРЕСА_2 .

ОСОБА_8 , скориставшись відсутністю власника майна та сторонніх осіб, 25.03.2024 року, точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим), шляхом вільного доступу зайшов до території домогосподарства ОСОБА_9 , де за допомогою малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якого здійснюючи психологічний вплив, умисно, з метою втягнення малолітнього у злочинну діяльність, змусив проникнути через вікно до житлового будинку ОСОБА_9 , а потім ОСОБА_8 покинув місце вчинення правопорушення.

З лютого 2024 року, ОСОБА_8 проявляв симпатію до ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка відповіла йому взаємністю.

При цьому, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що ОСОБА_11 виповнилось лише 12 років, шляхом усних переконань, користуючись проявом симпатії до нього з боку ОСОБА_11 та маючи на останню психологічний вплив, пропонував їй вступити з ним в статеві зносини.

29 березня 2024 року біля 14.30 год. ОСОБА_11 прийшла в гості до ОСОБА_8 та залишилася з ним наодинці за його місцем помешкання - у приміщенні спальної кімнати будинку АДРЕСА_1 .

В цей час, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на задоволення статевої пристрасті, завідомо знаючи, що ОСОБА_11 є особою, яка не досягла чотирнадцяти років, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно вчинив по відношенню до ОСОБА_11 дії сексуального характеру з використанням власних геніталій, здійснивши вагінальне проникнення в тіло потерпілої в результаті її вільного волевиявлення і вчинивши з нею природний статевий акт.

30.03.2024 року приблизно о 16:00 год. ОСОБА_8 , проходив по АДРЕСА_1 , де у нього повторно виник умисел спрямований на незаконне проникнення до житла особи, яке належить ОСОБА_12 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 .

30.03.2024 року приблизно о 16:10 год. ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу зайшов до території домогосподарства, де підійшовши до житлового будинку, шляхом зриву фанери з вікна за допомогою сили рук, проник всередину.

30.03.2024 року, приблизно о 16:00 год. ОСОБА_8 , проходив по АДРЕСА_1 , де у нього з корисливих спонукань виник злочинний умисел спрямований на привласнення офіційного документу, що знаходиться на території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 .

30.03.2024 року, приблизно о 16:10 год. шляхом вільного доступу ОСОБА_8 зайшов до території домогосподарства, де підійшовши до житлового будинку, шляхом зриву фанери з вікна за допомогою сили рук, проник всередину, де знаходячись у будинку привласнив офіційний документ, а саме банківську карту «Приват Банку» № НОМЕР_1 , з корисливих мотивів.

Реалізуючи свій умисел, не вживаючи будь-яких заходів для повернення привласненого ним майна, усвідомлюючи те, що привласнена ним банківська картка належить іншій особі та є офіційним документом, з корисливих мотивів, взяв зазначену пластикову банківську картку № НОМЕР_1 банку «Приват Банк», що належить ОСОБА_12 та яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 1, 14, 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, з вводом ПІН-коду та таким чином привласнив її з корисливих мотивів.

28.02.2024 року, ОСОБА_8 перебував на території домоволодіння потерпілого ОСОБА_13 , від якого отримав у тимчасове користування його мобільний телефон марки «Nокіа G10» синього кольору з сім-картою «Водафона» з номером НОМЕР_2 .

15.03.2024 у ОСОБА_8 з корисливих спонукань виник умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, переслідуючи мету особистого збагачення, ОСОБА_8 , разом з мобільним телефоном марки «Nokia G10» синього кольору, з сім-картою «Водафон Україна» НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_13 , пішов у невідомому напрямку. В подальшому ОСОБА_8 розпорядився даним телефоном на власний розсуд, а саме: вставив свою сім- картку з номером НОМЕР_3 та продовжив користуватися телефоном, не маючи наміру його повертати потерпілому. Своїми незаконними діями ОСОБА_8 , заподіяв ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 2 327,40 грн. (дві тисячі триста двадцять сім гривень сорок копійок).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_14 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 , вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_8 помилково застосував до обвинуваченого обставину, що обтяжує покарання, передбачену п.1 ч.1 ст.67 КК України - «вчинення злочину повторно».

Також прокурор зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України не зазначив в резолютивній частині вироку рішення про включення ОСОБА_8 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи та не обгрунтував підстави його прийняття в мотивувальній частині.

Крім того, прокурор зазначає, що у вступній та мотивувальній частинах вироку суд помилково вказав на попередню судимість обвинуваченого, тоді як за попередньою судимістю ОСОБА_8 вважається такий, що раніше не судимий.

На підставі цього просить вирок Фрунзівського районного суду Одеської області від 09.12.2024 року відносно ОСОБА_8 змінити:

Виключити з вступної та мотивувальної частини вироку інформацію про те, що ОСОБА_8 є раніше судимим та зазначити про те, що ОСОБА_8 є несудимим.

Включити з мотивувальної частині вироку посилання на вчинення злочину в частині кваліфікації дій, виключивши кваліфікуючу ознаку «вчинене повторно».

В мотивувальній та резолютивній частині вироку зазначити обґрунтування та рішення про включення ОСОБА_8 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 просив задовольнити апеляційну скаргу, вирок відносно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 , потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також законний представник малолітньої потерпілої - ОСОБА_15 в судове засідання Одеського апеляційного суду не з`явились.

Відповідно до ч.4 ст.401 КК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Положеннями ч.4 ст.405 КК України встановлено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Приймаючи до уваги той факт, що в даному випадку участь сторін кримінального провадження є необов`язковою та з урахуванням того, що в апеляційній скарзі прокурора не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого, потерпілих тьа законного представника малолітньої потерпілої.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Згідно оскарженого вироку, судом першої інстанції зазначено обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_8 - вчинення злочину повторно та рецидив злочинів.

Як на цьому обґрунтовано зауважує прокурор у своїй апеляційній скарзі, відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Згідно із ч. 1 ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

ОСОБА_8 вчинено 3 епізоди кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України та 1 епізод кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до кримінальних проступків. Також по одному епізоду кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152 КК України та ч. 2 ст. 304 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів.

Пунктом 1 ч.1 ст. 67 КК України визначено обставиною, яка обтяжує покарання вчинення повторно саме злочину.

Тобто, у вироку суду, а саме у формулюванні обвинувачення визнаного доведеним судом щодо ОСОБА_8 відсутні злочини передбачені тією самою статтею або частиною Особливої частини Кримінального кодексу України, які вважаються повторним, а отже суд помилково зазначив обставину, що обтяжує покарання, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, як вчинення злочину повторно.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Однак, як обґрунтовано зазначає прокурор, ОСОБА_8 на час вчинення кримінальних правопорушень, передбачених передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.304, ч.4 ст.152, ч.1 ст.357, ч.1 ст.190 КК України, не мав судимості, оскільки покарання за вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 04.05.2023 року за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян ним відбуто.

Таким чином зазначення місцевим судом обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 , а саме «вчинення злочину повторно» не відповідає вимогам закону і таке посилання суду необхідно виключити з мотивувальної частини вироку, як і посилання на попередні судимості ОСОБА_8 .

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 та п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у мотивувальній та відповідно резолютивній частині вироку суд першої інстанції не прийняв рішення про включення інформації про обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканності малолітньої особи, до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Так, відповідно до п. 2 ч. 3 та п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються мотиви ухваленні інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд, а у резолютивній частині вироку зазначаються скоєнні рішення про включення інформації про обвинуваченого у та статевої кримінального правопорушення проти статевої свободи недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Відповідно до Порядку формування та ведення Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2023/5 від 26.06.2018 підставою для внесення до ЄРЗCH відомостей про осіб, засуджених за кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили та містить рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до ЄРЗСН відповідно до абзацу шістнадцятого пункту 2 частини четвертої статті 374 Кримінального процесуального кодексу України.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, та посилення відповідальності за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи» № 409-ІХ від 19.12.2019 набрав чинності 16.01.2020.

Виходячи з наведеного та враховуючи те, що ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні ним 29.03.2024 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, тобто у вчиненні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, який вчинено після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, та посилення відповідальності за злочини, вчинені проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи» № 409-ІХ від 19.12.2019, то суд мав в порядку п. 2 ч. 3 та п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України зазначити в мотивувальній частині вироку обґрунтування щодо включення обвинуваченого ОСОБА_8 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи та в резолютивній частині зазначити своє рішення про включення його до вказаного реєстру.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, в зв`язку з чим оскаржений вирок необхідно змінити та зазначити про включення інформації щодо вчиненого ОСОБА_8 злочину до відповідного реєстру.

Згідно з п.2) ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 1 ч.1 ст.408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначені недоліки в оскарженому вироку суду першої інстанції можливо усунути шляхом його зміни, оскільки це не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до положень п.3,4) ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 та п.1) ч.1 ст.413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, зокрема незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, в зв`язку з чим вирок суду першої інстанції необхідно змінити.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив

Апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити

Вирок Фрунзівського районного суду Одеської області від 09.12.2024 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.304, ч.4 ст.152, ч.1 ст.357, ч.1 ст.190 КК України - змінити.

Виключити з вступної та мотивувальної частини вироку інформацію про те, що ОСОБА_8 є раніше судимим та зазначити про те, що ОСОБА_8 є несудимим.

Виключити з мотивувальної частині вироку посилання на вчинення злочину повторно, як на обставину, що обтяжує покарання.

Резолютивну частину вироку доповнити абзацом наступного змісту: "На підставі п.2 ч.4 ст.374 КПК України, включити інформацію про ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи."

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4