Справа №345/4046/25
Провадження № 1-кс/345/592/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.07.2025 року м. Калуш

Слідчий суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000270 від 07.05.2025 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209,ч. 2 ст. 209 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на 1/3 частки власності двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 30800950, загальною площею: 36,4 кв.м., яка належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на праві приватної власності, шляхом позбавлення права користування, відчуження та розпорядження вказаним майном.

Клопотання обґрунтовує тим, що слідчим відділом Калуського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000270від 07.05.2025, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209,ч. 2 ст. 209 КК України.

19липня 2025 року ОСОБА_3 повідомлено та вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

Злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_3 :

- у вчиненні умисних дій, що виразились у вчиненні умисних дій, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років;

- у вчиненні умисних дій, які виразились у набутті і розпорядженні майном (коштами), щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійсненні фінансових операцій, вчинення правочинів з таким майном, знаючи, що таке майно (кошти) прямо та повністю одержано злочинним шляхом, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років та з конфіскацією майна;

- у вчиненні умисних дій, які виразились у заволодінні чужим майном, шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років;

- у вчиненні умисних дій, які виразились у набутті і розпорядженні майном (коштами), щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійсненні фінансових операцій, вчинення правочинів з таким майном, знаючи, що таке майно (кошти) прямо та повністю одержано злочинним шляхом, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання. Санкція ч. 1, 2 ст. 209 КК України, передбачає такий додатковий безальтернативний вид покарання як конфіскація майна.

Відповідно до ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Арешт майна носить тимчасовий характер, оскільки остаточне рішення про те, що належить вчинити з майном, яке арештоване, буде вирішено судом при ухваленні вироку.

В ході проведення досудового розслідування, а саме згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на праві приватної власності належить 1/3 частка власності квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 30800950, загальна площа: 36,4 кв.м. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, б/н, 23.12.2009, Госпрозрахунковий відділ приватизації державного житла при управлінні житлово-комунального господарства міської ради.

Таким чином, слідчий вважає, що зазначене у клопотанні майно є приватною власністю підозрюваного ОСОБА_3 , а тому відповідно до ст. 170 КПК України з метою запобігти можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження необхідно його арештувати, заборонивши власнику, а також іншим особам розпоряджатися ним в тому числі відчужувати.

Слідчий подав заяву про розгляд даного клопотання без його участі, клопотання підтримує.

ОСОБА_3 також подав заяву про розгляд клопотання про арешт майна без його участі.

Дослідивши матеріали клопотання вважаю наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Як встановлено судом, СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000270 від 07.05.2025 року, за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209,ч. 2 ст. 209 КК України.

19липня 2025 року ОСОБА_3 повідомлено та вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

Дійсно санкція ч. 2 ст. 209 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Відповідно до долученої слідчим до матеріалів клопотання інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо суб`єкта ОСОБА_3 згідно відомостей з Державного реєстру речових прав за ОСОБА_3 значиться 1/3 частина квартири за адресою АДРЕСА_1 . Водночас, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який містить актуальні дані, при пошуку інформації за даними об`єкта нерухомого майна, станом на 31.07.2025 рок квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 ; підстава для набуття права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер 344, виданий 09.02.2013 року, видавник: приватний нотаріус Калуського МНО ОСОБА_5 .

Отже, відповідно до актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підозрюваний ОСОБА_3 не є власником квартири в АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, в даному випадку обмеження права власності власника майна, який не має статусу підозрюваного у кримінальному проваджені, шляхом накладення арешту, для забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, прямо порушує конституційне право на вільне володіння своїм майном, не відповідатиме принципу співмірності виконання завдань кримінального провадження, оскільки, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки реалізацію права власника майна, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У відповідності до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1ст. 7 КПК України).

Аналізуючи наведене, слідчий суддя дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для накладення арешту на 1/3 частину вищевказаної квартири.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000270 від 07.05.2025 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 209 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення. Порядок оскарження ухвали визначено ст.ст. 392, 395 КПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_6