Справа № 750/1776/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/424/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

01 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відео конференції із прокурором, з використанням його власних технічних засобів, апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Мар`янівка Шполянського району Черкаської області, громадянину України, з середньою освітою, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , неодруженому, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , фактично проживаючому по АДРЕСА_2 , раніше не судимому, продовжений строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, до 01 жовтня 2025 року включно.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав на те, що досудове розслідування не може бути завершено до спливу строку застосування запобіжного заходу, а тому, слід продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 у межах строку досудового розслідування, при тому, що з огляду на встановлені та доведені у провадженні ризики, передбачені ст. 177 КПК України та імперативні вимоги ч. 6 ст. 176 цього Кодексу, застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою є неможливим.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою скасувати, постановити нову, якою застосувати до його підзахисного менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, у тому числі й домашній арешт. У разі неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, просить визначити розмір застави у мінімальних межах, визначених ст. 182 КПК України.

Вказує на необґрунтованість та невмотивованість оскаржуваної ухвали, яка постановлена без урахування вимог ст. 177, 178, 183, 196, 370, 372 КПК України. Зокрема, мотивувальна частина ухвали не містить встановлених судом обставин із посиланням на докази, у тому числі, що підтверджують наявність ризиків, передбачених п .п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також без надання належної оцінки доказам та доводам сторони захисту.

Звертає увагу, що матеріали досудового розслідування, додані до клопотання, не обґрунтовують підозру у тому обсязі, що повідомлено ОСОБА_6 . При цьому, зміст зміненої підозри є неконкретним та містить такі суттєві суперечності, які фактично спростовують подію інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень.

Обґрунтування слідчим суддею наявності заявлених ризиків, які продовжують існувати, звелися до дублювання таких ризиків з тексту клопотання слідчого, при цьому безпідставно не надано об`єктивної оцінки доводам сторони захисту про відсутність заявлених ризиків, адже на переконання сторони захисту, підтверджені судом апеляційної інстанції ризики на даний час зменшились та навіть перестали існувати, а нових ризиків, які б виправдовували подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, не з`явилося.

Вважає, що слідчим суддею безпідставно не враховано, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання, родину, постійне місце служби, позитивну репутацію, від початку повномасштабної збройної агресії рф приймав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі й стримуванні збройної агресії рф у складі ОСУВ «Хортиця», не переховувався від органу досудового розслідування та не оголошувався у розшук.

Перебуваючи більше тижня на волі, у зв`язку із внесенням застави, ОСОБА_6 виконував покладені на нього обов`язки та не переховувався від слідчого чи прокурора, а також самостійно з`явився у судове засідання апеляційного суду, усвідомлюючи при цьому, що рішенням суду апеляційної інстанції може бути скасована застава та його знову помістять до слідчого ізолятору.

Саме встановлені обставини на переконання сторони захисту спростовують припущення сторони обвинувачення та висновок слідчого судді про наявність підстав настання такого ризику, як зміна місця проживання ОСОБА_6 та переховування від органів досудового розслідування та суду та свідчать про реальне зменшення ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на показання свідків, на які послався і слідчий суддя, грошові кошти за продаж пального ОСОБА_6 не передавались, а також вони не були очевидцями щоб він отримав хоча б частину цих коштів, що виключає наявність заявленого стороною обвинувачення ризику про можливість знищення підозрюваним доказів, а саме грошових коштів.

Ризик можливого впливу на свідків є мінімальним, а на думку захисника, взагалі не існує, оскілки досудове розслідування майже завершене, свідки допитані, в той час як безпосередність допиту свідків судом повністю виключає можливість впливу на цих осіб підозрюваним.

Не обґрунтованим вважає висновок слідчого судді про не зменшення ризику у підозрюваного продовжити кримінальне правопорушення та вчинити інше, оскілки зі змісту зміненої ОСОБА_6 підозри убачається, що надлишки пального шляхом його безпідставного списання формували зовсім інші особи. Більше того, як вбачається з досліджених у суді матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 за займаною посадою не мав повноважень списувати паливно-мастильні матеріали, тобто не мав і не має реальної можливості сформувати надлишки пального, як помилково вважає слідчий суддя.

За таких обставин, захисник наголошує на тому, що в ході судового розгляду було встановлено саме те, що ризики зменшилися, а нові ризики не з`явилися. Водночас, слідчим суддею, з урахуванням наведених об`єктивних доводів сторони захисту, які підтверджуються матеріалами справи, не наведено належних обґрунтувань й щодо неможливості застосування відносно ОСОБА_6 менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зокрема, домашнього арешту.

Також, слідчим суддею взагалі проігноровані доводи сторони захисту та не наведено жодних мотивів щодо без альтернативності такого запобіжного заходу, як тримання під вартою та можливості визначення розміру застави з огляду на Рішення Конституційного Суду України від 19.06.2024 №7-р(ІІ)/2024.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , наявність обґрунтованих та доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також вимоги законодавства, якими забороняється застосування будь-яких інших запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, для осіб які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 114-1 КК України, що свідчить про неможливість обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів провадженні слідчим відділом Управління СБУ в Чернігівській області 23 вересня 2024 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000512, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у тому, що будучи військовослужбовцем та маючи звання офіцера, проходить військову службу в Навчальному центрі ЗСУ. Вчинення злочину в умовах воєнного стану полягає у реалізації ОСОБА_6 за попередньою змовою з іншими військовослужбовцями військового майна, а саме понад семи тисяч літрів дизельного палива приватним особам, яке мало використовуватись Навчальним центром ЗСУ в своїй навчальній діяльності щодо підготовки військовослужбовців для відсічі збройної агресії російської федерації.

29 травня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України.

У цей же день, об 11 год. 53 хв. ОСОБА_6 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2025 року до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

12 серпня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, а саме про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України.

Оскарження стороною захисту обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_6 підозри не є предметом судової перевірки під час досудового розслідування в рамках розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для вирішення питання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу.

У даному конкретному провадженні слідчим суддею докази оцінюються лише з огляду на те, що вони підтверджують ймовірність того, що підозрюваним можливо вчинені кримінальні правопорушення. Встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, визначення ролі підозрюваного у їх вчиненні та вирішення питання про можливість їх вчинення саме ОСОБА_6 , а також надання оцінки доказам на предмет їх належності чи допустимості, є наступними етапами досудового розслідування та судового розгляду, які виходять за межі повноважень слідчого судді.

Більш того, колегія суддів повторно наголошує захиснику на тому, що право сторони захисту на оскарження законності оголошення підозри, її обґрунтованості, вмотивованості врученого повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, дотримання чи порушення порядку його вручення, тощо законодавцем закріплене в пункті 16 ч. 3 ст. 42 та пункті 10 частини 1 статті 303 КК України.

Положеннями ч. 3 ст. 199 КПК України передбачено, що при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На даній стадії досудового розслідування слідчий суддя перевіряє наявність обставин, які вказують, що раніше встановлені ризики не зменшились, аж настільки, щоб вважати, що їм можна запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, або не зникли зі плином часу та внаслідок проведених слідчих дій в рамках досудового розслідування. Лише встановлення нових ризиків, зобов`язує слідчого суддю перевірити докази на їх доведення.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею були виконані вимоги кримінального процесуального закону та перевірено обґрунтованість заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, слідчий суддя вірно зазначив про те, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі враховано, що вчинено викрадення військового майна військовослужбовцем за попередньою змовою з іншими військовослужбовцями, чим заподіяно шкоду ЗСУ під час дії воєнного стану, що також може бути додатковим мотивом для підозрюваного для переховування від кримінального переслідування.

Підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на цей час досудовим розслідуванням не виявлено грошові кошти, отримані ОСОБА_6 за попередньою змовою з іншими особами за продаж викраденого дизельного пального (згідно з висунутою підозрою вартість такого пального становить понад один мільйон сімсот п`ятдесят тисяч гривень, що підтверджено висновком експерта).

При цьому, слідчий суддя не вказував, що ці гроші могли бути отримані підозрюваним безпосередньо підчас збуту пального, як про це безпідставно вказує захисника, адже група військовослужбовців діяла саме з корисливою метою, при цьому їх дії були узгодженими, кожний виконував відведену йому роль, а тому не виключеною є можливість приховування саме отриманих від збуту грошових коштів, як про це вірно вказує слідчий суддя.

Крім того, аж до моменту допиту свідків під час судового розгляду ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків з числа військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та інших військових частин ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільно з якими проходив військову службу, як про це вірно зазначив слідчий суддя. При цьому , жодного посилання на застосування зброї до свідків, слідчим суддею не вказано, в той час як можливість такого впливу можлива до початку судового розгляду та допиту свідка в суді.

Колегія суддів погоджується, що підозрюваний може продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки згідно з повідомленою підозрою ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , за попередньою змовою групою осіб здійснив викрадення військового майна (палива) в умовах воєнного стану, тобто обізнаний про можливі шляхи формування надлишків паливно-мастильних матеріалів з метою їх подальшого збуту.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які в сукупності передбачене покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі. Встановлені обставини вчинення інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, вказують на можливість їх вчинення групою осіб за попередньою змовою, при цьому, кримінальні правопорушення пов`язані саме із незаконним заволодінням військовим майном (пальним) в умовах оголошеного в країні воєнного стану, що підвищує ризик ухилення підозрюваного від досудового слідства та суду.

При цьому, доводи апеляційної скарги захисника про мотиви, якими слідчий обґрунтував клопотання та мотиви слідчого судді при задоволенні цього клопотання, а також вказівка на незгоду сторони захисту з доводами сторони обвинувачення, не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та не спростовують висновків слідчого судді про можливість допущення ним неналежної процесуальної поведінки при обранні іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується з твердженням захисника про те, що заявлені стороною обвинувачення ризики щодо можливості підозрюваного знищити речові докази та продовжити вчинення кримінального правопорушення дещо зменшилися з плином часу, але не може погодитись, що їх зменшення дає підстави для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту, адже ступінь можливості настання інших двох доведених ризиків (переховування від органу досудового розслідування та суду, вплив на свідків та інших учасників кримінального провадження) залишається високим і цим ризикам неможливо буде запобігти, застосувавши до ОСОБА_6 інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Тобто, на даний час, обраний вид запобіжного заходу повністю запобігає встановленим ризикам можливої не процесуальної поведінки підозрюваного.

Усім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, була надана належна оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою так і під час продовження строку його дії, слідчим суддею досліджені всі необхідні докази, які є достатніми саме на даному етапі досудового розслідування.

Більш того, на даному етапі, коли досудове розслідування триває, у провадженні встановлені інші учасники, які можуть бути причетні до вчинення кримінальних правопорушень, зарано говорити про зменшення заявлених стороною обвинувачення ризиків аж настільки, щоб вирішувати питання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, як помилково вважає захисник.

Обставини справи, характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , особливості розслідування та судового розгляду такої категорії справ, наявність заявлених ризиків, необхідність у виконанні ряду процесуальних дій з метою завершення досудового розслідування свідчать про те, що до підозрюваного не може бути застосований інший більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Отже, рішення слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Щодо вимоги захисника про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до змісту чинної редакції абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109114-2, 258258-6, 260, 261, 402405, 407, 408, 429, 437442 КК України.

Отже, вказавши, що суд має право не визначати розмір застави, законодавець відніс можливість визначення розміру застави у кримінальних провадженнях щодо злочинів певних категорій до дискреційних повноважень суду.

У даному провадженні, з огляду на характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , зокрема, здійснення перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України шляхом викрадення військового майна (палива), зважаючи на те, що підозрюваний є військовою службовою особою в старшому офіцерському званні, входить до начальницького складу військової частини, і під час воєнного стану протиправно за попередньою змовою з іншими військовослужбовцями реалізував приватним особам понад сім тисяч літрів дизельного палива, яке мало б використовуватись в навчальній діяльності щодо підготовки військовослужбовців для відсічі збройної агресії російської федерації, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для визначення підозрюваному розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 серпня 2025 року про продовження строків тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11