Справа № 697/2643/24
Провадження № 1-кс/697/392/2025
У Х В А Л А

Іменем України

08 вересня 2025 року м. Канів

Слідчий суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про повернення тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:

До Канівського міськрайонного суду Черкаської області надійшло клопотання представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про повернення тимчасово вилученого майна.

В обгрунтування поданого клопотання зазначено, що 06.08.2025 на підставі ухвали слідчого судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області було проведено обшук в квартирі за аресою: АДРЕСА_1 в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «iPhone 15 Pro Max» в корпусі сірого кольору, який має наступний ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , в якому наявні сім-карти з наступними номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

У подальшому, у своїй постанові від 06.08.2025 про визнання речових доказів слідчий СВ ВП №1 ЧРУП ГУНП в Черкаській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 встановив, що вищезазначений мобільний телефон в якому наявні сім-карти були оглянуті та встановлено, що вони мають значення по справі як речові докази. Однак постанова не містить жодного обґрунтування підстав чи відомостей, опираючись на які зроблено відповідний висновок.

Оскільки після вилучення телефон набув статусу як тимчасово вилучене майно, відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Незважаючи на вказане, вилучене майно не повернуте власнику, а інформація з Єдиного реєстру судових рішень свідчить про відсутність ухвали слідчого судді про накладення арешту на таке майно.

Тому звернулася до суду з даним клопотанням у якому просить повернути ОСОБА_2 мобільний телефон марки «iPhone 15 Pro Max» в корпусі сірого кольору, який має наступний ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , в якому наявні сім-карти з наступними номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Перевіривши доводи поданого клопотання, слідчий суддя зазначає наступне.

Стаття 2 КПК України регламентує, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, та застосування належної правової процедури.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Частиною 1 статті 167 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна, при цьому можливість визнання такого майна речовим доказом, законодавець не вказує.

Згідно частини 2 вказаної процесуальної норми, тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо.

Аналізуючи правовий зміст ч. 7 ст. 236 і частини 1 ст. 98 КПК України, ч. 2 ст. 168 КПК України, де вказано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку або огляду, можливо зробити висновок про те, що речі і документи, вилучені при проведенні обшуку, мають одних з двох процесуальних статусів: 1) речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і 2) речі та документи, які не входять до цього переліку, тобто, - тимчасово вилучене майно, яке перебуває в такому статусі відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення.

При цьому, в частині 5 статті 171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Тобто, у випадку не подання слідчим, прокурором не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна клопотання про його арешт або у випадку відмови в задоволенні такого клопотання, тимчасово вилучене майно повертається особі в якої його було вилучено.

Законодавцем в статті 169 КПК України визначено підстави повернення тимчасового вилученого майна, зокрема зазначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно до ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні володільцем тимчасово вилученого майна може бути оскаржена бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього кодексу.

Згідно з ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Разом з тим, порядок повернення тимчасово вилученого майна його володільцю визначений статтею 169 КПК України та вирішується в порядку, передбаченому главою 26 КПК України за результатами розгляду скарги володільця тимчасово вилученого майна на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасового вилученого майна, однак передумовою звернення до слідчого судді щодо повернення тимчасово вилученого майна в порядку визначеному ст. 303 КПК України є подання до слідчого клопотання та відмова у його задоволенні або бездіяльність слідчого щодо його розгляду.

Вирішення питання про повернення тимчасово вилученого майна слідчим суддею на підставі клопотання особи в порядку п. 3 ч. 1 ст. 169, ч. 5 ст. 171 КПК України не передбачено, а тому таке клопотання підлягає поверненню особі, яка з ним звернулася, що не перешкоджає зверненню до слідчого судді з відповідною скаргою на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна в порядку, визначеному главою 26 КПК України.

Керуючись ст.ст. 169, 171, 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про повернення тимчасово вилученого майна - повернути особі, яка його подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1