ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1158/25 Справа № 932/2302/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисникаадвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, в рамках кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0000241, -

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 .

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням на нього таких обов`язків: повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/перебування/проходження військової служби; прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за першою вимогою.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. На підтвердження фактів протиправної поведінки підозрюваного ні до, ні після інкримінованого правопорушення, здійснення впливу на свідків або представника потерпілого у цьому провадженні, сторона обвинувачення слідчій судді не подала, що свідчить про відсутність ризиків, передбачених п. 3, 4 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також суд прийняв до уваги, що ОСОБА_8 одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, постійне місце реєстрації, що свідчить про наявність постійного місця проживання та соціальні зв`язки у підозрюваного, за місцем проживання характеризується позитивно.

Із вказаним рішенням слідчого судді не погодився прокурор Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 та подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, клопотання слідчого задовольнити та застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , у разі обрання альтернативного виду запобіжного заходу у виді застави, застосувати заставу у розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням відповідних обов`язків.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що підозра ОСОБА_8 є обґрунтованою, що підтверджується наданими матеріалами, зокрема висновками експертів та протоколами допиті свідків. Зауважує, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та його не достатньо для виконання покладених обов`язків та запобігання ризиків. При виконанні умов особистого зобов`язання, ОСОБА_8 повинен повернутися за місцем реєстрації, у зв`язку із чим неможливо забезпечити необхідну міру контролю за поведінкою підозрюваного, що дасть останньому можливість переховуватись від досудового розслідування та суду, здійснювати вплив на свідків. Крім того, ОСОБА_8 має військове звання - сержант, водночас свідки у кримінальному провадженні проходять військову службу за військовим званням - солдат.

Зауважує, що місце проживання підозрюваного знаходиться на значній відстані від органу досудового розслідування та військової частини, що ускладнює контроль за його поведінкою, виконання покладених на нього обов`язків і можливість оперативного забезпечення явки ОСОБА_8 .

Наголошує, що прийняте слідчим суддею рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання здатне унеможливити подальше здійснення даного кримінального провадження та завдати непоправної шкоди обороноздатності всієї держави. А тому, потребує застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належний контроль за діями підозрюваного.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, захисника адвоката ОСОБА_7 , діючих в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а ухвалу суду без змін, підозрюваного ОСОБА_8 , який просив залишити йому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, дослідивши матеріали судового провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, апеляційним судом встановлено, що слідчим суддею в повній мірі з`ясовані всі обставини, які передбачають підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Так, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 3 березня 2025 року приблизно о 00 год 10 хв, більш точного часу встановити не вдалось, із молодшим сержантом ОСОБА_11 , прибули до залізничної колії «Кіндратівка-Костянтинівка», де знаходяться опори № 218-222, по вулиці Олекси Тихого у місті Костянтинівка Краматорського району Донецької області, за географічними координатами: 48.5306210, 37.6982880 та, діючи з єдиним умислом, таємно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, молодший сержант ОСОБА_11 , діючи повторно, тримаючи заздалегідь взяті з собою арматурні ножиці (болторіз) чорного кольору, шляхом механічного стискання його силою, почав демонтаж та нарізання на фрагменти різної довжини мідного контактного проводу марки «МФ-100» та мідного несучого тросу «М-120», які сержант ОСОБА_8 переносив та складав біля зупинки громадського транспорту, яка розташована біля перехрестя вулиці Олекси Тихого та вулиці Мануфактурна у місті Костянтинівка Краматорського району Донецької області.

В такий спосіб сержант ОСОБА_8 та молодший сержант ОСОБА_11 викрали з опор № 218-222 залізничного шляху «Кіндратівка-Костянтинівка», мідний контактний провід марки «МФ-100» вагою 182,1 кг, вартістю 33 801 грн 89 коп. та мідний несучий трос марки «М-120» вагою 66,38 кг, вартістю 14 977 грн 55 коп., на загальну суму 48 779 грн 44 коп., завдавши СП «Слов`янська дистанція електропостачання» регіональної філії «Донецька Залізниця» АТ «Укрзалізниця» збитки на вищезазначену суму, однак розпорядитися викраденим майном останні не змогли, оскільки на місці були зупинені працівниками поліції.

15.05.2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується доданими до клопотання документами, зокрема: протоколами допиту свідків, представника потерпілої юридичної особи, протоколами огляду місця події, протоколами пред`явлення предметів для впізнання, експертними висновками тощо.

Так, у рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини дав визначення «обґрунтованій підозрі», згідно з яким цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Слідчим суддею визнано доведеним ризик переховування, враховуючи вагомість наявних доказів, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, відомості про особу підозрюваного, навички та досвід, отримані під час виконання бойових завдань.

Із вказаним висновком погоджується колегія суддів.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Разом з цим, як неодноразово зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях, що сама по собі тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину не може бути підставою для застосування до особи найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В своїх рішеннях ЄСПЛ суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…» (справи «Харченко проти України»,«Шалімов проти України»).

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У розумінні ст. 9 Конституції України - Конвенція про захист прав людини, Протоколи до Конвенції та Рішення ЄСПЛ - є частиною національного законодавства.

Окрім того, як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» (№ 41088/05 від 11.07.2006р.) одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою. Аналогічні висновки зроблено Європейським судом з прав людини в справах «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови».

В рішенні ЄСПЛ «Клішин проти України» (№ 30671/04 від 23.02.2012 р.) вказано підстави для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами.

В п. 51 Рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції» (від 26.06.1991 р.) попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним відправленням правосуддя, у рішенні судів мають адекватно зазначатися підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обов`язку наводити підстави може змінюватися залежно від характеру рішення та повинен визначатися з огляду на обставини справи.

Перевіряючи доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та мотиви слідчого судді, колегія суддів враховує дані про особу підозрюваного, який є військовослужбовцем, приймав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ. За місцем проходження служби характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, постійне місце реєстрації. За місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Посилання прокурора, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання ускладнює проведення досудового розслідування та комунікацію з обвинуваченим, через віддаленість місця перебування органу досудового розслідування та місця перебування ОСОБА_8 , не можу слугувати підставою для обрання останньому найсуворішого запобіжного заходу. Вказані обставини жодним чином не характеризують особу підозрюваного та не впливають на наявність ризиків.

Більш того, з часу обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, останній виконує покладені на нього обов`язки, порушень процесуальної поведінки не виявлено та прокурором не наведено, що вказує на дієвість обраного запобіжного заходу та співмірність із особою підозрюваного та обставинами інкримінованого йому кримінального правопорушення. Крім того, колегією суддів встановлено, що командиром військової частини, в якій ОСОБА_8 проходить службу, надано клопотання про залишення запобіжного заходу щодо останнього у виді особистого зобов`язання.

Твердження прокурора, що ОСОБА_8 може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки вони є молодшими за званням, не підтверджено будь-яким іншим обґрунтуванням, окрім різниці у статусі, разом з цим, за час дії запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, відсутні дані, що ОСОБА_8 , проходячи надалі військову службу, будь-яким чином намагався здійснити вплив на останніх.

На підставі аналізу доводів апеляційної скарги, обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, в даному випадку, є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, підстав застосування більш тяжкого запобіжного заходу, апеляційний суд не вбачає та матеріали провадження не містять.

Усі наведені прокурором доводи, враховані слідчим суддею та обґрунтовано прийнято рішення про можливість запобігання наявним ризикам шляхом застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 у виді особистого зобов`язання.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається, тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже в задоволенні вимог апеляційної скарги прокурора слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 183, 405, 407, 419 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025 року,якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді