Житомирський апеляційний суд
Справа №274/7647/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/338/25
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_8

представника потерпілої-

адвоката: ОСОБА_9

прокурора: ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000798 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шостаківка Шаргородського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Початок строку відбування ОСОБА_6 призначеного основного покарання у виді позбавлення волі ухвалено обчислювати з дня звернення вироку до виконання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами ухвалено обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_6 - не застосовувався.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати, пов`язані із залученням експертів під час досудового розслідування, в розмірі 12495 (дванадцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) гривень 12 копійок.

Питання про речові докази судом вирішено відповідно до ст. 100 КПК України та у апеляційній скарзі не оспорюється.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, ОСОБА_6 08.08.2024 близько 15 год. 30 хв. керував технічно справним автобусом «NEOPLAN 122», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого Жмеринським ВРЕВ УДАІ УМВС України у Вінницькій області від 16.07.2013, належить ОСОБА_11 , яким рухався по автодорозі «Виступовичі-Житомир- М.Подільський» в напрямку до м. Житомир.

Керуючи у вказані день та час зазначеним транспортним засобом на 225 км автодороги «Виступовичі-Житомир-М.Подільський» зі сторони м. Вінниця в напрямку до м. Житомир, поблизу с. Великі Нізгірці Бердичівського району Житомирської області, водій ОСОБА_6 під час руху поза межами населеного пункту на заокругленій, горизонтальній асфальтованій ділянці дороги, в задовільних умовах дорожнього руху, в умовах достатньої видимості, в порушення вимог пунктів 2.3(б), 10.1, 13.3, 1.10 та 14.2 (в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не урахував дорожню обстановку, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого змінив напрямок свого руху ліворуч та виїхав на смугу зустрічного руху, виконуючи обгін попутного транспортного засобу, при цьому не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, по якій продовжував рух, де рухалась колона велосипедистів. У подальшому, маючи технічну можливість запобігти наїзду (зіткненню), негайних заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, не вжив та, на смузі зустрічного руху в напрямку до м. Вінниця, задньою частиною лівої бокової поверхні автобуса «NEOPLAN 122», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , допустив наїзд (зіткнення) з передньою частиною лівої бокової поверхні велосипеда «Wilier TRIESTINA» під керуванням ОСОБА_12 , який перебував попереду на правому краю проїзної частини автодороги.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми з залученням декількох ділянок тіла, що підтверджується результатами розтину: наявність множинних переломів ребер справа та зліва з пошкодженням тканини легень, забоїв внутрішніх органів, малокрів`я внутрішніх органів, множинних саден на тілі та кінцівках, які в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя та перебувають в прямому причинному зв`язку зі смертю.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 10.1, 13.3 та 14.2 (в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 перебуває у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Кримінальна відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 визнається винуватим, передбачена ч. 2 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 оскаржує вирок з підстав суворості призначеного ОСОБА_6 покарання. Просить вирок суду змінити в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, застосувати ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

На переконання апелянта при призначенні покарання суд не врахував, те, що ОСОБА_6 є літньою хворою людиною, являється ліквідатором ЧАЕС, чим врятував багато життів, внаслідок чого переніс операцію з сегментарної резекції правої легені.

Крім того, суд в повній мірі не врахував поведінку обвинуваченого після ДТП, що він самостійно зупинився на місці пригоди, викликав швидку медичну допомогу, визнав вину, щиро розкаявся.

Також, суд залишив поза увагою, що обвинувачений хотів допомогти потерпілій в міру своїх можливостей, і не лише матеріально, а й фізично вчинити якусь роботу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, міркування прокурора, потерпілої та її представника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З кримінального провадження вбачається, що суд призначаючи ОСОБА_6 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує його покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який розлучений, пенсіонер, учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, має захворювання, у зв`язку з чим в 2009 році переніс операцію сегментарної резекції правої легені, на обліку в лікаря нарколога не перебуває, за психіатричною допомогою до лікаря психіатра не звертався.

При цьому, правових підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання з випробуванням за правилами ст. 75 КК України, місцевий суд не встановив, з чим погоджується і колегія суддів.

Суд апеляційної інстанції врахувавши обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме ряд грубих порушень ОСОБА_6 ПДР, які виразилося у виїзді на смугу зустрічного руху не переконавшись, що вона вільна при здійсненні обгону, не дотримався безпечного інтервалу, маючи технічну можливість запобігти наїзду, негайних заходів для зменшення швидкості не вжив, що призвело до наїзду на велосипедиста на смузі зустрічного руху, наслідки ДТП, в результаті якого потерпілий ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, а тому вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання, яке є мінімальним в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, не можна розцінювати таким, що є очевидно несправедливим внаслідок його суворості.

Апеляційний суд враховує і думку потерпілої, яка втратила чоловіка і вказала, що не вибачила обвинуваченого, не потребує його коштів, просила вирок залишити без змін, враховуючи, що обвинувачений відбувши покарання зможе повернутися до своєї сім`ї, а внаслідок дій обвинуваченого настали непоправні наслідки, смерть людини і за це обвинувачений повинен понести суворе покарання у виді позбавлення волі.

Доводи захисника, що суд не врахував, те, що ОСОБА_6 є літньою хворою людиною, являється ліквідатором ЧАЕС, чим врятував багато життів, внаслідок чого переніс операцію з сегментарної резекції правої легені є помилковими, оскільки ці обставини враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, а тому і призначено мінімальне покарання в межах санкції.

Крім того, твердження апелянта, що суд не врахував поведінку обвинуваченого після ДТП є неспроможними, оскільки відповідно до п. 2.10.г) ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я.

Таким чином, виклик швидкої медичної допомоги, надання допомоги потерпілим, залишення на місці ДТП є прямим обов`язком водія ОСОБА_6 , причетного до дорожньо-транспортної пригоди, а тому така його поведінка не є обставиною, яка пом`якшує покарання.

З огляду на викладене, судом першої інстанції при призначенні, як основного так і додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, таке покарання відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, та є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: