Справа: № 484/2030/25
Провадження: № 1-кп/484/268/25
Вирок

іменем України

25.04.2025 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в м. Первомайську в залі суду кримінальне провадження №0000033 від 09.01.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Миколаївської області, громадянина України, освіта повна середня, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше судимого:

11.11.2022 Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 4 ст.185 КК України 4 роки позбавлення волі, ст.75 КК України 2 роки іспитового строку;

21.11.2023 Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.4 ст.185, ст.71 КК України 5 років 1 місяць позбавлення волі;

21.11.2024 звільнений з Арбузинської ВК Миколаївської області на підставі ухвали Арбузинського районного суду від 13.11.2024 умовно достроково, невідбутий термін: 4 роки 2 місяці, 28 днів, з застосуванням ст. 81-1 КК України, відбув до в/ч НОМЕР_1

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_5

за відсутності представника потерпілої за наявності її заяви

встановив

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан, який був неодноразово продовжений та діяв станом січень місяць 2025 року.

ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимим за скоєння умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, діючи повторно, у період умовно-дострокового звільнення, вчинив новий, умисний, корисливий злочин за наступних обставин.

ОСОБА_3 призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 21 листопада 2024 № 24РС на посаду стрільця 2 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 21.11.2024 ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення, прийняв посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2820 гривень на місяць, шпк «солдат», ВОС -100915А.

Відповідно до наказу № 264 від 19.12.2024 солдат ОСОБА_3 , стрілець 2 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що 19.12.2024 самовільно залишив військову частину.

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу, 07.01.2025 приблизно о 19:00 годині, перебуваючи у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно та повторно, переслідуючи корисливий мотив, мету незаконного збагачення, будучи впевненими, що за його діями ніхто не спостерігає та не може чинити перешкоди, діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись в прохідній кімнаті вказаного будинку, таємно викрав з жіночої сумки, яка знаходилась на стільці одній з кімнат, гаманець коричневого кольору з грошовими коштами в сумі 8000 гривень, належні ОСОБА_6 його матері, якими у подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду ОСОБА_6 на загальну суму 8000 грн.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України та визнає його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України визнав повністю. Фактичні осбтавини справи викладені в обвинувальному акті не оспорює. У скоєному щиро розкаявся. Просив призначити йому мінімальне покарання. Збитки відшкодував.

Потерпіла суду надав заяву про слухання справи у її відсутність, покарання просила призначити на розсуд суду.

На підтвердження встановлених судом обставин прокурор надав докази вини обвинуваченого, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Так, рапортом інспектора чергової частини Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області вбачається, що 08.01.2025 року до чергової частини поліції звернулась ОСОБА_6 з заявою про вчинення крадіжки грошових коштів; протоколом прийняття заяви про вчинення крадіжки від потерпілої від 08.01.2025 року; протоколом огляду місця події від 08.01.2025 року та фототаблицями до нього, де місцем огляду було приміщення домоволодіння АДРЕСА_1 .

Вказані докази суд визнає як належні, допустимі та достовірні, котрі у своєму взаємозв`язку доводять, що кримінальне правопорушення було вчинено за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, за яким кваліфіковано дії обвинуваченого, а саме за ч. 4 ст. 185 КК України, є злочином.

Обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого є вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 щодо своєї матері.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, його особу, який щиро розкаялась у вчиненому, перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом несоціалізований розлад поведінки, у лікарі нарколога не перебуває, за місцем проживання скарг від жителів кварталу не надходило, вважається таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , де проходив військову службу за контрактом, за місцем служби характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий, має непогашену судимість.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 58 від 28.01.2025 року ОСОБА_3 наданий час на будь-який психічний розлад не страждає, на даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, що відноситься інкріміноване йому діяння, на будь-який психічний розлад не страждав. Він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними на той період часу. Не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

При призначенні покарання, суд також бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім цього, суд звертає увагу і на те, що ОСОБА_3 будучи раніше судимим, звільнившись з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, вчинив новий злочин майнового характеру в період повномасштабного вторгнення збройними силами рф на територію України, що свідчить про його підвищену небезпеку для суспільста.

Відповідно до положень ст..65 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості та вимог, щодо індивідуалізації та достатності покарання для виправлення засудженого та запобігання скоєнню ним нових злочинів, з врахуванням фактичних обставин скоєння злочину, даних про особу обвинуваченого, повного визнання ОСОБА_3 своєї провини та щирого каяття, суд при обрані виду та міри покарання, вважає за необхідне та достатнє призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України.

У кримінальному проваджені цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у справі слід вирішти відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 слід залишити тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років три місяці.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України ОСОБА_3 остаточно призначити покарання, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.11.2024 року за ч.4 ст. 185 КК України, у вигляді п`яти років п`яти місяців позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 23.01.2025 року по день набрання вироком законної сили.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередньо обраною - тримання під вартою.

Речові докази у кримінальному провадженні: згідно квитанції №309, що зберігаються в камері речових доказів Первомайського РВП ГУНП знищити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, потерпілій.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя: