У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25.06.2025 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000083 від 07.03.2020 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за ч. 1 ст. 191КК України, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 27.12.2022 скеровано на розгляд в Городоцький районний суд Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000083, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.03.2020, відносно ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 подав до суду письмове клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за ознаками ч. 1 ст. 191 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала клопотання захисника, свою вину у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні не визнала.

Прокурор ОСОБА_3 в суді вказала, що строк притягнення обвинуваченої ОСОБА_4 за ознаками ч. 1 ст. 191 КК України збіг 27.12.2024, а тому задоволенню клопотання захисника не заперечила.

Представник потерпілого ОСОБА_6 у телефонному режимі клопотанню про закриття кримінального провадження не заперечила, про що судом складено телефонограму.

Заслухавши прокурора, обвинувачену, вивчивши клопотання захисника, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст.284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У ч. 2 ст. 285 КПК України передбачено, що особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

За правилами ч. 3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст. 49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що вона, перебуваючи на посаді головного спеціаліста з питань державних закупівель та торгівлі відділу економучного розвитку і торгівлі Мостиської районної адміністрації, згідно Акту приймання-передачі обладнання від 05.12.2013, отримала для службового користування ноутбук тм «HP ProBook 4540S» (ін. № 104816753, діагоналлю 15,6 дюймів (1366*768), з процесором Intel Core i5-3210M (2.50 GHz), оперативною пам`яттю 4 ГБ та мережевий подовжувач тм «Defender» на п`ять розеток 220 В, довжиною 4,5 м. В подальшому, ОСОБА_4 , будучи звільнена з посади згідно наказу керівника апарату Мостиської РДА № 69/01-08 від 27.12.2019 та маючи умисел на привласнення увіреного державного майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, при звільненні з посади не повернула вказаний ноутбук та мережевий подовжувач, які продовжувала використовувати у особистих цілях та зберігати за місцем свого проживання, не зважаючи на неодноразові вимоги голови Мостиської РДА про повернення майна, чим спричинила Мостиській РДА майнову шкоду на загальну суму 4955,34 грн.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ознаками ч. 1 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна, яке перебувало у віданні особи.

Нормами статті 12 КК України встановлено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Частиною 1 статті 191 передбачена відповідальність за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні та каралось (у редакції, яка діяла на час вчинення інкримінованих особі дій) штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до чотирьох років, або позбавленням волі на строк до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого, а отже, згідно класифікації кримінальних правопорушень, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, подія кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 191 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , мала місце 27 грудня 2019 року, тобто на даний час минуло більше п`яти років, що є підставою для застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України.

Зі змісту ст.ст. 284, 288 КПК України вбачається, що підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Тобто, саме наявність цих процесуальних умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Також суд зазначає, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.

Суд за наявності правових підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

При цьому, визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину. Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного суду від 29 липня 2021року у справі № 552/5595/18.

Частиною 3 ст. 288 КПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, з врахуванням того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке класифікується як нетяжкий злочин, з дня вчинення якого минув строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, обвинувачена була забезпечена захисником і ій роз`яснено підставу звільнення від кримінальної відповідальності і вона погоджується на звільнення з цих підстав, ОСОБА_4 не ухилялась від досудового слідства та суду, нового злочину не вчинила, враховуючи вищенаведені норми законодавства, суд приходить до переконання, що клопотання захисника, яке підтримано обвинуваченою підлягає до задоволення та обвинувачену ОСОБА_4 слід звільнити від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України, а провадження по справі слід закрити.

При цьому відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Цивільний позов не заявлено, питання речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, запобіжний захід у провадженні не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 283-288, 318, 368-372 КПК України, ст. 49 КК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 задовольнити.

ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності звільнити.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, закрити.

Речові докази: оригінал розписки ОСОБА_4 від 31.12.2019 залишити при матеріалах кримінального провадження № 0000083, мережевий подовжувач тм Gembird, зарядний пристрій тм «hp SAFATY mark» та ноутбук тм «HP ProBook 4540S» повернути Мостиській районній адміністрації Львівської області (, 81300, м. Мостиська, вул. Грушевського, 22, Львівської області.

На ухвалу протягом семи днів з дня її проголошення може бути подано апеляцію до Львівського апеляційного суду через Городоцький районний суд Львівської області.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити прокурору, обвинуваченій, захиснику.

Головуючий суддя ОСОБА_1