Провадження № 11-сс/4823/396/25
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

26 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 369, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 408 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця Управління державної охорони, не одруженого, раніше не судимого, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07 жовтня 2025 року, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання слідчий суддя вказав, що існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням тяжкості можливого покарання в співставленні з характеризуючими даними, процесуальною поведінкою підозрюваного та вимогами кримінального процесуального законодавства, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як незаконну та необґрунтовану, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволені клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_6 такого виду запобіжного заходу.

Аргументує тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 369, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 408 КК України, при цьому, підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України є необґрунтованою.

Вказуючи на наявність ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, можливість незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, слідчим до клопотання не додано жодного доказу на підтвердження наявності цих ризиків. Не було доведено наявності цих ризиків і прокурором в судовому засіданні, вони є лише припущенням, а тому відсутні підстави вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Звертає увагу, що у відповідності до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року №14-рп/2003, тяжкість злочину законом не визначається підставою для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки тримання під вартою, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

На думку захисника, приймаючи рішення за клопотанням слідчого, слідчий суддя не врахував позицію Конституційного Суду та практику Європейського Суду щодо дотримання положень ст.5 Конвенції, який у своїх рішеннях вказував на існування презумпції на користь звільнення особи з-під варти, в той час як доводи за і проти такого звільнення не повинні бути загальними і абстрактними та у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Так, ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є військовослужбовцем, має нагородження, позитивно характеризується, займається спортом, неодноразово нагороджувався дипломами і грамотами за досягнуті призові місця, зареєстрований та проживає з батьками, які мають серйозні хвороби і потребують допомоги сина.

При цьому, ОСОБА_6 визнав вину, засуджує свої дії та щиро кається. Він запевнив суд, що не має наміру переховуватися від слідчого, прокурора та суду, буде прибувати до них за першою вимогою, не має на меті незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань, чи іншим чином перешкоджати розслідуванню кримінального провадження. Просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, який достатньою мірою забезпечить дотримання ним процесуальних обов`язків.

Вважає безпідставним рішення суду в частині відмови у визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , обставини його вчинення та роль підозрюваного у його вчиненні, особу підозрюваного та наявність обґрунтованих ризиків його можливої неналежної процесуальної поведінки, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження, ОСОБА_6 підозрюється у наданні службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах третьої особи дії з використанням наданої їй влади, а також у пособництві в дезертирстві, тобто у самовільному залишенні військової частини з метою ухилення від військової служби, вчинених в умовах воєнного стану.

За даним фактом П`ятим слідчим відділом (з дислокацією в м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, 26 червня 2025 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000043, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 408 КК України.

09 серпня 2025 року о12 год. 40 хв., в порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_6 був затриманий та в цей же день йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 369, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 408 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення. На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

Право сторони захисту на оскарження законності оголошення підозри, її обґрунтованості, вмотивованості врученого повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, дотримання чи порушення порядку його вручення, тощо законодавцем закріплено в пункті 16 ч. 3 ст. 42 та пункті 10 частини 1 статті 303 КК України.

У даному конкретному провадженні слідчим суддею докази оцінюються лише з огляду на те, що вони підтверджують ймовірність того, що підозрюваним можливо вчинене кримінальне правопорушення. Встановлення фактичних обставин для підтвердження цих доказів є наступним етапом досудового розслідування та судового розгляду.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів судового провадження вбачається, що в рамках проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні нетяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за найтяжче з яких, у разі визнання винуватим, йому загрожує до 12 років позбавлення волі, отже, обґрунтованим є ризик того, що відчуваючи страх та невідворотність можливого покарання, підозрюваний може змінити місце проживання з метою ухилення від органу досудового слідства, може впливати на свідків, зокрема й тих, які є військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 з метою зміни ними показань на свою користь, іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, шляхом створення штучних доказів та підбурювання осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих показань на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій.

На думку колегії суддів, з огляду на те, що підозрюваний, будучи військовослужбовцем, підозрюється в організації протиправної, платної схеми ухилення мобілізованих військовослужбовців, які направленні до навчальних центрів ЗСУ для проходження БЗВП, для чого ОСОБА_6 платоспроможні родичі мобілізованих осіб, яким він повідомляв, що за визначену суму коштів зможе організувати повернення мобілізованого їх родича до дому та за окрему плату організувати його переховування чи навіть вивезення за кордон, з метою не долучення його до участі в обороні країни, отже, обізнаний зі схемами ухилення від військової служби, в тому числі йому відомі шляхи перетину державного кордону України з метою залишити країну, тому рішення про звільнення підозрюваного з-під варти буде передчасним, а будь-який інший більш м`який запобіжний не пов`язаний із триманням під вартою не зможе запобігти встановленим та доведеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наведені захисником обставини про наявність постійного місця проживання в іншій області, наявність родини та роботи, перелік відомостей, що позитивно характеризують ОСОБА_6 , не є тими обставинами, які гарантуватимуть дотримання підозрюваним належної процесуальної поведінки та виконання усіх покладених на нього обов`язків, як намагається довести сторона захисту.

Саме факт проходження військової служби, розуміння настання негативних наслідків для Держави та її громадян в разі окупації ворожими військами та усвідомлення нестачі військовослужбовців, мало б спонукати підозрюваного не сприяти ухиленню мобілізованих осіб від проходження навчання та подальшої військової служби з метою отримати прибуток, а навпаки агітувати осіб чоловічої статі приходити до лав Збройних Сил України та ставати на захист своєї держави.

Натомість, підозрюваний свідомо та умисно, з метою особистого збагачення, використовуючи своє службове становище, перебуваючи в тиловій частині, підозрюється в організації схеми ухилення мобілізованих осіб від військової служби, не зважаючи на посилення зовнішньої загрози для нашої країни, кількість загиблих військовослужбовців та необхідність заміни тих військових, який тривалий час перебувають на лініях вогневого зіткнення.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду не було встановлено достатніх підстав вважати, що інший запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі буде здатний забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , при тому, що положеннями ч. 8 ст. 176 КПК України, визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті (тримання під вартою).

Положення цієї частини статті 176 КПК України є діючими, не визнані неконституційними, а отже, є обов`язковими для суддів всіх інстанцій, що виключає обов`язок слідчого судді вирішувати питання про можливість застосування до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, за умови обґрунтованості пред`явленої підозри та доведеності наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності всі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 4 статті 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального Кодексу України.

Підстав для сумнівів у правильності прийнятого рішення, колегія суддів не вбачає, не наведено таких підстав і стороною захисту, тому ухвала слідчого судді зміні або скасуванню, не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 369, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 408 України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11