УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 128/3467/23

провадження № 51-3252 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційні скарги захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 , на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 травня 2025 року,

Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2024 року, залишеним без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 травня 2025 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.

Стягнуто з ОСОБА_5 у рахунок відшкодування моральної шкоди завданої злочином на користь ОСОБА_7 - у розмірі 438 300,00 грн; на користь ОСОБА_6 - у розмірі 438 300,00 грн та на користь ОСОБА_8 - у розмірі 876 600,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 , у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, у розмірі - 319 734,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог за цивільними позовами потерпілих-цивільних позивачів до цивільного відповідача АТ «Страхова компанія «Країна», - відмовлено.

Вирішено питання щодо арешту майна, судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, вчинене в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Як установив суд, 27 липня 2023 року близько 19:30 год, ОСОБА_5 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем «Богдан 211010», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області автодорогою «Південний об`їзд м. Вінниці» (2км), зі швидкістю більшою за 89.3-95.4 км/год, яка перевищує максимально допустиму швидкість руху транспортних засобів в населених пунктах, не обрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, допустив різке гальмування, що спричинило виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини ліворуч у кювет з подальшим наїздом на дерево.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) пасажир автомобіля «Богдан 211010» ОСОБА_10 від отриманих травм загинув на місці.

Відповідно до висновку судово-токсикологічної експертизи від 31 липня 2023 року № 1910, при судово-медичній експертизі крові обвинуваченого ОСОБА_5 , виявлено етиловий спирт у концентрації 3.0 проміле.

Згідно з висновком експертизи технічного стану транспортного засобу від 04 серпня 2023 року № СЕ-19/102-23/13709-ІТ, у деталях та вузлах робочої гальмівної системи, рульового керування автомобіля «Богдан 211010», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено.

Відповідно до висновку авто-технічної експертизи від 21 серпня 2023 року № СЕ-19/102-23/14844-ІТ, фактична швидкість руху автомобіля «Богдан 211010», державний номерний знак НОМЕР_1 , безпосередньо перед подією ДТП, з урахуванням слідової інформації, визначається більшою за 89.3-95.4 км/год. В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору водій ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.1, 12.4, 12.9 (г) Правил дорожнього руху. В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору водій ОСОБА_5 мав технічну можливість попередити виїзд автомобіля за межі проїзної частини шляхом виконання вимог п. 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху.

В даній дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «Богдан 211010», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вбачається невідповідність вимогам п. 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з наслідками даної ДТП.

Таким чином, ОСОБА_5 за вищевикладених обставин порушив вимоги п.п. 2.9 (а), 12.1, 12.4, 12.9 (г) Правил дорожнього руху. Порушення обвинуваченим ОСОБА_5 вимог п.п. 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками ДТП, а саме настанням смерті ОСОБА_10 .

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , просить змінити судові рішення, та, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК, призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. Обґрунтовуючи свої вимоги захисник вказує, що призначене ОСОБА_5 покарання є надто суворим, оскільки його підзахисний визнав вину в повному обсязі, розповів про обставини вчиненого, виразив потерпілим співчуття, щиро розкаявся, запевнив, що повністю відшкодує матеріальну та моральну шкоду, просив вибачення у потерпілих. Вказує, що потерпілі врахували його щире каяття, він постійно та систематично перераховує їм кошти (за вказаний період перерахував 243 000 грн.) у зв`язку з чим просили суд не позбавляти його волі. Також захисник зазначає, що судом не враховано особу ОСОБА_5 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, травмований внаслідок ДТП, що не перешкоджає йому систематично розраховується з потерпілими.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 також просить змінити судові рішення, та, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК, призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. Обґрунтовуючи свої вимоги потерпіла вказує, що засуджений повністю визнав свою вину, щиро розкаюється, оскільки ОСОБА_10 був його другом і напарником, систематично відшкодовує завдану шкоду. Крім того, під час ДТП був тяжко травмований та досі хворіє. Зазначає, що , ОСОБА_5 раніше не судимий, одружений, на утриманні неповнолітню дитину 2010 року народження, позитивно характеризується за місцем проживання. Потерпіла звертає увагу на те, що перебуваючи в місцях позбавлення волі ОСОБА_5 не буде мати можливості розраховуватись з потерпілими.

Мотиви Суду

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 1 ст. 286-1 КК у касаційних скаргах не оспорюються.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з частиною 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_5 місцевий суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, одружений, має аліментне зобов`язання щодо утримання неповнолітньої доньки 2010 року народження, частково відшкодував потерпілим моральну шкоду в загальному розмірі 166 400 грн, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, оскільки ОСОБА_5 визнав свою вину, вибачився в суді перед потерпілими, визнав в повному обсязі заявлені до нього позовні вимоги потерпілих та частково відшкодував їм завдану злочином моральну шкоду. Обставин, які б обтяжували покарання, у відповідності до ст. 67 КК, судом не встановлено.

Також, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд урахував висновок органу пробації щодо середнього ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення.

Таким чином, ураховавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних, які характеризують його особу, відсутність обставин, які б обтяжували покарання наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, місцевий суд прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 мінімального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 286-1 КК з позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки виправлення та перевиховання ОСОБА_5 не можливе без ізоляції від суспільства.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК, або ж застосування ст. 69 КК до ОСОБА_5 суд не знайшов у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Із зазначеною позицією місцевого суду погодився й апеляційний суд. Відповідно до змісту ухвали, цей суд, перевіривши доводи сторони захисту та потерпілої щодо суворості призначеного покарання, аналогічні доводам касаційних скарг, навів переконливі мотиви, з яких визнав їх неприйнятними, зазначивши, що як під час розгляду провадження в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не встановлено підстав для висновку про можливість застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що ОСОБА_5 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння (3,0 проміле), значно перевищив дозволену в населеному пункті швидкість руху, яка згідно з висновком експерта становила більше 89,3-95,4 км/год (при дозволеній 50 км/год), тобто своїми діями грубо знехтував нормами правил дорожнього руху, які регламентують безпечне управління транспортним засобом та яких мав беззастережно дотримуватись, що призвело до тяжких наслідків - смерть пасажира ОСОБА_10 , яка є невиправною і не може бути компенсованою відшкодуванням збитків у матеріальному або в будь-якому іншому виразі. При цьому, керування в стані алкогольного сп`яніння є більш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість такого порушення обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою як для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, так і для самого себе, власності третіх осіб тощо.

Також суд зауважив, що всупереч твердженням в апеляційній скарзі, в обвинувальному акті, обставиною, яка пом`якшує покарання, органом досудового розслідування визнано лише щире каяття. Під час судового розгляду не було встановлено жодних даних, які б свідчили про наявність у обвинуваченого ознак активного сприяння розкриттю протиправного діяння, яке ставиться йому у провину, а добросовісна поведінка під час досудового слідства та судового розгляду не може вважатись активним сприянням розкриттю злочину. Також суд зауважив, що дані висновку органу пробації та позиція потерпілих у суді першої інстанції не є підставою для пом`якшення призначеного покарання, оскільки досудова доповідь під час призначення покарання для суду має рекомендаційний характер, а позиції потерпілих не є вирішальними.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, що відповідає мінімальній межі санкції ч. 1 ст. 286-1 КК є співрозмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і не може вважитися явно несправедливим внаслідок суворості.

Призначення більш м`якого покарання не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, формуватиме негативну думку в суспільстві про незахищеність та уразливість до вчинення злочинних дій у сфері безпеки дорожнього руху.

З такими висновками погоджується і суд касаційної інстанції. Підстав для призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом із застосуванням положень ст. 69 КК, як про це йдеться в касаційних скаргах сторони захисту та потерпілої, Суд не вбачає.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій є обґрунтованими та відповідають вимогам статей 370, 419 КПК.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 , на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 травня 2025 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3