Справа №751/4734/25
Провадження №1-кс/751/1293/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова

ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 ,

слідчого у кримінальному провадженні ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу слідчого управління ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000389 від 31 березня 2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тулія Ріпкинського району Чернігівської області, громадянина України, із загальною середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово не працюючого, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу слідчого управління ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 звернувся із клопотанням, погодженим прокурором відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Із клопотання вбачається, що слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000389 від 31 березня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.

Як зазначає слідчий у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що 11 квітня 2025 року приблизно о 17 годині 50 хвилин ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, переслідуючи спільний умисел, спрямований на викрадення потерпілого ОСОБА_9 з метою подальшого вимагання грошових коштів у якості неіснуючого боргу, усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь, на автомобілі марки «Geely» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , прибули до ділянки місцевості біля будинку № 145 по проспекту Перемоги у м. Чернігів, де у той час перебував ОСОБА_9 .

Одразу після цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 підійшли до ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , завдавши один удар долонею руки по голові потерпілого, наказав останньому сісти на заднє пасажирське сидіння в салон автомобіля марки «Geely» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , на що ОСОБА_9 проти своєї волі, побоюючись застосування до нього насильства з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , вимушений був підкоритися вказівці ОСОБА_3 та сів на заднє пасажирське сидіння вказаного автомобіля, за кермо якого сів ОСОБА_8 , а ОСОБА_3 сів на заднє пасажирське сидіння поряд з потерпілим, позбавивши останнього змоги вільно залишити автомобіль. Після цього, автомобіль розпочав рух та вони, усупереч волі ОСОБА_9 , поїхали до лісового масиву, що в

с. Старий Білоус Чернігівського району, точне місце досудовим розслідуванням не встановлено.

Під час руху автомобіля ОСОБА_3 та ОСОБА_8 забрали у ОСОБА_9 належний йому мобільний телефон марки «Redmi Note 12 Pro», чим позбавили його можливості повідомити про своє місцезнаходження інших осіб, та утримуючи проти його волі, висловлюючи погрози застосування насильства, які потерпілий сприймав як реальні, вимагали грошові кошти в сумі 20 000 гривень у якості неіснуючого боргу.

Прибувши до лісового масиву, що в с. Старий Білоус Чернігівського району, точне місце досудовим розслідуванням не встановлено,

ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 вийшли з автомобіля, після чого ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, продовжував вимагати у

ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 20 000 гривень, застосовуючи при цьому насильство, яке полягало у поваленні потерпілого ОСОБА_9 на землю та нанесенні декількох ударів руками по голові, у результаті чого останньому спричинено тілесні ушкодження у вигляді набряку з забоєм м`яких тканин верхньої губи зліва, крововиливу та садна слизової оболонки верхньої губи ліворуч, одного садна правої лобно-тім`яної ділянки голови, двох саден лівої нижньої кінцівки, які в сукупності і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, тим самим заподіявши потерпілому фізичних страждань.

Після цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 наказали потерпілому сісти в салон автомобіля марки «Geely» з державним номерним знаком НОМЕР_1 та на зазначеному автомобілі, під керуванням ОСОБА_8 , порушуючи право ОСОБА_9 на вільне пересування, повезли його до АЗС «ОККО» по вулиці Кільцева, 1, в м. Чернігів, де продовжуючи утримувати потерпілого проти його волі, висловлювали незаконну вимогу ОСОБА_9 на передачу грошових коштів в сумі 20 000 гривень, погрожуючи повторним його вивезенням до лісового масиву.

У подальшому приблизно о 22 годині 30 хвилин на автомобілі марки «Geely» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_8 привезли потерпілого ОСОБА_9 до ділянки місцевості поблизу супермаркету «АТБ» по вулиці Козацька, буд. 20-А, в

м. Чернігові та висадили з автомобіля, повернувши мобільний телефон.

В обґрунтування клопотання слідчий указує на те, що ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, та ч. 4 ст. 189 КК України, яке відносить до особливо тяжких злочинів і за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела прибутку, неодружений. На даний час існує необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_3 , оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий вважає, що з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, контролю за місцем перебування підозрюваного, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, продовжити злочинну діяльність, необхідно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначенням розміру застави.

У судовому засіданні слідчий та прокурор висловили доводи на підтримання клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з посиланням на обставини, викладені у клопотанні, і на матеріали, які були долучені до клопотання, та просили його задовольнити. Указали на обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_3 , та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважали, що на даній стадії розслідування домашній арешт буде достатнім запобіжним заходом для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного. Захисник зазначив, що заявлені у клопотанні ризики ґрунтуються на припущеннях органу досудового слідства, у клопотанні також необґрунтовано неможливість визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. Підозрюваний ОСОБА_3 підтримав таку позицію свого захисника.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні зазначила, що має відносини з ОСОБА_3 та вони спільно проживають в орендованій нею квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . У разі застосування слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, вона не заперечуватиме проти виконання домашнього арешту у вказаному помешканні. На запитання прокурора свідок підтвердила, що під час подій з потерпілим ОСОБА_9 вона також знаходилась в автомобілі марки «Geely» з державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши позиції сторін кримінального провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов до такого висновку.

Частиною другою ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000389 від 31 березня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.

27 травня 2025 року ОСОБА_3 в при сутності його захисника адвоката ОСОБА_11 вручено письмове повідомлення про підозру у незаконному викраденні потерпілого ОСОБА_9 , що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а також у вимозі передачі чужого майна (вимагання), з погрозою насильства над потерпілим, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Того ж дня, о 08 годині 35 хвилин ОСОБА_3 затримано в порядку

ст. 615 КПК України за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених

ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України

Щодо наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення слідчий суддя приймає до уваги рішення ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії», де високий суд зазначив, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з позиції ЄСПЛ, яка відображена, серед іншого, у рішеннях по справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», термін «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому, відповідно до рішень ЄСПЛ, зокрема, у справах «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» та «Мюррей проти Сполученого Королівства» факти, що підтверджують «обґрунтовану підозру», не повинні бути такого самого рівня, як факти, на яких має ґрунтуватись обвинувальний вирок чи навіть пред`явлення обвинувачення.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, слідчий суддя вважає, що докази, які вказують на наявність обґрунтованої підозри, містяться у зібраних органом досудового розслідування та долучених до матеріалів клопотання доказах, у тому числі: - протоколі допиту потерпілого ОСОБА_9 від 12 квітня 2025 року; - протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_9 ;

- протоколах допиту свідків; - схемою руху автомобілів марки «Geely» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , марки «AUDI» моделі «Q8» з державним номерним знаком НОМЕР_2 та марки «BMW» моделі «320I» з державним номерним знаком НОМЕР_3 ; - протоколами за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю особи щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_12 від 30 квітня 2025 року; - висновком судово-медичної експертизи № 214 потерпілого ОСОБА_9 .

При цьому слідчий суддя враховує, що на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що повідомлена

ОСОБА_3 підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, є обґрунтованою для даної стадії кримінального провадження.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від

27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, з огляду на долучені до матеріалів судового провадження матеріали, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, одне з яких, передбачене ч. 4 ст. 189 КК України, є особливо тяжким злочином, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_3 , дані, які характеризують особу останнього, його вік, соціальні зв`язки, сімейний стан, склад сім`ї, майновий стан.

З огляду на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, при цьому враховуючи, що докази та обставини, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, є доведеними, зважаючи на характер інкримінованих кримінальних правопорушень, на дані про особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_3 може вчинити дії щодо переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого і свідків у цьому кримінальному провадженні та таким чином перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, з огляду на що, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та заявленим у судовому засіданні, слідчий суддя вважає доведеним необхідність застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому слідчий суддя вважає, що підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відсутні, в даному випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу не перевищує суспільного інтересу в справі, який полягає у повному та неупередженому здійсненні кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості, мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи, про що неодноразово зазначав ЄСПЛ, зокрема, в рішеннях по справах «Лабіта проти Італії», «Летельє проти Франції», «Маріянчук та інші проти України».

Протипоказань для утримання ОСОБА_3 за станом здоров`я під вартою за матеріалами провадження не встановлено та стороною захисту таких даних не надано.

Крім того, варто зазначити, що застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Водночас, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, а також покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

При визначенні ОСОБА_3 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слідчий суддя наряду з положеннями статей 182, 183 КПК України враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішень у справах «W проти Швейцарії» та «Мангурас проти Іспанії», де високий суд зазначив, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи обставини інкримінованого кримінального правопорушення, матеріальне становище ОСОБА_3 , дані про його особу, слідчий суддя вважає, що застава у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених

ч. 5 ст. 194 КПК України, зможе забезпечити виконання ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Доведеність винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалося, оскільки це є предметом встановлення в ході досудового розслідування і судового провадження кримінального провадження по суті обвинувачення.

Керуючись ст. 29 Конституції України, статтями 176-178, 181-186,

193-197, 205, 309, 395, 532, 534 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділу слідчого управління ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000389 від 31 березня

2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27 липня 2025 року включно, з подальшим його утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Визначити підозрюваному ОСОБА_3 заставу в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить

605 600 гривень, яка може бути внесена як підозрюваним, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), на депозитний рахунок (одержувач: ТУ ДСАУ у Чернігівській області; ; банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Київ; розрахунковий рахунок UA0005960).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі, протягом її дії.

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, негайно звільнити підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_3 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, прокурора та суду за кожним процесуально вмотивованим викликом;

-не відлучатися з м. Чернігова без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-утримуватися від спілкування зі іншим підозрюваним у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , з потерпілим ОСОБА_9 , свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

-здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, у разі наявності, паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити термін дії зазначених обов`язків до 27 липня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою яка перебуває під вартою, у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1