Справа № 182/4351/25
Провадження № 1-кс/0182/860/2025
У Х В А Л А

Іменем України

04.09.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нікополь Дніпропетровської області клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.07.2025 за № 0000747 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.07.2025 за № 0000747 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що 09 липня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували за адресою: АДРЕСА_1 , де спільно вживали спиртні напої.

Того ж дня приблизно о 23 годині 30 хвилин між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на ґрунті ревнощів виникла словесна сварка, в ході якої у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_6 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 09 липня 2025 року приблизно о 23 годині 40 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого, взяла на території домоволодіння полімерну мотузку синього кольору та, тримаючи її обома руками, із застосуванням фізичної сили умисно стиснула вищевказаною мотузкою органи дихання (шиї) ОСОБА_6 , який перебував в положенні лежачі спиною на дивані в кухонній кімнаті, та через стан сильного алкогольного сп`яніння не міг чинити активного супротиву ОСОБА_4 , яка продовжувала здавлювати органи дихання ОСОБА_6 до моменту поки останній перестав подавати ознаки життя.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №0000348 від 11.08.2025, спричинила ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: одиночної, замкнутої, високо розташованої, горизонтальної, практично рівномірно вираженої, прижиттєвої странгуляційної борозни шиї, глибокого садна на фоні странгуляційної борозни на передній поверхні шиї зліва, крововиливів в корені язика і у м`яких тканин шиї, перелому правого великого рога під`язичної кістки. Стиснення органів шиї, яке спричинило розвиток механічної асфіксії, стосовно живих осіб, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Стиснення органів шиї, яке спричинило розвиток механічної асфіксії, перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_6 .

Смерть ОСОБА_6 наступила від механічної асфіксії, що розвилась внаслідок стиснення органів шиї при удавленні петлею.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер на місці.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України вбивство, тобто умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.

Враховуючи той факт, що для розгляду в розумні строки даного кримінального провадження в суді необхідно забезпечення виконання підозрюваної покладених на неї процесуальних обов`язків, та наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду,незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні тому виникла необхідність продовжити запобіжний захід у відношенні обвинуваченої, який попередить настання ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Щодо ризику переховування від суду.

Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду) об`єктивно існує, бо обвинувачена, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, яке їй загрожує у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, може переховуватися від суду.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Щодо ризику незаконного впливу на свідка.

Так, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконний вплив на свідка) об`єктивно існує, бо обвинувачена може незаконно впливати на них з метою зміни показів, оскільки перебуває з ними в дружніх стосунках.

Враховує, що інкримінований ОСОБА_4 злочин належить до категорії особливо тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 15 років; доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованогообвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 даного кримінального правопорушення; доведення існування ризиків: переховування від суду; незаконного впливу на свідка.

Зважаючи на вищевикладені обставини у сукупності, є всі підстави для ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, неможливо, оскільки, застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити нею дій, передбачених п.1-5 ч.1 ст. 177 КПК України;

- у разі обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_4 , може впливати на свідків її задокументованої злочинної діяльності, з метою зміни ними своїх показань та неповідомлення про свій незаконний вплив прокурору, суді та покинути відомі слідству її можливі місця перебування;

- під час досудового розслідування не надійшло жодних звернень про передачу ОСОБА_4 комусь на поруки, що виключає можливість передачі її на поруки;

- не підтверджено факт наявності у ОСОБА_4 будь-яких заощаджень, що виключає можливість застосування до неї запобіжного заходу у вигляді застави.

- ОСОБА_4 не має грошових заощаджень або родичів, які могли б її матеріально забезпечити, що виключає можливість застосування до неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Таким чином, наданими матеріалами клопотання доведено відсутність обставин, передбачених ч. 3 ст. 176, п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним ризикам передбаченим п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченої.

Враховуючи вищевикладене виникла необхідність продовження у відношенні до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу, який забезпечить виконання нею покладених на неї процесуальних обов`язків, а також попередить настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 176 Кримінального процесуального кодексу запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора.

Підготовче судове засідання за кримінальним провадженням не проведено, враховуючи це, вказане клопотання подано до слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити, зазначав що є ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Підозрювана ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, просила обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою проживання її батька, за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначила, що злочин був вчиненний захищаючись від побиття ОСОБА_6 .

Адвокат заперечував проти клопотання прокурора.

Вислухавши прокурора, адвоката та обвинувачену, слідчий суддя враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

У п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено право кожного на свободу та особисту недоторканність; заборону позбавлення свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Судом приймається до уваги практика Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до у ваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Під час розгляду заявленого прокурором клопотання не спростовується питання обґрунтованості підозри, враховуючи це, та те, що на даний час до суду направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, суд вважає, що наявна підозра у вчиненні обвинуваченим вказаних правопорушень є вочевидь обґрунтованою.

Крім того, суд приймає до уваги обставини, передбачені ст.178 КПК України, соціальні зв`язки обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Суворе покарання, яке може бути призначене обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, може спонукати його переховуватись від суду. Суворість покарання, при оцінці ризику переховування від суду, узгоджується з позицією ЄСПЛ, зазначеною в рішеннях, викладених у справах «Ілійков проти Болгарії», «Москаленко протиУкраїни».

Із матеріалів справи вбачається, що у провадженні слідчого СВ Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, перебуває кримінальне провадження № 0000747, внесене до ЄРДР 10.07.2025 року за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 115 КК України.

11 липня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України вбивство, тобто умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 07.09.2025 року.

Так, у клопотанні прокурором заявлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику переховування від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідка.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду) об`єктивно існує, бо підозрювана, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, яке їй загрожує у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Щодо ризику незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні.

Так, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконний вплив на свідка) об`єктивно існує, бо підозрювана може незаконно впливати на нього з метою зміни показів, оскільки перебуває з ним в дружніх стосунках.

Враховує, що інкримінований ОСОБА_4 злочин належить до категорії особливо тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 15 років; доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 даного кримінального правопорушення; доведення існування ризиків: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на свідка, а також те, що ОСОБА_4 не заміжня, на утриманні нікого не має, офіційно не працевлаштована, раніше не судима, що, на переконання слідчого судді, дає певну характеристику особі обвинуваченої. Зважаючи на вищевикладені обставини у сукупності, слідчий суддя переконаний, що стороною обвинувачення доведено необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, суд вважає, що на даний час залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 зможе ухилитися від суду та не виконувати процесуальні обов`язки, а підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, з огляду на вищевикладені обставини, суд не вбачає.

На підставі викладеного суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, в задоволенні клопотання обвинуваченої та її захисника слід відмовити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 слід продовжити не більш ніж на 60 діб.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, застава не обиралась.

Керуючись ст. 199 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити, в задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 - відмовити.

Продовжити щодо ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не більш ніж на 60 днів, з 04.09.2025 року до 02.11.2025 року включно.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, застава не обиралась.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга на протязі п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1