Справа № 541/2081/25
№ провадження 1-кп/541/269/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 27 квітня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000100за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Чутове Полтавської області, з професійною технічною освітою, який не працює, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, є особою з інвалідністю, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:

27 квітня 2025 року близько 07 год 45 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , під час сварки зі своєю співмешканкою ОСОБА_4 , що розпочалася на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, стоячи навпроти потерпілої, наніс 5 ударів кулаком правої руки в область обличчя, а саме в область носу, губ, в ділянку лівого ока. Після цього ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні коридору разом з ОСОБА_4 , схопив потерпілу за руки та, піднявши, кинув її на підлогу, внаслідок чого ОСОБА_4 впала на спину. ОСОБА_5 схопив потерпілу за передпліччя лівої руки та потягнув до себе. ОСОБА_4 , щоб уникнути подальшого побиття, вибігла із квартири та, перебуваючи у квартирі сусідів, викликала поліцію. Після приїзду працівників поліції, ОСОБА_4 повернулася до своєї квартири, де у присутності працівників поліції ОСОБА_5 наніс їй ще один удар кулаком в обличчя.

У результаті умисних протиправних дійОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_4 відповідно до висновку судово-медичного експерта від 01 травня 2025 року № 175 тілесні ушкодження у вигляді: синців, що розташовані навкруг лівого ока, на нижній губі в середній частині, на верхній губі в середній частині, в ділянці правого ліктьового суглобу, на тильній поверхні лівої кисті, на долонній поверхні лівого передпліччя в нижній третині, на внутрішній поверхні лівого плеча в середньо-нижній третині, які могли утворитися не менш, ніж від 15 точок прикладання сили тупих твердих предметів, якими також могли бути удари кулаками, зжатими в кулак, по давності утворення можуть відповідати строку та обставинам, викладеним в описовій частині постанови і підекспертною та по ступеню тяжкості як у своїй сукупності, так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, факти, викладені в обвинувальному акті, підтвердив, у скоєному розкаявся, зазначив, що наразі зробив для себе відповідні висновки. Обвинувачений пояснив, що на момент вчинення кримінального правопорушення він перебував у ставні алкогольного сп`яніння, тілесні ушкодження потерпілій заподіяв в ході сварки. ОСОБА_5 зауважив, що з потерпілою вони проживали близько 4 місяців, після зазначеної події спільне проживання припинено. Обвинувачений просив врахувати той факт, що на його утриманні перебуває неповнолітній син, зазначив, що він отримує військову пенсію, тобто має можливість сплатити штраф. Крім вказаного, ОСОБА_5 пояснив, що не працює за станом здоров`я після отримання травми при проходженні військової служби.

Потерпіла під час судового розгляду пояснила, що на даний час вони з обвинуваченим примирилися, просила не призначати останньому суворе покарання.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, при цьому судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, їх позиція є добровільною та істинною та їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням викладеного, допитавши потерпілу, обвинуваченого, дослідивши матеріали, що характеризують його особу, суд прийшов до переконання, що своїми діями ОСОБА_5 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення за обставин, викладених у вироку, та його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як умисні легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Обставинами, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання, передбаченою ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою обвинувачений перебуває у близьких відносинах (спільне проживання).

При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке у відповідності зі ст. 12 КК України віднесено до проступків, конкретні обставини провадження, дані про особу ОСОБА_5 ,який в силу ст. 89 КК України не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є особою з інвалідністю, не працює, що унеможливлює призначення покарання у виді виправних робіт, має не утриманні неповнолітню дитину, його відношення до скоєного, щире каяття, думку потерпілої, яка не наполягала на суворій мірі покарання, та приходить до висновку про доцільність призначення покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого, у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки саме це покарання найбільш відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України.

Підстав для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого суд не встановив.

Матеріальну шкоду кримінальним правопорушенням не завдано.

Цивільний позов заявлено не було.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349 ч. 3, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирати.

Речовий доказ оптичний носій інформації DVD-R диск з відеозаписом з нагрудних камер працівників СРПП Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

СуддяОСОБА_1