Справа № 372/104/21
Провадження 1-кп-32/25
ухвала

14 травня 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в суді перебуває вказаний обвинувальний акт.

Ухвалою суду від 08.07.2022 року судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

26.07.2022 року до суду надійшов лист № 5285/109/1600/01-2022 від 26.07.2022 року в якому повідомлено про те, що заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» № 16/01/327-2022 від 26.07.2022 року.

21.04.2025 року на адресу Обухівського районного суду Київської області за вих. № 56-3698вих-25 від 21.04.2025 року надійшло клопотання прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , в якому він просить відновити судове провадження у кримінальному провадженні № 0001472, оголосити обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у міжнародний розшук, виконання якого доручити Обухівському РУП ГУНП в Київській області, обрати обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зупинити судове провадження у кримінальному провадженні № 0001472.

21.04.2025 року ухвалою суду розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001472 від 19.10.2020 року, відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України було поновлено та призначено судове засідання.

В судовому засіданні прокурор всі вимоги клопотання підтримав, посилаючись на ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 від особистої явки до суду, перебування його за межами України протягом декількох років.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечили проти клопотання прокурора в повному обсязі та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на його необґрунтованість. Вважали відсутніми повноваження суду щодо оголошення обвинуваченого у міжнародний розшук, наявними поважні причини неявки обвинуваченого до суду, обумовлені його виїздом за кордон в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав.

Вирішуючи клопотання прокурора в частині вимог про оголошення обвинуваченого у міжнародний розшук суд приймає до уваги таке.

Згідно п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості своєчасного прибуття завчасно повідомити про це, а також про причини неможливості прибуття.

При передачі обвинувального акту до суду застосовані на стадії досудового розслідування запобіжний захід був чинним.

Обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово допускав неналежну процесуальну поведінку та не з`являвся у судове засідання, що унеможлює дотримання розумних строків судового розгляду.

12.09.2020 ухвалою Обухівського районного суду Київської області відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів та визначено розмір застави у 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 273 260 грн.

Також вказаною ухвалою покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: прибувати на виклик до слідчого СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, якому доручено проведення досудового розслідування кримінального провадження, до суду, прокурора; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, зокрема посвідку на постійне проживання; забороните ОСОБА_6 спілкуватись без дозволу слідчого, прокурора, суду із іншими підозрюваними, потерпілими, свідками, спеціалістами, експертами по даному кримінальному провадженні.

14.12.2020 внесено заставу за ОСОБА_6 у розмірі 273 260 грн., та останнього звільнено з під варти з державної установи «Київській слідчий ізолятор». Після внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з під варти внаслідок внесення застави, визначеної в ухвалі зобов`язаний був виконувати покладенні обов`язки.

Однак, в порушення обов`язків, покладених на ОСОБА_6 , 12.08.2021, 02.11.2021, 13.06.2022, 04.07.2022, 08.07.2022 в судові засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких доказів поважності причин неявки суду не подав, чим порушив умови застосування запобіжного заходу у вигляді застави.

У зв`язку із тим, що останній до суду не з`являвся кримінальне провадження було зупинено і ОСОБА_6 оголошено у розшук.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності та передбачає надання відповідним органом державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністрації та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відведення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

В умовах найкризовішої ситуації в Україні, завданням, передбаченим КПК України, яке покладається на орган державної влади України, органи досудового розслідування, прокуратури та суду, є забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду, що передбачає собою дотримання процесуальних строків і прийняття відповідних процесуальних рішень у разі їх закінчення.

Обвинувачений не з`являвся у судове засідання неодноразово.

Також, згідно інформації від 14.04.2025 з Головного управління Національної поліції в Київській області та Державної прикордонної служби України, ОСОБА_6 01.03.2022 перетнув державний кордон на пункту пропуску Угринів та до теперішнього часу назад не повернувся.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не виконав обов`язки, покладені на нього при застосуванні запобіжного запобіжного заходу у вигляді застави.

Стороною захисту визнається факт виїзду обвинуваченого за межі України під час судового розгляду цього кримінального провадження. Також стороною захисту не спростовано те, що особисто обвинувачений в жодній формі не повідомляв суд про виїзд за кордон, про неможливість своєї явки в судове засідання, про наявність поважних причин такої неявки, не подавав жодних документів, які б підтверджували поважність причин неявки до суду. Такими діями обвинувачений порушив умови раніше обраного запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, допустив неналежну процесуальну поведінку та невиконання своїх процесуальних обов`язків, обумовлених його процесуальним статусом обвинуваченого у кримінальному провадженні. Вказані обставини свідчать про доцільність застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Доводи захисників про те, що вони повідомляли суд про причини неявки їх підзахисного до суду не спростовують висновку про неналежне виконання процесуальних обов`язків саме обвинуваченим.

Окрім того, слід врахувати, що повідомлені захисниками причини не є такими, що унеможливлюють участь обвинуваченого у судових засіданнях в режимі відеоконференції, однак подібних клопотань ним жодного разу не подавалось.

Аналіз процесуальної поведінки обвинуваченого дає достатні підстави для висновку про ухилення обвинуваченого від явки до суду та перешкоджання правосуддю у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, на теперішній час виникла необхідність у обранні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою.

Суд вважає неможливим покласти в основу судового рішення доводи сторони захисту про наявність місця проживання обвинуваченого ОСОБА_6 за межами України, оскільки суду не було представлено належних і допустимих доказів, які б об`єктивно підтверджували точне і конкретизоване місце проживання чи перебування обвинуваченого.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про обмеження прав обвинуваченого у разі задоволення вимог прокурора та вважає обмеження прав і свобод обвинуваченого такими, що є законними, пропорційними і переслідують легітимну мету, натомість від прибуття до суду та особистої участі в судовому засіданні обвинувачений ухиляється, тому саме неналежна, непослідовна і протирічлива процесуальна поведінка сторони захисту перешкоджає продовженню судового розгляду. Враховуючи викладене, інтереси правосуддя у кримінальному провадженні вимагають забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому застосування заходів забезпечення кримінального провадження у цій справі, вжиття судом заходів для забезпечення особистого прибуття обвинуваченого до суду є об`єктивно необхідними і обґрунтованими.

Зважаючи на неодноразові прояви неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , справа не знаходить свого вирішення тривалий час, зокрема справа перебуває на розгляді суду з 02.08.2021 року.

Ухилення обвинуваченого від суду унеможливлює подальший судовий розгляд, оскільки участь обвинуваченого у розгляді кримінальних проваджень є обов`язковою.

Станом на 14.05.2025 року розшук обвинуваченого ОСОБА_6 не припинявся, оперативно-розшукову справу не закрито, органами поліції місце перебування обвинуваченого не встановлено.

Таким чином, суду наразі невідомо точне місце проживання або перебування обвинуваченого ОСОБА_6 , яке б підтверджувалось належними допустимими доказами, тому є достатні підстави для розшуку обвинуваченого.

Оцінюючи доводи сторін кримінального провадження щодо можливості оголошення обвинуваченого саме у міжнародний розшук суд приймає до уваги таке.

Відповідно до вимог розділу IV КПК України, участь обвинуваченого під час судового розгляду є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим міжнародними нормативно-правовими актами в сфері захисту прав людини.

Як вже зазначалось, пунктом 1 частини 7 статті 42 КПК України на обвинуваченого покладено обов`язок прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Відповідно до статей 1, 19 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава, органи державної влади, посадові особи якої зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав і в порядку, визначеному КПК України (ч.1 ст.4 КПК України). Відповідно до вимог розділу IV КПК України, участь обвинуваченого під час судового розгляду є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим міжнародними нормативно-правовими актами в сфері захисту прав людини.

Пунктом 1 Інструкції про порядок дій посадових осіб правоохоронних органів у разі виявлення у пунктах пропуску через державний кордон України осіб, стосовно яких є доручення правоохоронних органів щодо їх розшуку та затримання на підставі рішення суду, затвердженої спільним наказом керівників правоохоронних органів №117/960/523/1075/1208 від 21.11.2012, визначено, що ця Інструкція розробленаавідповідно до Кримінального процесуального кодексу України, законів України «Про Державну прикордонну службу України», «Про оперативно-розшукову діяльність» та «Про прикордонний контроль», з метою визначення послідовності дій посадових осіб правоохоронних органів, забезпечення оперативності і злагодженості підрозділів охорони державного кордону та органів досудового розслідування у разі виявлення під час прикордонного контролю в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю осіб, які відповідно до постанови слідчого, прокурора або ухвалою суду оголошені у розшук. Згідно п.3 вказаної Інструкції доручення органів досудового розслідування разом із копією ухвали слідчого судді, суду про затримання особи надсилаються до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України та беруться ним до виконання у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №280 від 17.04.2013.

Відповідно до ст.335 КПК України, у разі якщо обвинувачений ухилився від суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його розшуку або видужання і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Чинним КПК України не регламентовано поняття «міжнародний розшук», не розкрито зміст зазначеного терміну і ст.335 КПК України не передбачає оголошення саме судом особи у міжнародний розшук. Разом з тим, поняття «міжнародний розшук» використовується в цьому кодексі як обов`язкова підстава для здійснення спеціального досудового розслідування чи провадження (in absentia) (ч.5 ст.139, 297-1, 297-4, 323 КПК України).

Аналіз норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що розшук є комплексом слідчих, оперативно-розшукових, розшукових, інформаційно-довідкових, сигнальних та інших заходів, які здійснюються правоохоронними органами в місцях можливого перебування розшукуваних. В свою чергу, міжнародним розшуком є комплекс зазначених заходів, що заснований на нормах національного і міжнародного права та здійснюються поза межами держави-ініціатора за запитами спеціально уповноважених органів держав, силами правоохоронних запитуваних країн з використанням можливостей Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол. Метою для усіх видів розшуку є отримання інформації про місцезнаходження розшукуваної особи та подальшого доставлення її до суду, правоохоронного органу.

Розшук особи в Україні та міжнародний розшук особи відрізняється як за територією, на якій здійснюється даний розшук так і суб`єктами, які його здійснюють.

Основним завданням кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування й судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини і щоб до кожного була застосована належна правова процедура.

Такою процедурою стосовно обвинуваченого, який перебуває за кордоном, є його притягнення до кримінальної відповідальності заочно або шляхом екстрадиції в Україну. Для ефективності судового розгляду у будь-якому разі необхідно ініціювати процедуру оголошення такої особи в міжнародний розшук.

Суд вважає, що термін «розшук» підлягає розширеному тлумаченню, оскільки особа може бути оголошена як в державний, так і в міждержавний або міжнародний розшук.

Окрім того, здійснення міжнародного розшуку підозрюваних або обвинувачених і внесення їх в базу даних Інтерполу являє собою комплекс відповідних заходів, які має вчинити слідчий (детектив) або прокурор, одним, але не виключним, з яких є прийняття постанови про оголошення особи в міжнародний розшук. Після виконання відповідного комплексу заходів на підставі циркуляру правоохоронного органу для внесення особи в базу даних Міжнародної організації кримінальної поліції, НЦБ Інтерполу в Україні звертається із запитом безпосередньо до Генерального Секретаріату.

При цьому варто зауважити, що самої лише постанови слідчого (детектива), прокурора недостатньо для прийняття Генеральним Секретаріатом Інтерполу рішення про публікацію червоного повідомлення, оскільки згідно «Правил обробки даних Інтерполу» від 2011 року (зі змінами станом на 2019 рік) необхідно також надати ухвалу слідчого судді про обрання щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У цьому контексті слід зазначити , що постановлення судом ухвали про затримання та доставку підозрюваної особи з метою приводу, що не є запобіжними заходами і, відповідно, ордером на арешт, який є підставою для розшуку та екстрадиції у розумінні Правил Міжнародної організації кримінальної поліції, не є підставою для оголошення особи в міжнародний розшук. Відповідну позицію Міжнародної організації кримінальної поліції відображено в рішенні Комісії з контролю файлів Інтерполу від 27 лютого - 3 березня 2018 року.

Міжнародний розшук це регламентований нормами національного та міжнародного законодавства комплекс оперативно-розшукових, інформаційно-довідкових, адміністративно-перевірочних заходів, слідчих (розшукових) дій й негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, що здійснюються на території держав-членів Інтерполу з метою встановлення місця знаходження оголошених у розшук осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді та суду й ухиляються від відбування кримінального покарання.

Органом, що здійснює повноваження щодо оголошення особи в міжнародний розшук, є Генеральний секретаріат Інтерполу. Компетентні правоохоронні органи запитуючої держави є лише ініціаторами, які діють через відповідне РА НЦБ Інтерполу.

Особа оголошується у міжнародний розшук у такому порядку: ухвалення слідчим або прокурором постанови про оголошення особи в міжнародний розшук; підготовка та направлення слідчим запиту в Укрбюро Інтерполу, а саме, в Департамент міжнародного поліцейського співробітництва; здійснення Департаментом міжнародного поліцейського співробітництва перевірки запиту на відповідність вимогам, передбаченим чинним законодавством України, міжнародними договорами та внутрішніми документами Інтерполу; направлення Департаментом міжнародного поліцейського співробітництва в Генеральний Секретаріат запиту щодо публікації повідомлення в базі даних; здійснення Генеральним Секретаріатом перевірки запиту на відповідність вимогам, передбаченим Правилами Інтерполу щодо обробки інформації; внесення Генеральним Секретаріатом повідомлення, наведеного в запиті, до баз даних Інтерполу, й інформування про це всіх НБЦ Інтерполу; здійснення Департаментом міжнародного поліцейського співробітництва контролю за оновленням інформації в повідомленні.

Моментом оголошення особи в міжнародний розшук є саме прийняття Генеральним секретаріатом Інтерполу циркулярного повідомлення, що відображається в інформаційній базі Інтерполу. Початком міжнародного розшуку є направлення відповідного повідомлення до РА Укрбюро Інтерполу усіх країн-учасниць. При цьому особа вважається оголошеною в міжнародний розшук лише за наявності відповідних підтверджуючих документів (довідка, витяг із бази даних Інтерполу; надсилання запиту про розшук та прийняття його до виконання іншою державою, яка не є членом Інтерполу; надсилання запиту про розшук до іншої держави на підставі двосторонньої угоди тощо). Відсутність на момент розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо особи, яка перебуває в міжнародному розшуку, відповідних підтверджуючих документів (довідка, витяг із бази даних Інтерполу тощо) є обґрунтованою підставою для його незадоволення.

Обов`язковою умовою для направлення правоохоронним органом запиту до РА НЦБ Інтерполу щодо міжнародного розшуку особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, є ухвалення слідчим, прокурором постанови про оголошення цієї особи в міжнародний розшук. Прийняття слідчим, прокурором відповідного процесуального рішення в рамках кримінального провадження є лише першим етапом для оголошення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, в міжнародний розшук. На підставі цього рішення в подальшому необхідно підготувати та подати на розгляд компетентного органу РА Укрбюро Інтерполу, а далі Секретаріату, запит та інші передбачені порядком документи. При цьому, рішення про оголошення міжнародного розшуку особи здійснюється Генеральний секретаріат Інтерполу і лише за таких умов особа може вважатись такою, що оголошена у міжнародний розшук.

Обов`язок доведення факту перебування підозрюваного, обвинуваченого у міжнародному розшуку покладається на слідчого, прокурора та підтверджується відповідними відомостями (довідка, витяг із бази даних Інтерполу тощо (лист ВССУ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року). Зі згаданого листа ВССУ однозначно випливає, що обвинуваченим, якого оголошено у міжнародний розшук, слід вважати виключно особу, яка перебуває у міжнародному розшуку, що підтверджено належним чином.

За п.4.3 Інструкції про порядок використання правоохоронними органами можливостей НЦБ Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, затвердженої спільним наказом МВС, ГПУ, СБУ, ДМСУ, ДПАУ, Державного комітету у справах охорони державного кордону України, міжнародному розшукові з ініціативи правоохоронних органів України підлягають особи, які виїхали за межі України і ухиляються від кримінальної відповідальності та відбуття покарання. Пункт 4.4 Інструкції встановлює, що підставою для міжнародного розшуку громадян України є запит правоохоронного органу, надісланий до НЦБ. Отже, находження запиту від правоохоронного органу до НЦБ є лише підставою для початку процедури підготовки оголошення міжнародного розшуку обвинуваченого. Згідно з п.4.6 цієї Інструкції, НЦБ Інтерполу вивчає одержані від правоохоронного органу матеріали, при потребі запитує в ініціатора додаткові відомості і, за прийнятими Інтерполом правилами, надсилає запит до Генерального секретаріату Інтерполу або в Національне центральне бюро Інтерполу відповідної країни. Згідно з п.1.13 Інструкції НЦБ може відмовити у виконанні запиту, зокрема через оформлення запиту з порушенням вимог даної Інструкції. Отже, міжнародний розшук відбувається лише після опрацювання НЦБ матеріалів, направлення їх до Генсекретаріату Інтерполу.

Згідно з п.1 розділу IV Інструкції про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, затвердженої наказом №613/380/93/228/414/510/2801/5 від 17.08.2020, уповноважений підрозділ запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну. Для запиту публікації Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення правоохоронний орган України надсилає уповноваженому підрозділу формуляр для запиту публікації Червоного оповіщення, а також, поряд з іншими документами, завірену копію ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвали про оголошення розшуку особи.

Судом встановлено, що державний розшук обвинуваченого ОСОБА_6 позитивних результатів не дав, місце проживання чи перебування обвинуваченого в межах території України не встановлено, але встановлено, що він ухилявся від суду, виїхавши за межі України, шляхом перетину Державного кордону 01.03.2022 року у пункті пропуску «Угринів», вибув з території України і на даний час в Україну не повернувся. Натомість обидві сторони кримінального провадження визнають те, що обвинувачений відсутній в межах території України. Під час розгляду клопотання захисник відмовився конкретизувати точне місце перебування обвинуваченого.

Доводи захисників про недоведеність факту оголошення обвинуваченого в міжнародний розшук з огляду на відсутність документів із бази даних Інтерполу, суд вважає помилковими, оскільки саме ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є одним із обов`язкових документів, на підставі якого уповноважений орган запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну (Інструкція про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерпол, затверджена спільним наказом МВС України, ОГП, НАБ України, СБ України, ДБР, Мінфіну України, Мін`юсту України від 17 серпня 2020 року № 613/380/93/228/414/510/2801/5).

За таких обставин, суд вважає, що достовірно в межах судового розгляду не було встановлено, де саме і в якій країні перебуває на даний час обвинувачений, тому є достатні правові та фактичні підстави для оголошення його саме у міжнародний розшук.

Доводи захисників щодо відсутності у суду повноважень оголошувати міжнародний розшук обвинувачених та їх посилання на неактуальну поодиноку судову практику суд вважає необґрунтованими і маніпулятивними, оскільки сталість протилежної судової практики вбачається з оприлюднених у Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвалах судів різних інстанцій, зокрема у справах №№ 556/1742/18, 362/1416/21, 201/15915/13-к, 552/6730/24, 4805/3079/24, 127/24061/23, 367/11436/24, 128/2592/24, 372/2868/21, 947/20153/22, 742/1187/21, 761/6643/22, 755/9167/22, 161/9479/15-к, 520/6226/17, 200/12569/18, 723/884/17, 991/4996/20.

Суд відхиляє та вважає необгрунтованими доводи захисників про те, що саме держава Україна в особі державних органів перешкоджає виконанню їх підзахисним своїх процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні з огляду на запроваджені відносно нього персональні санкції. На підтвердження відповідних обставин належних і допустимих доказів суду не подавалось. Посилання захисників на те, що обвинувачений не може прибути до суду через санкції у виді заборони в`їзду на територію України, запроваджені на підставі рішення Ради національної безпеки і оборони Указом Президента України від 21.05.2021 року є переконливими, оскільки такі санкції введені раніше виїзду обвинуваченого за кордон (01.03.2022 року) у порушення обраного судом запобіжного заходу, тому не спростовують висновку про неналежне виконання ним процесуальних обов`язків. Окрім того, суду не повідомлено відомостей і не подано доказів, які б свідчили про вжиття обвинуваченим будь-яких дій на реалізацію намірів виконати свої процесуальні обов`язки, в`їхати на територію України та прибути до місця проведення судового провадження. Відсутність подібних відомостей унеможливлює обґрунтований висновок суду про наявність об`єктивних перешкод для прибуття обвинуваченого до місця проведення судового розгляду. Нічим не підтверджені твердження захисників суд вважає неможливим покласти в основу судового рішення.

В судовому засіданні захисники не змогли обґрунтовано спростувати доводи клопотання прокурора, ними не доведено наявність у обвинуваченого конкретизованого місця проживання, наведені стороною захисту аргументи і заперечення суд визнав непереконливими.

Відповідно до ст.335 КПК України у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Вислухавши думку прокурора, захисників, суд приходить до висновку про необхідність оголошення міжнародного розшуку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вирішуючи вимоги клопотання прокурора щодо обрання запобіжного заходу суд приймає до уваги таке.

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час судового розгляду відносно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 296 КК України, обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що обвинувачений ОСОБА_6 , переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому, з метою забезпечення кримінального провадження та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідність у обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України крім наведених обставин обґрунтовується наступним. 14.04.2025 з Головного управління Національної поліції в Київській області та Державної прикордонної служби України, ОСОБА_6 01.03.2022 перетнув державний кордон на пункту пропуску Угринів та до теперішнього часу назад не повернувся. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 вже понад три роки відсутній на території України, а його місце перебування не відоме. Також вказані ризики підтверджується тим, що злочин, який інкримінується ОСОБА_6 є тяжким і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років. Будучи обізнаним про покарання, що йому загрожує за інкриміновані злочини для уникнення покарання ОСОБА_6 на теперішній час переховується від суду. Крім того, є достатні підстави вважати, що у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, неможливо запобігти ризикам, зазначеним у цьому клопотанні, оскільки ОСОБА_6 порушив запобіжний захід у вигляді застави та перетнув Державний кордон України. Таким чином, жоден запобіжний захід, який не пов`язаний триманням під вартою, не зможе запобігти вищевикладеним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладеним на нього процесуальних обов`язків, оскільки не можливо запобігти ризикам передбаченим п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд вважає, що під час розгляду клопотання в повному обсязі виконано вимоги статтей 177, 178, 194 КПК України, доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, встановлено і враховано всі інші визначені законом обставини.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений неодноразово ухилявся від явки до суду, при цьому ним не було повідомлено поважність причин своєї неявки в судові засідання, у зв`язку з чим судом за клопотання прокурора було надано дозвіл на його затримання та оголошено його у розшук.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час розгляду клопотання доведено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_6 може ухилятися від суду оскільки злочин, який йому інкримінується, є тяжкими передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до семи року. Будучи обізнаним про покарання, що йому загрожує за інкриміновані, злочини для уникнення покарання ОСОБА_6 може переховуватися від суду.

Разом з цим, ОСОБА_6 може змінити місце свого проживання шляхом виїзду в інші країни чи на тимчасово непідконтрольну територію України, оскільки має громадянство іншої держави, а саме громадянство країни-агресора рф.

Більш того, обвинувачений в період з 08.07.2022 по 21.04.2025 переховувався від суду та перебував у розшуку. При цьому, ОСОБА_6 було достовірно відомо про факт оголошення розшуку, оскільки під час судового засідання 08.07.2022 була присутня його захисник ОСОБА_4 . Незважаючи на це, протягом майже тривалого часу ОСОБА_6 до суду не з`являвся, а його розшук здійснювався співробітниками Обухівського РУП ГУНП в Київській області в рамках ОРС «Розшук» № 16/01/327-2022.

Оцінюючи процесуальну поведінку обвинуваченого суд приймає до уваги, що його в межах цієї справи було оголошено у розшук, через неявки до суду. Жодних доказів неможливості підозрюваного прибути на територію України для участі у процесуальних діях, матеріали справи не містять. Також у матеріалах провадження відсутні дані, які б вказували на його наміри у подальшому прибути на територію України для участі у процесуальних діях.

Як вже зазначено вище, наразі обвинувачений перебуває у державному розшуку та додатково оголошений у міжнародний розшук через виїзд за межі країни.

Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (позиція Європейського Суду з прав людини у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Водночас, відповідно до п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Щодо доводів захисників про недоведеність прокурором існування ризиків, передбачених п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дії обвинуваченого, який, достеменно знаючи про існуюче кримінальне провадження щодо нього в Україні, виїхав за межі України без повідомлення компетентних органів про місце свого перебування в період дії запобіжного заходу у виді застави, яким на нього покладено такий обов`язок, неодноразові неявки в судові засідання, оголошення в розшук, суд вважає такими, що спрямовані на свідоме переховування та ухилення від явки до суду, що безумовно свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, існує обґрунтований ризик, що без застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 буде переховуватися від суду.

Ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що неналежна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 затягує судовий розгляд, оскільки його неприбуття за викликом у судові засідання, неповідомлення про причини неприбуття перешкоджають кримінальному провадженню іншим чином, про що також обґрунтовано вище.

Враховуючи, що в матеріалах справи наявні вагомі докази існування обставин, які можуть свідчити про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не має місця роботи, офіційних джерел доходу, враховуючи його майновий стан, репутацію, відсутність достатньо міцних соціальних зв`язків в межах території України, за місцем реєстрації не проживає, перебуває за межами України, суд вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, виконання ним процесуальних обов`язків.

Крім того, суд вважає неможливим обрання більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у виді домашнього арешту, оскільки в разі застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, таких як застава, особиста порука, особисте зобов`язання чи домашній арешт, суд не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження. Важливим також є те, що обвинувачений раніше вже допускав невиконання умов більш м`якого запобіжного заходу у виді застави, внаслідок його ухилення від суду такий запобіжний захід втратив чинність, що свідчить про доцільність обрання суворішого запобіжного заходу.

Так, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може бути застосовано, оскільки відомості про наявність конкретизованого місця проживання або перебування обвинуваченого судом не встановлено, натомість встановлено, що обвинувачений перебуває за межами території України.

Запобіжний захід у виді застави є недоцільним, зважаючи на відсутність у обвинуваченого офіційного місця роботи та джерел доходу.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не може бути застосовано до обвинуваченого у зв`язку з тим, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, порушив раніше обраний йому запобіжний захід у виді застави, може уникати явки до суду та переховуватись, що в свою чергу призведе до неможливості закінчення судового розгляду.

До обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистої поруки не можливо застосувати у зв`язку з тим, що відсутні особи, які можуть виступити його поручителями.

Зважаючи на викладене вище, застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а інтереси суспільства переважають обмеження в правах, які має обвинувачений ОСОБА_6 на час судового розгляду.

Судом було вжито всіх максимально можливих заходів для повноти реалізації обома сторонами кримінального провадження своїх процесуальних прав, зокрема обидві сторони прийняли участь у обговоренні всіх вимог клопотання прокурора. На обмеження права на захист при вирішенні судом клопотання прокурора сторона захисту не посилалась, його захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подали свої усні та письмові заперечення на клопотання, що вказує на належну обізнаність сторони захисту зі змістом клопотання, тому суд вважає, що невручення особисто обвинуваченому копії клопотання прокурора неістотно обмежило право на захист обвинуваченого, не вплинуло на його готовність надати в суді свої аргументи і заперечення, з огляду на перебування обвинуваченого за межами України це мало об`єктивні поважні причини, тому порушень права на захист суд не вбачає.

За таких обставин, враховуючи принцип диспозитивності кримінального судочинства і змагальності сторін, оцінивши всі подані доводи і докази, суд вважає, що доводи клопотання знайшли об`єктивне підтвердження під час судового розгляду, тому немає достатніх підстав для відмови у задоволенні клопотання.

Запропонований прокурором запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого обвинувачення, може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та унеможливить вчинення нових злочинів.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави, якщо злочин вчинено із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Задовольняючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ураховуючи наявність обставин, передбачених п.1 ч.4 ст.183 КПК України, розмір застави у даному кримінальному провадженні не визначається, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства.

Таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід застосувати, а строк тримання під вартою рахувати з часу затримання в порядку виконання цієї ухвали суду.

Додатково суд вважає за необхідне зазначити, обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності обвинуваченої особи в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України не є остаточним застосуванням стосовно такої особи запобіжного заходу, адже, за своєю правовою природою не призводить до негайного взяття особи під варту, а виступає підставою для затримання й доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Вирішуючи вимоги клопотання прокурора щодо зупинення провадження суд приймає до уваги таке.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як вже зазначалось, відповідно до ст.335 КПК України, у разі якщо обвинувачений ухилився від суду суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його розшуку.

Враховуючи вищевикладене, судове провадження слід зупинити до розшуку обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 42, 131, 132, 176-178, 183-184, 194, 323, 335 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Оголосити міжнародний розшук обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця російської федерації, громадянина російської федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Обрати щодо ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця російської федерації, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою рахувати з часу затримання.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, зобов`язати компетентних службових осіб органу досудового розслідування після затримання обвинуваченого і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки його до місця кримінального провадження звернутися до суду для розгляду питання за участю обвинуваченого про застосування обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Зупинити судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України до розшуку обвинуваченого.

У випадку встановлення місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_6 негайно повідомити Обухівський районний суд Київської області.

Виконання ухвали доручити Обухівському районному управлінню поліції Головного управління Національної поліції у Київській області.

Контроль за виконанням ухвали доручити Обухівській окружній прокуратурі Київської області, зокрема, прокурору, що є процесуальним керівником у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001472 від 19.10.2020.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - в цей же строк з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1