ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2327/25 Справа № 932/8934/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 17 червня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону України до 11.08.2023 року) ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 28 ч. 1,4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 17.06.2025 року клопотання прокурора задоволено та зокрема продовжено відносно обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 серпня 2025 року включно, із визначенням альтернативної застави у розмірі 7.999.976, 00 грн., з покладенням у разі її внесення обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_8 небезпідставно обвинувачується у вчиненні інкримінованого злочину, за який передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останню до вчинення дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню.

Крім того судом взято до уваги, що ризики, зазначені прокурором як підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме можливість переховування цієї обвинуваченої від суду, впливу з її боку на потерпілих та свідків, перешкоджання здійсненню кримінального провадження у інший спосіб, - продовжують існувати, а інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належне виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги недоведеність причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та відсутність обгрунтованої підозри щодо неї, недоведеність заявлених ризиків.

Вказує, що розмір застави є непомірним для ОСОБА_8 , яка не має статків та зареєстрованого за нею майна, яке б могла спрямувати на внесення застави.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду і відсутність підстав для застосування до підозрюваної менш обтяжливого запобіжного заходу; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001049 від 15.09.2021 року, зокрема щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону України до 11.08.2023 року) ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 28 ч. 1,4 ст. 358 КК України.

Перевіривши з урахуванням доводів апеляційної скарги представлені матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які зумовлюють продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень достатньою для продовження запобіжного заходу підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останньої до інкримінованого кримінального правопорушення.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час вирішення кримінального обвинувачення по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

В даному випадку, на думку колегії суддів, обвинувачення не є вочевидь безпідставним, причетність обвинуваченої ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих їй злочинів є достатньо вірогідною для вирішення питання про продовження запобіжного заходу, а доводи захисника про недоведеність її винуватості та недостатність доказів оцінює як передчасні.

Аналізуючи апеляційні доводи, що стосуються недоведеності встановлених щодо ОСОБА_8 ризиків, колегія суддів зважає на те, що у відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченої від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, може вдатися до відповідних дій.

При цьому колегією суддів враховується, що обвинувачена хоча і є раніше не судимою особою, втім щодо неї відсутні стримуючі соціальні фактори, які могли б безумовно запобігти реалізації встановлених ризиків. Крім того, фактичні обставини справи та сутність обвинуваченя дозволяють грунтовно припускати наявність в неї достатніх матеріальних ресурсів для забезпечення свого існування в умовах переховування від суду, в тому числі шляхом виїзду за межі України.

Також існує ризик впливу з боку обвинуваченої на свідків, потерпілих та обвинувачену ОСОБА_9 , яка на даний час переховується від суду та оголошена у міжнародний розшук, оскільки останні до цього часу судом не допитані, а їх особи відомі ОСОБА_8 , у тому числі внаслідок відкриття їй матеріалів досудового розслідування.

Отже доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК, та відсутність підстав для продовження обвинуваченій ОСОБА_8 строку тримання під вартою колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Доводи апелянта стосовно надмірності розміру призначеної ОСОБА_8 застави, що дорівнює 7 999 976, 00 гривень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки висновки суду про необхідність визначення саме такого розміру застави ґрунтуються на відомостях про фактичні обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та особу обвинуваченої.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваної, обвинуваченої, інших даних про її особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченою покладених на неї обов`язків та не може бути завідомо непомірним для неї.

Положеннями ч. 5 ст. 182 КПК України визначено, що застава щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Вимоги вказаних положень кримінального процесуального закону були дотримані судом у належному обсязі та визначено розмір застави з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи ОСОБА_8 , яка обґрунтовано підозрюється у скоєнні зокрема особливо тяжкого злочину, та сутності інкримінованого їй кримінального правопорушення, яке полягає у заволодінні організованою групою, до складу якої входила ця обвинувачена, грошовими коштами потерпілих на загальну суму 60.467.000, 00 грн.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів, погоджуючись з думкою слідчого судді, вважає, що встановлені щодо ОСОБА_8 ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням відомостей про її особу та обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж продовження тримання її під вартою, з визначенням розміру альтернативної застави на рівні 7 999 976, 00 гривень.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 17.06.2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону України до 11.08.2023 року) ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 28 ч. 1,4 ст. 358 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4