БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/555/25
Провадження № 1-кп/730/70/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2025 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Борзна клопотання потерпілої про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з потерпілим у кримінальному провадженні № 0000019, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2025 року, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Борзна Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, є особою з інвалідністю ІІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2025 року до Борзнянського районного суду Чернігівської області з Ніжинської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт з матеріалами кримінального провадження щодо ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

28 квітня 2025 року ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області у вказаному провадженні призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 46 КК України - у зв`язку з примиренням винного з потерпілою, жодних претензій до обвинуваченого не заявляє.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю підтримав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілою та закриття провадження щодо нього.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання потерпілої про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, оскільки наявні всі передбачені законом підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілою та закриття кримінального провадження, на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Заслухавши позицію прокурора, потерпілої та обвинуваченого суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 31.03.2025 року близько 12 години ОСОБА_4 , перебуваючи в будинку за адресою АДРЕСА_3 , під час спільного розпиття спиртного і надалі раптово виниклої сварки з ОСОБА_5 , діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, наніс ОСОБА_5 один удар рукою в область лобної ділянки голови справа та верхньої повіки правого ока, у результаті чого ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лобної ділянки голови справа із саднами на фоні, а також синця верхньої повіки правого ока. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 33 від 01 квітня 2025 року тілесні ушкодження, які було встановлено у ОСОБА_5 , відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які не спричинили короткотривалий розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності.

Дії обвинуваченого кваліфіковано як умисне нанесення потерпілому легких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість, зазначив про правильність встановлення фактичних обставин в обвинувальному акті. Висновки зробив, більше такого не повториться.

Судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого його обвинувачення, правову кваліфікацію своїх дій за ч.1 ст. 125 КК України, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності такої його позиції, а відтак діяння, яке поставлено обвинуваченому у провину, дійсно мало місце, вчинене ним, і отримало правильну кримінально-правову оцінку та визнано самим обвинуваченим.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави і після роз`яснення цих положень наполягає на закритті провадження з підстави, передбаченої ст. 46 КК України.

Відповідно до статті 46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду..

За змістом ст.ст. 44, 46 КК України за наявності підстав, передбачених ст. 46 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, якщо тільки вона сама проти цього не заперечує.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадку, передбаченому ст. 46 КК України, є обов`язковим.

У відповідності до ст. 12 КК України ч. 1 ст. 125 КК України є кримінальним проступком.

Відповідно до ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», - «примирення винної особи з потерпілим належить розуміти як акт прощення її ним в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів. Умовою звільнення особи (обвинуваченого, підсудного) від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілим (ст. 46 КК) є вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості. Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди».

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно статті 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Аналогічні положення містяться і у статті 44 КК України.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

У постанові від 16 січня 2019 року в справі № 439/397/17 Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ст. 46 КК України «звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим» таким чином: термін «потерпілий» у ст. 46 КК України необхідно розуміти у його кримінально-правовому значенні, як особу, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або майнова шкода або створюється загроза її заподіяння.

Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода у розумінні ст. 46 КК України має бути такою, що за своїм характером піддається відшкодуванню (усуненню).

На цей час учасники пригоди примирилися. Претензій один до одного не мають. Як зазначила потерпіла, обвинувачений відшкодував шкоду виплатив грошову компенсацію, допомагає по господарству.

Порушень КПК України, зокрема § 2 - звільнення особи від кримінальної відповідальності, та КК України, які б слугували передумовою для відмови у задоволенні цього клопотання, у судовому засіданні судом не встановлено.

Окремо суд звертає увагу на те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте судимість є погашеною. Стаття 46 КК України передбачає, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок, звільняється від кримінальної відповідальності.

У цій справі суд враховує таке.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 16 «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» звернуто увагу суддів судів на те, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків, і що правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

Під час розгляду справ про повторні злочини, в яких вирішується питання про наявність чи відсутність судимості, і справ про її зняття суди мають керуватися вимогами статей 88-91 КК.

При вирішенні питання про погашення судимості правове значення має не тільки наявність вироку суду, яким особу визнано винною у вчиненні злочину, а й підстави та час її звільнення від відбування покарання, оскільки саме з цього часу в передбачених законом випадках особа вважається такою, що не має судимості, або починає обчислюватися строк, протягом якого вона вважатиметься такою, що має судимість.

Згідно ст. 88 КК України судимість має правове значення у разі вчинення нового кримінального правопорушення, а також в інших випадках, передбачених законами України. Особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, кримінальна протиправність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.

Відповідно до ст. 89 КПК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

У цій справі судом встановлено, що обвинувачений є особою, яка не має судимості в силу ст. 89 КПК України.

Так, ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23.07.2021 року клопотання Ніжинського районного сектору № 4 філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області про звільнення від покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку задоволено, а обвинуваченого звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 січня 2020 року.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» за наявності передбачених у ст. 46 КК підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим. Акцентовано увагу, що такою, яка вчинила злочин уперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення.

Притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, судимість за яке є погашена, не є перешкодою для застосування щодо неї вимог ст. 46 КК України.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 вперше вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком та не є корупційним злочином, він щиро кається у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, потерпіла жодних претензій до обвинуваченого не заявляє, а тому наявні всі умови та підстави, передбачені кримінальним законом, для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 46 КК України та закриття кримінальної справи на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Водночас, згідно фабули обвинувачення, сформульованої прокурором в обвинувальному акті, а також, що не заперечувалося обвинуваченим в судовому засіданні, останній наніс тілесні ушкодження своїй рідній сестрі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Поняття «домашнє насильство» має комплексний характер, регламентується у різних сферах суспільних відносин, а тому при встановленні змісту поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» слід виходити із конкретних фактичних обставин вчиненого насильства щодо особи, а не юридичної оцінки дій винуватця. Наведена правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №453/225/19.

Крім того, питання щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством було предметом розгляду об`єднаної палати ККС ВС. Так, Палата сформулювала висновки (постанова від 12 лютого 2020 року у справі № 453/225/19), згідно з якими злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Відтак, оскільки інкриміновані обвинуваченому протиправні дії були спрямовані стосовно постраждалої особи, яка є його сестрою, то дане кримінальне провадження є щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Приписами ч. 1 ст. 91-1 КК України встановлено, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені відповідні обов`язки.

Тому, в інтересах потерпілої та з метою профілактики й недопущення повторного вчинення обвинуваченим проявів домашнього насильства, суд, звільнивши ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, вважає за доцільне застосувати до нього обмежувальні заходи у виді направлення для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці, який, за потребою, може бути продовжений на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Кім того, судом беззаперечно встановлено, що у вказаній сім`ї насильство застосовується через вживання алкогольних напоїв, що в тому числі підтверджується даними з відкритих джерел ЄДРСР, а тому суд вважає за необхідне зобов`язати обвинуваченого виконувати заходи, передбачені пробаційними програмами «Подолання агресивної поведінки» та «Попередження вживання психоактивних речовин».

На переконання суду, застосування вказаних програм до обвинуваченого буде формувати у останнього досягнення позитивних змін шляхом розвитку та підтримки навичок ефективного самоконтролю, усвідомлення необхідності стратегій зменшення шкоди від вживання психоактивних речовин і підвищення вмотивованості до відмови від їх вживання. Ці комплекси спрямовані на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.

У відповідності до ст. 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» суб`єктами, відповідальними за виконання програм для кривдників, є місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування, які організовують та забезпечують проходження кривдниками таких програм, а згідно з ч. 4 ст. 91-1 КК України контроль за поведінкою осіб, до яких застосовано обмежувальні заходи, здійснює орган пробації за місцем проживання.

Речові докази та процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовано не було, запобіжний захід щодо обвинуваченої в межах кримінального провадження не обирався.

Керуючись ст.ст. 12, 44, 46 КК України, ст.ст. 284, 288, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання потерпілої ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 46 КК України - у зв`язку з примиренням винного з потерпілою та закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Направити ОСОБА_4 до Борзнянської міської ради для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на строк 3 (три) місяці.

Зобов`язати ОСОБА_4 пройти пробаційні програми «Подолання агресивної поведінки» та «Попередження вживання психоактивних речовин» строком 3 місяці.

Покласти на Ніжинський районний сектор № 4 філії Державної установи «Центр пробації» у Чернігівській області контроль за поведінкою ОСОБА_4 , як особи, до якої застосовано обмежувальні заходи.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала не набрала законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1