Справа № 136/1587/25 провадження 1-кс/136/266/25
УХВАЛА

іменем України

20 серпня 2025 року м. Липовець

Слідчий суддя Липовецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції), підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець, клопотання, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00328 від 17.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попівка, Смілянського району Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта професійно технічна, одруженого, на утриманні має двоє малолітніх дітей, військовослужбовець, раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним клопотанням, яке погоджено прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 та мотивоване тим, що у провадженні СВ ВП №4 перебуває зазначене кримінальне провадження.

Досудовим розслідуванням установлено, що військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 04.12.2024, діючи в умовах воєнного стану, повторно самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 .

У ході проведення досудового розслідування встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2024 № 133-РС солдата ОСОБА_5 , який був призваний 28.03.2023 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 до лав Збройних Силах України, призначено на посаду солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації в умовах воєнного стану, у військовому званні - «солдат».

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян - резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу,установи, тощо).

Згідно вимог п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частішою, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 за №64/2022 та після його затвердження 24.02.2022 Верховною Радою України, на території України введено воєнний стан, який діє по даний час.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканість державного кордону та охорону суверенних прав України.

Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України, військовослужбовець військової служби за призовом солдат ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , учинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 04.12.2024, в невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше 16:00 год., солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим злочинним умислом, із особистих мотивів та з метою ухилення від подальшого проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, самовільно залишив територію розташування військової частини НОМЕР_1 в пункті постійної дислокації роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 з метою тимчасового ухилення від військової служби.

Проводив час на власний розсуд за невідомим місцем знаходження, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, солдат ОСОБА_8 , до цього часу відсутній у військовій частині НОМЕР_1 , обов`язки військової служби не виконує, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним нез`явлення вчасно на службу без поважних причин не повідомляв, місце перебування військовослужбовця не було відомо, до часу його затримання 19.08.2025.

У відповідності до вимог ст. 208 КПК України ОСОБА_8 19.08.2025 року о 08:02 год. в порядку ст. 208 КК України був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та йому вручено письмове повідомлення про підозру.

У вчиненні даного злочину обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема матеріалами службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини.

На даний час в органу досудового розслідування наявні підстави у застосуванні стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики визначені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути кримінальної відповідальності, шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду та впливати на свідків у кримінальному провадженні, що стало підставою звернення до суду із даним клопотанням.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, що у ньому наведені, просив його задовольнити, вказуючи, що з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення та особи підозрюваного інший запобіжний захід не спроможний запобігти встановленим ризикам, а нормами діючого законодавства чітко визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема статтею 407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, не заперечував обґрунтованості підозри, просив застосувати інший більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вказуючи, що покладених на нього обов`язків зобов`язується не порушувати, має дружину та двоє неповнолітніх дітей, а також з ними проживає його матір, яка є непрацездатного віку та потребує його допомоги, тоді як наявні у нього хвороби, у тому числі отриманні поранення внаслідок захисту Батьківщини ускладнюють його перебування в умовах гауптвахти.

Захисник в судовому засіданні вказав, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки та фактори стримуючого характеру, хвороби внаслідок отриманих поранень при виконанні обов`язків по захисту Батьківщини, що виключає можливість застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу, просив обрати інший більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання, вказуючи, що наміру вчиняти протиправні спроби підозрюваний не має, тоді як слідство ще триває та будуть збиратись докази, підозрюваним подане клопотання про повернення до військової частини добровільно, яке підлягає розгляду. В іншому випадку просив застосувати запобіжний захід із визначенням розміру застави, з урахуванням майнового та сімейного стану підозрюваного.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, в рамках якого подане клопотання, вважає, що слідчим доведено та надано достатні докази на підтвердження розумної підозри, що свідчить про причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України, такі обставини виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому кримінальному провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

При цьому, слідчий суддя враховує, що на стадії обрання запобіжного заходу та необхідності проведення інших слідчих (розшукових) дій, слідчий суддя позбавлений можливості давати належну правову оцінку зібраним у кримінальному провадженні доказам, оскільки це є прерогативою судового розгляду, а сторони вільні у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених КПК України.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких покликається сторона обвинувачення у клопотанні, що передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує, що підставами застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні (вірогідні) підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити поза процесуальні, протиправні дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризиком того, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, є те, що інкримінований йому злочин є тяжкими, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років, інших альтернативних покарань вказана норма не містять.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що будь-яке позбавлення волі має здійснюватись не тільки у відповідності із основними процесуальними нормами національного права, але також відповідати меті ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Позбавлення свободи не повинно перетворитися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого в майбутньому вироку про позбавлення волі.

При цьому, згідно з вимогами пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може слугувати підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 призваний 28.03.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_2 до лав Збройних Силах України, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2024 № 133-РС ОСОБА_5 призначено на посаду солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 .

Із клопотання та доданих до нього доказів, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 повторно залишив самовільно військову частину, вказані обставини у судовому засіданні підтвердив ОСОБА_5 .

Відповідно до Службового розслідування по військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_5 вважається незаконно відсутнім на службі, у зв`язку із самовільним залишенням місця служби, перебуває у розшуку, його було виявлено лише 19.08.2025 шляхом оперативно-розшукових заходів та затримано у порядку ст.208 КПК України.

Таким чином ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, на противагу покладеному на нього обов`язку, свідомо повторно, вчинив протиправні дії, які свідчать про можливість останнього продовжувати переховуватись від слідчого, прокурора та суду.

Слідчий суддя приймає до уваги доводи сторони обвинувачення, що на етапі досудового розслідування до отримання показань свідків судом існує ризик впливу на них, виходячи із встановленої КПК України процедури отримання показань від таких осіб.

Разом з цим, за обставин даного кримінального провадження свідками є військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , які засвідчували Акт службового розслідування щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , які допитані, про що повідомив слідчий в судовому засіданні, при цьому доказів протиправності вжитих дій підозрюваним стосовно даних свідків слідчим не надано, а їх покази задокументовані у спосіб оформлення Акту службового розслідування та наказу, та їх місцеперебування є відмінним від місця проживання підозрюваного, що виключає вплив підозрюваного на таких осіб.

Суд враховує дані, що характеризують підозрюваного як особу.

ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, проживає у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_10 , в якому виховують двоє малолітніх дітей 2017 та 2019 років народження, має матір непрацездатного віку, в підтвердження чому надано Витяг з державного реєстру актів цивільного стану про шлюб, свідоцтва про народження та шлюб, пенсійне посвідчення матері підозрюваного.

У судовому засіданні підозрюваний зазначив, що матір проживає з його сім`єю, оскільки інші утриманці, у зв`язку із віддаленістю їх місця проживання позбавлені можливості їй надавати допомогу, отож він є єдиним годувальником по відношенню до дітей, дружини та матері.

Згідно довідки-характеристики виданої Погребищанською міською радою Вінницького району Вінницької області від 20.08.2025, ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується добре, проживає із сім`єю, компрометуючими матеріалами рада не володіє.

Відповідно до відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_5 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , у якому зареєстровано його місце проживання.

ОСОБА_5 являється учасником бойових дій, на підтвердження чому слугує посвідчення серія НОМЕР_3 .

Як слідує зі змісту довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 06.11.2023 за №693/10667, ОСОБА_5 отримав 21.10.2023 вибухову травму, множинні ініфіковані вогнепальні осколкові поранення обох нижніх кінцівок, лівої кисті, вогнепальне осколкове поранення ІІ пальця лівої стопи з вогнепальним переломом нігтьової фаланги, за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини виконання бойових завдань у складі десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_4 поблизу населеного пункту АДРЕСА_3 .

Зі змісту довідки військово-лікарської комісії від 20.11.2024 та Постанови №5950 від 20.11.2024 ОСОБА_5 на підставі ст.17б графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до служби у десантно-штурмових військах, придатний до служби у військових частинах. При цьому зазначено, що ОСОБА_5 має розлад адаптації, помірно виражений з переважним порушенням емоцій та поведінки, явищем агрепнії (F43.23), що пов`язане з проходженням військової служби.

Медичні документи підтверджують проходження ОСОБА_5 курсу лікування внаслідок отриманого поранення кінцівок.

Вирішуючи питання щодо обрання підозрюваному менш суворого запобіжного заходу та надаючи оцінку доводам захисту в цій частині, слідчий суддя враховує, що такі обставини існували на час вчинення інкримінованих йому дій, однак, вони не стали для нього стримуючим фактором, не гарантували його належну поведінку.

При вирішенні даного клопотання слідчий суддя приймає до уваги положення ч.8 ст.176 КПК України, відповідно до якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статями, зокрема 407 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що наразі підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відсутні, отож з урахуванням особи підозрюваного, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, стадії досудового розслідування, незважаючи на існування презумпції невинуватості, наявний суспільний інтерес, слідчий суддя вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним вище ризикам та забезпечити виконання підозрюваним належної процесуальної поведінки та дієвості даного кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя зауважує, що стороною захисту не надано медичних документів, оформлених повноважними особами, якими встановлено, що захворювання наявні у підозрюваного належить до переліку, який позбавляє можливості застосування до нього попереднього ув`язнення.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання слід задовольнити.

Правилами ч. 4 ст. 183 КПК України, передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408 ,429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Тобто, не визначення розміру застави це право суду, а не обов`язок, а тому право на не визначення розміру застави повинно бути належно обґрунтованим.

Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання" (рішення у справі "Сергій Волосюк проти України" п. 38).

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину, обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя вважає, що застава у мінімальному розмірі в межах, визначених п.2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, вказаних у ст. 194 КПК України, не буде для нього надмірним тягарем, у зв`язку із чим, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу у 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як обґрунтовану та достатню.

Керуючись ст.ст. 132, 183, 184, 193, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00328 від 17.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попівка, Смілянського району Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Визначити строк дії ухвали суду до 17.10.2025.

Визначити ОСОБА_5 заставу в розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Визначити місцем тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою приміщення гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_4 ) відповідно до вимог Порядку тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, затвердженого Наказом МОУ № 394 від 03.11.2020.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_11