Справа № 442/8099/24
Провадження № 1-кп/442/84/2025
УХВАЛА

Іменем України

29 квітня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду в м. Дрогобичі кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 317, ч. 3 ст. 313, ч. 1 ст. 306, ч. 1 ст. 209 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

В провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 317, ч. 3 ст. 313, ч. 1 ст. 306, ч. 1 ст. 209 КК України.

Прокурором подано клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 на два місяці в частині покладених обов`язків, а саме: прибувати до суду за викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу суду; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання у відповідні органи державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Клопотання мотивоване тим, що ризики, які були враховані судом при продовженні застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді застави, не зменшилися. Підстави для зміни запобіжного заходу та відмови в продовженні обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу на даний час відсутні. ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких та нетяжких кримінальних правопорушень, вчинених у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів та інших кримінальних правопорушень проти здоров`я населення, за найтяжчі з яких передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків щодо нього необхідно продовжити застосування запобіжного заходу в частині продовження строку дії таких, на два місяці.

Прокурор вважає, що наявні ризики, що ОСОБА_3 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.

Захисниками обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_6 подано клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 на більш м`який у вигляді застави меншого розміру.

Захисник ОСОБА_7 подане клопотання мотивує тим, що на теперішній час обставини, які стали підставою для застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді застави змінилися, зокрема, ризики суттєво зменшились, деякі з них перестали існувати, а нові не з`явились, що є об`єктивною підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який. Крім того, вказує, що вартість застави було сплачено не самим ОСОБА_3 , а іншими фізичними особами (заставодавцями). При цьому, для оплати розміру частини застави деякі із заставодавців позичили кошти, шляхом укладення відповідних договорів позики. З огляду на досить тривалий час застосування запобіжного заходу, позичені кошти потрібно повертати, а тому просить зменшити розмір застави з двохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб (605 600 грн) до вісімдесяти прожиткових мінімумів (181 600 грн).

Захисник ОСОБА_6 своє клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який обґрунтовує тим, що процесуальна поведінка обвинуваченого є належною, ним жодного разу не порушувались покладені судом обов`язки. Обставини, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді застави суттєво змінилися, ризики зменшились, деякі перестали існувати. Розмір застави є непомірно великим та підлягає поверненню, оскільки кошти є позиченими.

У судовому засіданні прокурор подане ним клопотання підтримав з мотивів, викладених у ньому. Заперечив проти доводів захисників щодо зменшення розміру застави. Вважає, що обраний запобіжний захід на теперішній час працює і завдяки обраному розміру застави обвинуваченим виконуються покладені обов`язки. Посилання захисників на ризики, які змінились є необґрунтованими, клопотання дублюються. Внесення розміру застави є правом, а не обов`язком заставодавця. Факт того, що гроші не належать обвинуваченому не є підставою для повернення таких.

Захисники обвинуваченого підтримали подані ними клопотання, заперечивши проти клопотання прокурора. Адвокат ОСОБА_6 вказала на практику ЄСПЛ щодо обов`язку суду змінити запобіжний захід на більш м`який, зазначивши, що обвинувачений не порушує зобов`язання, ризики зменшились, впливу на свідків нема, а експертизи проведені.

Адвокат ОСОБА_7 також наголосив на непідтвердження ризиків, відсутність впливу на свідків та зібрання всіх доказів по справі. Вказав, що заставодавцями були треті особи, які внесли в рахунок застави позичені кошти. Тривалість в часі застосування застави покладає надмірний тягар для заставодавців, зокрема, матері обвинуваченого.

Адвокат ОСОБА_5 вважає клопотання прокурора безпідставним, оскільки наявні підстави для зміни запобіжного заходу.

ОСОБА_3 підтримав думку захисників, зобов`язався в подальшому виконувати покладені на нього обов`язки. Вважає мотиви клопотання прокурора безпідставними, оскільки діє презумпція невинуватості.

Дослідивши подані клопотання, заслухавши думки усіх присутніх учасників кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 317, ч. 3 ст. 313, ч. 1 ст. 306, ч. 1 ст. 209 КК України.

26.11.2024 ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

27.11.2024 обвинувачений ОСОБА_3 звільнений з-під варти у зв`язку із внесенням застави у розмірі 605 600 грн з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_3 ухвалами суду від 21.01.2025 року та 10.03.2025 у зв`язку із продовженням запобіжного заходу у виді застави було продовжено строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. На даний час строк дії покладених на ОСОБА_3 обов`язків закінчується 08.05.2025 року, у зв`язку із чим прокурором подано клопотання про продовження таких.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення його дієвості, є запобіжний захід.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 КПК України одним із запобіжних заходів є застава. Зміст цього запобіжного заходу полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків (ч. 1 ст. 182 КПК України)

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

Частиною 5 ст. 194 КПК України передбачено, що у разі застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, на нього покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України. При цього частина 7 згаданої норми закріплює, що такі обов`язки можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу.

З огляду на положення ч. 4 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії покладених на обвинуваченого обов`язків до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Разом з цим, ч. 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Отже, при вирішенні питання про доцільність продовження строку дії процесуальних обов`язків, покладених на ОСОБА_3 , суд має з`ясувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, а також наявність обставин, які свідчать про те, що встановлені попередніми судовими ухвалами ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики.

Щодо обґрунтованості підозри суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження, коли обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 скерований до суду, та здійснюється судовий розгляд, повідомлена останньому підозра у вчиненні кримінальних правопорушень не є вочевидь необґрунтованою.

Крім цього, суд бере до уваги, що існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінальних правопорушень було предметом неодноразового судового контролю слідчими суддями під час вирішення питання про обрання зміну та продовження строку дії обов`язків, покладених на останнього на стадії досудового розслідування.

Розглядаючи питання наявності ризиків, суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на сторону обвинувачення обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

Попередніми судовими рішеннями встановлено існування ризику можливого переховування обвинуваченого від суду, який за твердженням прокурора дотепер продовжує мати місце.

Ознайомившись з клопотанням, вислухавши доводи прокурора, суд погоджується з твердженнями сторони обвинувачення про продовження існування зазначеного ризику виходячи з такого.

Кримінальні правопорушення, інкриміновані ОСОБА_3 є особливо тяжкими, тяжкими та нетяжкими, вчинені у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів та інших кримінальних правопорушень проти здоров`я населення, за найтяжчі з яких передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна).

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності певної особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

Наведена обставина, на переконання суду, може бути мотивом та підставою для обвинуваченого вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності у разі прийняття останнім відповідного рішення.

В оцінці ризику можливого незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отримав у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Наведене переконує суд в необхідності продовження покладеного на обвинуваченого обов`язку в утриманні від спілкування зі свідками у даному провадженні, що мінімізує вищевказаний ризик.

Про ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, на думку суду, свідчить тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується.

Щодо наявності ризику вчинення ОСОБА_3 іншого кримінального правопорушення свідчить триваючий характер кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_3 , а також велика кількість епізодів таких правопорушень, які пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів.

Підсумовуючи вищевикладене, в судовому засіданні встановлена актуальність існування ризиків, на які посилається прокурор, як правову підставу для продовження строку дії покладених обов`язків. Продовження строку дії обов`язків забезпечить можливість контролю за поведінкою обвинуваченого з боку суду та сторони обвинувачення з метою досягнення мети кримінального провадження. З огляду на викладене, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Щодо клопотань захисників обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, суд приходить до висновку, що такі не підлягають задоволенню.

Як раніше зазначалося та вбачається з матеріалів кримінального провадження ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.11.2025 продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, із визначенням розміру застави в розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень.

Частиною 1 ст. 201 КПК України передбачено право обвинуваченого до якого застосовано запобіжний захід, або його захисника звернутися до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що стороною захисту під час судового засідання не надано доказів, які б підтверджували, що ризики, встановлені при застосуванні запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 та неодноразово встановлені при розгляді клопотань про зміну та продовження запобіжного заходу перестали існувати, або що з`явилися нові обставини, які можуть свідчити про необхідність зменшення застави.

Також суд не погоджується з твердженням захисту що належна процесуальна поведінка обвинуваченого є підставою для зміни застосованого запобіжного заходу. Так, від моменту повідомлення про підозру особа набуває процесуальних прав та обтяжена процесуальними обов`язками, визначеними ст. 42 КПК України. Одним з первинних обов`язків, передбачених законодавцем, є прибуття особи за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду. Цей обов`язок є безумовним та підлягає виконанню протягом усього часу існування кримінального провадження, навіть за умови не застосування до такої особи запобіжного заходу. Відтак, належне виконання такого обов`язку, не може бути підставою для пом`якшення існуючого запобіжного заходу. Разом з цим, належна процесуальна поведінка ОСОБА_3 та дотримання ним умов запобіжного заходу свідчить про виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, а отже дієвість застосованого запобіжного заходу.

Стосовно позиції сторони захисту щодо необхідності зменшення розміру застави через те, що кошти не належать ОСОБА_3 , а є позиченими і підлягають поверненню, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Внесення застави є правом фізичної/юридичної особи, яке реалізується виключно на підставі її добровільного волевиявлення. Реалізуючи таке право майбутній заставодацець самостійно обирає джерело грошових коштів, які мають бути внесенні у якості застави та має усвідомлювати, що ці кошти вносяться на увесь строк дії запобіжного заходу. Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України підставою повернення внесеної суми застави є припинення дії запобіжного заходу. Таким чином, у заставодавця відсутні підстави очікувати, що грошові кошти, внесені ним у якості застави за підозрюваного/обвинуваченого, будуть йому обов`язково повернуті у найкоротший строк за його бажанням до припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави. Прийняття рішення про зменшення розміру застави не може обумовлюватися погіршенням фінансового, майнового стану заставодавця, необхідністю повернення коштів третім особам чи відмовою заставодавця від виконання обов`язків, покладених на нього ухвалою суду.

З огляду на встановлення в судовому засіданні існуванні ризиків можливого переховування ОСОБА_3 від суду та здійснення впливу на свідків у даному провадженні, активне намагання сторони захисту та заставодавця повернути заставу під різними приводами, стадію судового розгляду, в якій ще не закінчено дослідження доказів, суд переконаний, що застава у меншому розмірі не може бути стримуючим фактором, яким забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого в подальшому. Зменшення суми застави збільшить інтенсивність встановлених ризиків та може зашкодити кримінальному провадженню в цілому. На підставі викладеного клопотання захисників задоволенню не підлягає.

Відтак, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 , слід продовжити запобіжний захід у вигляді застави, визначений на підставі ч. 4 ст. 202 КПК України та обов`язки передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати до суду за викликом;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу суду;

3) утримуватись від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні;

4) повідомляти суд, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обов`язки, які суд покладає на обвинуваченого за своєю суттю є пропорційними, помірними та такими, що не становитимуть надмірний тягар для обвинуваченого, у зв`язку з чим їх застосування відповідає п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України.

З огляду на положення ч.7 ст.194 Кримінального процесуального кодексу України обов`язки, покладені на обвинуваченого ОСОБА_3 у зв`язку з внесенням застави, суд вважає за необхідне продовжити на дві місяці.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 77, 20, 176, 177, 178, 182, 194, 201, 202, 371, 372, 376, 392 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу застосованого до обвинуваченого ОСОБА_3 на більш м`який у вигляді застави меншого розміру.

Задовольнити клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0001782 від 24.07.2018.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави, визначений на підставі ч. 4 ст. 202 КПК України та обов`язки передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, що визначені ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.11.2024, а саме:

1) прибувати до суду за викликом;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу суду;

3) утримуватись від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні;

4) повідомляти суд, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків, покладених судом на ОСОБА_3 визначити 60 днів по 26 червня 2025 року, включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш суворий запобіжний захід.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 29.05.2025 о 10 год 00 хв.

Суддя ОСОБА_10