печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Бориспільської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000986 від 07.11.2023, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор кримінальному провадженні - прокурор Бориспільської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні № 0000986 від 07.11.2023 про арешт майна, вилученого під час проведення обшуку 29.05.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2025 у справі № 757/22321/25-к, домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :01:019:0162, площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки iPhone 11, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , без сім-карти, який належить ОСОБА_5 ; мобільний телефон марки iPhone 14 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , з сім-картою ПрАТ «Київстар» НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтовано тим, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000986 від 07.11.2023 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених 4. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених 4. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1 КК України та за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 366 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що у період з травня по серпень 2022 року, начальник відділу забезпечення військово-технічним майном управління забезпечення озброєнням Центрального управління забезпечення наземними системами озброєння Озброєння Командування Сил логістики Збройних Сил України (надалі - начальник відділу Центрального управління) ОСОБА_9 та начальник Центрального управління забезпечення наземними системами озброєння Озброєння Командування Сил логістики Збройних Сил України (надалі - начальник Центрального управління) ОСОБА_7 , будучи військовими службовими особами, діючи за попередньою змовою між собою, умисно, з корисливим мотивом та метою, в інтересах директора ТОВ «Інвестиційне рішення» ОСОБА_6 , перевищили свої службові повноваження під час дії воєнного стану, шляхом забезпечення перемоги ТОВ «Інвестиційне рішення» у закупівлі Центральним управлінням забезпечення наземними системами озброєння Озброєння Командування Сил логістики Збройних Сил України, відповідно до К021:2015 - 35420000-4 - частини транспортних засобів військового призначення та подальшого укладення державного договору (контракту) на поставку товарів оборонного призначення за державні кошти саме з ТОВ «Інвестиційне рішення» за цінами, які значно перевищують ринкові.

Так, Міністерством оборони України, в особі начальника Центрального управління ОСОБА_7 , який діяв на підставі довіреності №220/141/д від 05.04.2022 укладено з ТОВ «Інвестиційне рішення» (), в особі директора ОСОБА_6 договір про закупівлю товарів за державні кошти № 370/3/5/2/2/164 від 17.05.2022 щодо поставлення відповідно до ДК021:2015 - 35420000-4 - частини транспортних засобів військового призначення, а саме: трубки металеві для системи охолодження та змащування двигунів транспортних засобів спеціального призначення типу БМП-1 та БМП-2 у кількості 7 200 од. на загальну суму 35 600 000,00 грн.

Водночас установлено, що начальник відділу Центрального ОСОБА_10 та начальник Центрального управління ОСОБА_7 , будучи військовими службовими особами, відповідальними за організацію та укладання державних договорів (контрактів), діючи за попередньою змовою між собою, умисно, з корисливим мотивом та метою, в інтересахТОВ «Інвестиційне рішення», перевищуючи свої службові повноваження, без проведення аналізу та документального підтвердження ринкових цін погодилися на комерційну пропозицію ТОВ «Інвестиційне рішення» про закупівлю товарів військового призначення, зокрема трубок для системи охолодження та змащування двигунів транспортних засобів спеціального призначення типу БМП-1 та БМП-2 за цінами, що значно перевищують ринкові.

Як наслідок, з рахунку платника - Міністерства оборони України (), відкритого в Державній казначейській службі UA0018611, на рахунок отримувача ТОВ «Інвестиційне рішення» (), відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_6 у період часу з 06.06.2022 по 22.08.2022 перераховано грошові кошти на загальну суму 35 600 000,00 грн без ПДВ, відповідно до умов зазначеного вище Договору.

Враховуючи вищевикладене, в результаті завищення вартості військового майна,придбаного у ТОВ «Інвестиційне рішення» за договором №370/3/5/2/2/164 від 17.05.2022 про закупівлю товарів за державні кошти, підтверджуються документально втрати фінансових активів (збитки) Міністерства оборони України у сумі 7 146 978,00.

Крім того, Міністерством оборони України, в особі начальника Центрального управління ОСОБА_7 , який діяв на підставі довіреності № 220/141/д від 05.04.2022 укладено з ТОВ «Інвестиційне рішення» (), в особі директора ОСОБА_6 договір про закупівлю товарів за державні кошти № 370/3/5/2/2/289 від 24.08.2022 щодо поставлення відповідно до ДК021:2015 - 35420000-4 - частини транспортних засобів військового призначення, а саме: трубки металеві для системи охолодження та змащування двигунів транспортних засобів спеціального призначення, а саме танків типу Т-64 та T-72 у кількості 12 400 од. на загальну уму 136 079 000,00 грн.

Водночас встановлено, що начальник відділу Центрального управління ОСОБА_9 та начальник Центрального управління ОСОБА_7 , будучи військовими службовими особами, відповідальними за організацію та укладання державних договорів (контрактів), діючи за попередньою змовою між собою, умисно, з корисливим мотивом та метою, в інтересах ТОВ «Інвестиційне рішення», перевищуючи свої службові повноваження, без проведення аналізу та документального підтвердження ринкових цін погодилися на комерційну пропозицію ТОВ «Інвестиційне рішення» про закупівлю товарів військового призначення, зокрема трубок для системи охолодження та змащування двигунів транспортних засобів спеціального призначення а саме танків типу Т-64 та Т-72 за цінами, що значно перевищують ринкові.

Як наслідок, з рахунку платника - Міністерства оборони України (), відкритого в Державній казначейській службі UA0018611, на рахунок отримувача - ТОВ «Інвестиційне рішення» (), відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_6 у період часу з 12.09.2022 по 17.01.2023 перераховано грошові кошти на загальну суму 136 079 000,00 грн без ПДВ, відповідно до умов зазначеного вище Договору.

Враховуючи вищевикладене, в результаті завищення вартості військового майна, придбаного у ТОВ «Інвестиційне рішення» за договором N? 370/3/5/2/2/289 від 24.08.2022 про закупівлю товарів за державні кошти, підтверджуються документально втрати фінансових активів (збитки) Міністерства оборони України у сумі 75 859 738,00 грн.

Таким чином, внаслідок укладення вищевказаних договорів, державі в особі Міністерства оборони України завдано шкоди на загальну суму 83 006 716,00 грн.

Разом з тим встановлено, що після отримання бюджетних коштів ТОВ «Інвестиційне рішення», здійснило ряд фінансових операцій по перерахунку частини вказаних грошових коштів на рахунки пов?язаних між собою юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з явними ознаками фіктивності, які у подальшому обготівковувалися та витрачалися учасниками протиправної схеми на придбання цінного рухомого та нерухомого майна.

Зокрема, у період надходження бюджетних коштів від Міністерства оборони України на рахунки ТОВ «Інвестиційне рішення» на підставі вищевказаних державних договорів (контрактів), родина директора вказаного підприємства - ОСОБА_6 придбала майна майже на 17 млн. грн., що значно перевищує офіційні доходи останніх.

Крім того, спосіб життя ОСОБА_6 та членів його родини свідчить про щоденні витрати грошових коштів, у зв?язку з чим доводи останніх щодо заощадження та отримання фінансової допомоги від сторонніх осіб критично розцінюються стороною обвинувачення. Зокрема, у ході досудового розслідування установлено, що ОСОБА_6 у період 2022-2023 років неодноразово користувався оборотними коштами ТОВ «Інвестиційне рішення» для купівлі коштовних речей, комп`ютерної техніки, мобільних телефонів для членів своєї сім?ї, а також залучав кошти інших пов?язаних підприємств, таких як ТОВ «Національна інвестиційно-будівельна група», ТОВ «Юкрейн холдінг центр» для безготівкового розрахунку.

Серед іншого, вищевказане може свідчити про можливість легалізації (відмивання) суб`єктами підприємницької діяльності грошових коштів, одержаних злочинним шляхом від завідомо збиткових для держави контрактів (договорів) про поставку майна, шляхом здійснення фінансової операції, а саме перерахування грошових коштів на банківські рахунки підконтрольних юридичних та фізичних осіб та подальше їх обготівкування, вчинене в особливо великому розмірі.

Так, 20.01.2025 начальнику Центрального управління забезпечення наземними системами озброєння Озброєння Командування Сил логістики Збройних Сил України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Крім того, 20.01.2025 начальнику відділу забезпечення військово-технічним майном управління забезпечення озброєнням Центрального управління забезпечення наземними системами озброєння Озброєння Командування Сил логістики Збройних Сил України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Крім того, 20.01.2025 колишньому директору ТОВ «Інвестиційне рішення» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України.

Водночас, у ході досудового розслідування установлено, що причетним до вказаної протиправної діяльності ТОВ «Інвестиційне рішення» та військових службових осіб Командування Сил логістики Збройних Сил України може бути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який у 2022 році обіймав посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 та безпосередньо спілкувався з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 щодо укладення державних договорів (контрактів) на поставку запасних частин для бронетехніки саме з ТОВ «Інвестиційне рішення».

Враховуючи вищевикладене, з метою отримання можливих доказів протиправної діяльності службових та посадових осіб Командування Сил логістики Збройних Сил України, а також інших осіб, у тому числі суб?єктів підприємницької діяльності, а також ймовірність відшукання документів, які містять відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень, 29.05.2025 у період часу з 07 год. 17 хв. по 09 год. 12 хв. на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2025 у справі №757/22321/25-к проведено обшук домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :01:019:0162, площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки iPhone 11, IMEI 1: НОМЕР_1 ,IMEI 2: НОМЕР_2 , без сім-карти, який належить ОСОБА_5 ; мобільний телефон марки iPhone 14 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , з сім-картою ПрАТ «Київстар» НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_5 .

Відповідно до вищевказаної ухвали слідчого судді, надано дозвіл на відшукання речей і документів, які мають значення для досудового розслідування, зокрема мобільних телефонів, на яких можуть міститися електронні документи, які могли використовуватися для підготовки та вчинення кримінальних правопорушень та в пам?яті яких міститься переписка зі службовими особами ТОВ «Інвестиційне рішення», ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та іншими особами щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, лише шляхом копіювання інформації з зазначених пристроїв.

Разом з тим, у ході проведення обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_4 , з урахуванням наявної інформації, яка міститься у матеріалах кримінального провадження, отримано відомості про те, що перелічені речі, зокрема мобільні телефони використовувались ОСОБА_13 для спілкування з причетними до вчинення кримінальних правопорушень особами, а в пам?яті вказаних мобільних пристроїв зберігається інформація, що має значення для досудового розслідування та підлягає копіюванню та експертному дослідженню, що потребує значного часу.

Таким чином, у відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, є достатні підстави вважати, що вилучені мобільний телефон марки iPhone 11, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 та мобільний телефон марки iPhone 14 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , з сім-картою ПрАТ «Київстар» НОМЕР_5 , які належить ОСОБА_5 , відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Постановою слідчого від 29.05.2025 вищевказані вилучені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Прокурор подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги клопотання підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_14 подала заяву про розгляд справи у відсутність власника майна та його представника, просила відмовити у задоволенні клопотання з підстав, викладених у запереченнях.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Вивчивши клопотання та дослідивши його матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 10 ст. 171 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 171 КПК України).

Відповідно до положень ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Слідчим суддею за результатами розгляду клопотання встановлено, що дійсно майно, на яке просить накласти арешт прокурор, належить ОСОБА_4 , однак, ні в матеріалах клопотання, ні під час судового розгляду прокурором не доведено існування ризиків, які б обґрунтували такий рівень втручання у право власності особи, яка не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Разом з тим, в даному випадку, слідчий суддя звертає увагу, що визнання вилученого в ході обшуку майна речовим доказом в даному кримінальному провадженні не є безумовною підставою для накладення арешту на таке майно, а виходячи зі змісту постанови про визнання речовим доказом - остання не містить переліку критеріїв відповідності вилученого майна ознакам речового доказу, що зазначені в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Крім того, прокурором не обґрунтовано та не доведено, що вилучене майно відповідає положенням ст. 98 КПК України, тобто набуте кримінально протиправним шляхом, зберегло на собі сліди кримінально правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також до матеріалів клопотання не долучено жодних доказів, які б давали слідчому судді достатні підстави вважати, що вилучене майно є предметом кримінально протиправних дій.

При цьому, слідчим суддею встановлено, що під час проведення слідчої дії ОСОБА_15 добровільно надав працівникам органу досудового розслідування коди доступу до своїх мобільних телефонів, що, у свою чергу, забезпечило безперешкодне ознайомлення слідчих з інформацією, що міститься на зазначених пристроях, а також можливість створення її цифрової копії у повному обсязі.

02.06.2025 та 03.06.2025 старшим оперуповноваженим було проведено огляд вказаних мобільних телефонів, результати яких зафіксовані у протоколах огляду.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

В той же час таке обмеження права власності не є співмірним і пропорційним завданням кримінального провадження.

Враховуючи викладене, з метою недопущення необґрунтованого втручання держави у право власності слідчий суддя вважає клопотання недостатньо обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 376, 395, 532 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Бориспільської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000986 від 07.11.2023 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1