У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , про відвід головуючого судді ОСОБА_6 від розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000278, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.05.2022 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться обвинувальний акт (суддя ОСОБА_6 ) у кримінальному провадженні №0000278, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.05.2022 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

10.09.2025 захисником ОСОБА_5 до суду подано клопотання про відвід головуючого судді ОСОБА_6 , яке мотивовано тим, що у відповідності ч. 4 ст. 315 КПК України просить проводити розгляд справи № 308/13076/25 у кримінальному провадженні №0000278 по обвинуваченню ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.5 ст. 185 КК України в складі трьох судів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з самого початку судового розгляду, а саме з підготовчого засідання. У разі незадоволення даного клопотання заявляє відвід.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2025 року головуючою суддею з розгляду заяви про відвід судді визначено суддю ОСОБА_1 .

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заяву про відвід підтримав, просив задовольнити таку, зауваживши, що 10.09.2025 о 13 год. 00 хв. було подано два клопотання через канцелярію суду про ознайомлення з матеріалами справи та розгляд обвинувального акту у колегіальному складі суддів. Суддя не прийняла їх до уваги та почала розгляд клопотання, яке було подане прокурором, хоча таким неодноразово наголошувалося про необхідність розгляду клопотання до початку розгляду судового засідання, однак клопотання сторони захисту було проігнороване. Вважає, що це є грубим порушенням права на захист. Суддею почалося з`ясовуватися питання розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу. Рішення Верховного Суду, які були долучені до матеріалів клопотання, суддя з ними не ознайомилася, що є грубим порушенням права на захист, тому просить розглянути їх, а у разі якщо повернеться попередній склад суду, то це буде грубе порушення процесуальних норм КПК України. Заява про ознайомлення не була взята до уваги, а клопотання про продовження запобіжного заходу виготовлено навіть не на бланку. При цьому клопотання про запобіжний захід не містить додатків, не міг поспілкувати із клієнтом.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти задоволення такого клопотання з тих підстав, що воно є необгрунтованим та надуманим, оскільки суддя навіть не перейшла до розгляду таких клопотань, такі не були відхилені, головуючим суддею не було прийнято ніяких процесуальних рішень з приводу таких. Вважає відвід судді неаргументованим.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заяву про відвід підтримав.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши заяву про відвід з додатками та інші подані докази у її підтвердження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом. З метою дотримання цієї гарантії учасники судового провадження наділені правом заявити судді відвід, який повинен бути вмотивованим (ст. 80 КПК України).

Перелік підстав, за наявності яких може бути заявлено відвід судді, передбачений ст. 75, 76 КПК України. Так, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого ч. 3 ст. 35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи (ч. 1 ст. 75 КПК України). Наведений перелік підстав для відводу судді є вичерпним.

Згідно з ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

При цьому на переконання судді незгода сторони захисту ОСОБА_5 у вирішенні процесуальних питань суддею, а саме порядку розгляду поданих клопотань, щодо того чи іншого питання не може бути підставою для відводу.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, висловлено правову позицію відповідно до якої процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Водночас, такий інститут не є інструментом перегляду процесуальних питань суддею в процесі розгляду справи, чи мотивів його ухвалення.

Крім цього, суд зазначає, що процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з процесульним розглядом, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

При розгляді заяви про відвід, суддя, що її розглядає, не наділений повноваженнями встановлювати та перевіряти обставини справи, зазначені у клопотанні сторони, правильність висновків суду при постановленні ним своїх процесуальних рішень, давати оцінку його діям.

Відповідно до Першого показника Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 року № 2006/23, принцип незалежність судових органів є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді. Отже, суддя має відстоювати та втілювати в життя принцип незалежності судових органів в його індивідуальному та колективному аспектах.

Суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою (п. 1.1. Бангалорських принципів поведінки суддів).

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Олександр Волков проти України» від 09 квітня 2013 року (Заява № 21722/11), зазначається, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (п. 104 Рішення).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

У справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на розгляд його справи безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII).

Таким чином, необхідно у кожній окремій справі вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09 листопада 2006 року, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (про що зазначено у рішенні у справі «Ветштайн проти Швецарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Стосовно об`єктивного критерію Європейський суд з прав людини також вказує, що необхідно перевірити чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був не безсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7серпня 1996 poку, п. 58).

Судом встановлено, що відсутні порушення суб`єктивного та об`єктивний критеріїв, доказів таких суду не надано. Суд вважає, що незгода із процесуальним рішенням не є підставою для відводу судді.

Таким чином підстави до задоволення заяви захисника ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_6 відсутні, оскільки фактично він обґрунтовується незгодою із процесуальними діями судді, не містить належних та достатніх даних необ`єктивності, упередженості або особистої зацікавленості судді, доказів цього у заявленому відводі не вказано.

Керуючись статтями 2, 3, 21, 75, 76, 80, 81, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , про відвід головуючого судді ОСОБА_6 від розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000278, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.05.2022 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 15 вересня 2025 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1