Провадження № 1-кс/643/3929/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 м. Харків

Слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Салтівського районного суду міста Харкова скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 24.09.2024 про закриття кримінального провадження №0000026 від 02.04.2020, за ч. 1 ст. 367 КК України, -

встановив:

15.07.2025 до слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова надійшла скарга ОСОБА_3 , в якій заявник просить скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 24.09.2024 про закриття кримінального провадження № 0000026 від 02.04.2020, за ч. 1 ст. 367 КК України.

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що 24.09.2024 слідча ОСОБА_4 знову винесла невмотивовану, на думку заявника, постанову про закриття кримінального провадження №0000026 від 02.04.2020, продублювавши текст постанов раніше винесених постанов.

Заявник вважає, що слідча ОСОБА_4 , не провівши, у порядку передбаченим законом, досудове розслідування, навмисно знову винесла незаконну, на думку заявника, постанову без урахування судової практики ЄСПЛ та КПК України. У постанові від 24.09.2024 зазначено, на думку заявника, відомості, що не відповідають дійсності. У процесуальному документі не враховано судову практику ЄСПЛ. Заявник вважає, що відображені у постанові висновки не відповідають дійсності, а сама постанова не містить мотивування відсутності складу злочину у діях фігурантів.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 21.07.2025 відкрито провадження за скаргою, призначено дату та час судового розгляду, витребувано з Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000026 від 02.04.2020.

Витребувані матеріали в одному томі надійшли до слідчого судді 28.07.2025.

В судове засідання заявник ОСОБА_3 не з`явився, подавши разом зі скаргою клопотання про розгляд скарги без його участі.

Представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Неявка суб`єкта оскарження не є перешкодою для розгляду скарги, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України.

У зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Слідчий суддя, ознайомившись зі скаргою, дослідивши матеріали витребуваного кримінального провадження, оцінивши докази, приходить до наступного.

Нормою ч. 3 ст. 26 КПК України врегламентовано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Так, на досудовому провадженні за п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

З метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів у передбаченому цим Кодексом порядку для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється внаслідок наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України).

Однією із підстав закриття кримінального провадження є встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим досудовим розслідуванням, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють відмову, зазначене є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Своєю чергою слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Як вбачається із постанови старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, підполковника ДБР ОСОБА_4 від 24.09.2024, кримінальне провадження №0000026 від 02.04.2020на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрито.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

До такого висновку слідча дійшла з огляду на результати слідства.

Зокрема, слідчим було допитано свідка ОСОБА_5 , який показав, що у його провадженні як слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, перебували матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000291 від 23.10.2014 за ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 367, ч.2 ст. 382 КК України щодо незаконного проведення 02.09.2010 у помешканні ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 і 28 обшуку, неправомірних дій, вчинених стосовно ОСОБА_3 співробітниками роти міліції. Всі клопотання ОСОБА_3 слідчим були розглянуті. Клопотання про призначення судово-психологічної експертизи не надходило. В діях службових осіб не встановлено складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 367, ч.2 ст. 382 КК України. Відтак кримінальне провадження № 0000291 від 23.10.2014 було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Встановлено, що в ході проведення досудового розслідування ОСОБА_3 не надано докази, які б свідчили про спричинення йому будь-якої шкоди, а також в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, в тому числі надані ОСОБА_3 , що могли б підтвердити нанесену шкоду, яка була спричинена в результаті діянь ОСОБА_5 .

Об`єктом службових злочинів виступають суспільні відносини, які забезпечують нормальну службову діяльність в органах державної влади, місцевого самоврядування, а також в юридичних особах публічного та приватного права.

Норма ч. 1 ст. 367 КК України передбачає відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони службового злочину, визначеного нормою ч. 1 ст. 367 КК України, які являються злочинами з матеріальним складом, являється заподіяння такими діями істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Проте в матеріалах кримінального провадження відсутні докази заподіяння шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КПК України, слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Виходячи із закріплених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, держава не наділяє заявників правом припису до правоохоронних органів щодо конкретних норм кримінального матеріального або процесуального законів, у межах яких, на їх думку, повинно здійснюватися провадження.

Також слід зауважити, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, діючи в межах дискреції, з урахуванням засад спеціально дозвільного принципу, при якому дозволено лише те, що прямо встановлено законом, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється (ч. 5 ст. 40 КПК України).

При цьому навіть способи судового контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (див. постанову ВП ВС від 04.04.2019 у провадженні № 11-945сап18).

Наведене цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні по справі «Аль Фаєд проти Франції» (заява № 38501/02) від 02.10.2007 зазначив, що розбіжності, що виникали між слідчими та заявником, не вказували на існування недоліків чи перешкод, які б завадили компетентним органам з`ясувати ці обставини. Окрім того, невдоволення заявника рішеннями, схвалюваними суддями, слідчими під час провадження, не були достатньою підставою для визнання несправедливості процесу у контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У силу ч. 2 ст. 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Основним засобом збирання доказів, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань є проведення слідчих (розшукових) дій.

Нормами ч. 1 і 2 ст. 223 КПК України визначено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Виходячи з наведеного, незгода особи з проведеними слідчими (розшуковими) діями під час досудового розслідування, їх видом (видами) та обсягом не є безумовним свідченням неповноти чи неправильності слідства.

Із врахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до переконання, що доводи скаржника про незаконність оскаржуваної постанови є безпідставними та необґрунтованими, тоді як рішення слідчого є законним, обґрунтованим, таким що ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, а висновки слідчого відповідають обставинам кримінального провадження.

Окрім цього, сам скаржник не зазначає, які конкретні дії, особи, час та обставини дають підстави вважати, що могло мати місце скоєння кримінального правопорушення. Не зазначає скаржник і які конкретно, на його думку, додаткові слідчі чи процесуальні дії, котрі були не проведені, мали б бути вчинені в межах кримінального провадження, невчинення яких перешкоджає встановлення істини у справі. Невчинення дій, про які зазначає заявник, спростовується матеріалами кримінального провадження.

Нормами статті 23 КПК України врегламентовано, що суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд, з урахуванням наведеного вище, беручи до уваги загальні засади кримінального провадження, з метою виконання його завдань в рамках належної правової процедури, прийшов до висновку, що скарга є необґрунтованою, доводи скарги спростовуються матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим скарга не підлягає задоволенню, а постанова слідчого не підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 23, 26, 91, 93, 110, 117, 284, 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 24.09.2024 про закриття кримінального провадження №0000026 від 02.04.2020, за ч. 1 ст. 367 КК України - відмовити.

Матеріали кримінального провадження №0000026 від 02.04.2020 повернути до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 01.08.2025 о 15:25.

Слідчий суддя ОСОБА_1