Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2607/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/230/25
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представників

власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №296/2607/25 за апеляційною скаргою прокурора відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 17.03.2025,

в с т а н о в и в:

зазначеною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого.

Накладено арешт у вигляді обмеження права користування, розпоряджання та відчуження на речі, документи та майно, вилучені в ході проведення обшуку 07.03.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- специфікацію №42271 від 21.02.2025 на 1 арк., специфікацію N 40925 від 29.11.2025 на 1 арк., у двох екземплярах кожна, усього на 4 арк., підписані директором ТОВ «Житомирський Молочний завод», ОСОБА_9 з прикріпленим аркушем з адресами поштових відділень на 1 арк. та аркушем з написом «ТОВ «Дельтам Вільмер»» на 1 арк.;

- довідка на ОСОБА_10 про те що він с заступником директора з комерційних питань ТОВ «Житомирський молочний завод» на 1 арк.;

- розписки про передачу грошових коштів ОСОБА_10 в борг іншим особам: а саме: Кулагіну ЄС, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 на 12 арк.

- Ноутбук марки «Apple» серійний номер CO 2FW788Q6L5.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати вище зазначену ухвалу слідчого судді в частині відмови у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на грошові кошти у сумі 2 250 000 гривень, вилучені у ході обшуку 07.03.2025, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого, погоджене прокурором, про накладення арешту на речі задовольнити та накласти арешт на грошові кошти у сумі 2 250 000 грн. власником яких є ОСОБА_10 (проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ). При цьому, зазначає, що вилучені під час даних обшуків грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом, внаслідок ухилення від сплати податків, шляхом проведення частини фінансово-господарських операцій у готівковій формі поза податковим і бухгалтерським обліками, є важливими речовими доказами та мають бути арештованими з метою неможливості їх приховування, знищення, перетворення та відчуження. Крім того, про можливе неправомірне походження вказаних коштів говорить спроба співмешканки ОСОБА_10 викинути сумку з готівкою з вікна квартири після початку обшуку та відсутність підтверджуючих документів щодо її походження на момент проведення обшуку. Наголошує, що грошові кошти у сумі 2 250 000 гривень, які належать ОСОБА_10 , вилучені у ході обшуку 07.03.2025, відповідають критеріям ст.98 КПК України, є речовими доказами у кримінальному провадженні, являються грошима, набутими кримінально протиправним шляхом та мають важливе доказове значення для провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора в підтримку своїх апеляційних вимог, заперечення представників власника майна ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу №1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу №1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.2 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, у відповідності до ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Положеннями ч.3 ст.171 КПК України передбачено, що в даному випадку у клопотанні повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Як встановлено судом апеляційної інстанції за результатами перевірки матеріалів провадження, ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.

Як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно, в провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000039 від 03.07.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212, ч.2 ст.366 КК України.

За змістом клопотання про накладення арешту на майно досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи та засновники ТОВ «Житомирський молочний завод» (код ЄДР 41563679, м. Житомир, просп. Незалежності, 45), в період часу з 01.01.2021 року по 31.03.2024 року, здійснюючи фінансово-господарську діяльність підприємства, за рахунок заниження об`єкту оподаткування, шляхом реалізації частини продукції власного виробництва контрагентам за готівкові кошти, та без відображення в бухгалтерському та податковому обліках підприємства, незаконно зменшили податкові зобов`язання з податку на додану вартість, внаслідок чого умисно ухилилися від сплати податку на додану вартість підприємства, на загальну' суму 11 258 106 грн., що є особливо великим розміром.

Крім того, службові особи ТОВ «Житомирський молочний завод» в період часу з 01.01.2021 року по 31.03.2024 року, внесли до офіційних документів завідомо неправдиві відомості щодо обсягів виготовленої та реалізованої продукції, чим вчинили службове підроблення, що спричинило тяжкі наслідки.

За результатами проведених оперативно-розшукових заходів, в тому числі зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, встановлено що, службові особи та засновники ТОВ «Житомирський молочний завод» з метою приховування своєї незаконної діяльності, направленої на умисне ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, та з метою прикриття своєї незаконної діяльності та уникнення відповідальності за скоєне, організували ведення подвійної бухгалтерії підприємства (перша та друга форма розрахунків), одна з яких є прихованою від податкових органів та ведеться скритно. Під час телефонних розмов, учасники злочинної групи обговорюють питання ведення подвійної бухгалтерії та дають вказівки своїм підлеглим, а також службовим особам підприємств-контрагентів, щодо віднесення певних операцій до першої чи другої форм розрахунків та відображення в податковій звітності необхідних їм сум, які не відповідають реальним об`ємам реалізованої продукції.

Відповідно до висновку аналітичного дослідження № 19/06-30-08/41563679 від 31.05.2024 року, проведеного спеціалістами ГУ ДПС у Житомирській області, встановлено порушення ТОВ «Житомирський молочний завод» норм Податкового кодексу України, внаслідок чого занижені податкові зобов`язання з ПДВ на суму 11 258 106 грн.

Також встановлено, що списання товарно-матеріальних цінностей здійснюється по завищених нормах, в подальшому виготовлена продукція в більшості реалізується за готівкові кошти суб`єктам господарської діяльності без відображення у відповідних первинних та звітних документах підприємствах. Тобто до офіційних документів ТОВ «Житомирський молочний завод» директор ОСОБА_9 та головний бухгалтер ОСОБА_22 , завідомо вносять не правдиві відомості з метою зменшення фактичних обсягів виготовленої та реалізованої продукції.

З висновку аналітичного дослідження №19/06-30-08/41563679 від 31.05.2024 року, проведеного спеціалістами ГУ ДПС у Житомирській області, також слідує, що в період з 01.01.2021 по 31.03.2024 ТОВ «Житомирський молочний завод» не відображає реалізацію продукції власного виробництва фізичним особам - неплатникам ПДВ за готівку.

Під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій та з вказаного висновку аналітичного дослідження отримано відомості щодо контрагентів ТОВ «Житомирський молочний завод», які проводять господарські операції з придбання товарно-матеріальних цінностей, без відображення в податковому та бухгалтерських обліках за готівкові кошти, а саме: ТОВ «Віка-прод», ТОВ «CT-Україна», ТОВ «Іва-групп».

Водночас, ТОВ «Житомирський молочний завод» здійснюється закупівля у ДП «Ружин молоко» сировини орієнтованою кількістю понад 50 т. по 22 грн. за 1 кг. На загальну суму понад 1,1 млн.грн. При цьому, розрахунки між вищезазначеними СГД проводяться за готівкові кошти без відображення в податкових та бухгалтерських обліках.

07.03.2025 у період часу з 07 год. 16 хв. по 10 год. 10 хв. проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомир №296/1680/25 від 14.02.2025 за місцем проживання ОСОБА_10 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено наступне майно а саме:

- специфікацію № 42271 від 21.02.2025 на 1 арк., специфікацію № 40925 від 29.11.2025 на 1 арк., у двох екземплярах кожна, усього на 4 арк., підписані директором ТОВ «Житомирський Молочний завод», ОСОБА_9 з прикріпленим аркушем з адресами поштових відділень на 1 арк. та аркушем з написом «ТОВ «Дельтам Вільмер»» на 1 арк.;

- довідка на ОСОБА_10 про те що він є заступником директора з комерційних питань ТОВ «Житомирський молочний завод» на 1 арк.;

- розписки про передачу грошових коштів ОСОБА_10 в борг іншим особам: а саме: ОСОБА_23 , ОСОБА_11 , ОСОБА_24 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 на 12 арк.

- ноутбук марки «Apple» серійний номер CO 2Fw788q6L5;

- грошові кошти в загальному розмірі 2 250 000 гривень, (два мільйони двісті п`ятдесят тисяч гривень).

07.03.2025 постановою слідчого СУ ГУНП в Житомирській області вищезазначене майно визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

07.03.2025 старший слідчий в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_25 звернулась до слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира з клопотанням про арешт майна, вилучене під час проведення обшуку 07.03.2025 за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами судового розгляду слідчим суддею постановлена оскаржувана ухвала, якою це клопотання задоволено частково, відмовлено в накладанні арешту на грошові кошти у сумі 2 250 000 гривень, вилучені у ході обшуку 07.03.2025.

При цьому, ухвала слідчого судді оскаржена прокурором виключно в частині відмови в накладанні арешту на грошові кошти у сумі 2 250 000 гривень, вилучені у ході обшуку 07.03.2025, що і підтримано прокурором в суді апеляційної інстанції. Представники власника майна заперечували лише позицію прокурора в цій частині, а тому, апеляційним судом перевіряється законність висновків слідчого судді лише в частині клопотання про арешт грошових коштів у сумі 2 250 000 гривень, вилучених у ході обшуку 07.03.2025, за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 .

На переконання апеляційного суду, в даному випадку слідчим суддею ретельно перевірено доводи слідчого щодо накладання арешту на майно (грошові кошти, далі майно) в співвідношенні до матеріалів кримінального провадження, та зроблено правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на це майно.

Крім того, як встановлено апеляційним судом за результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження, клопотання в частині арешту майна (грошові кошти) явно не відповідає вимогам ст.171 КПК України.

Так, фактично формально посилаючись у клопотанні про наявність підстав, передбачених ст.170 КПК України, для накладення арешту на вище зазначені грошові кошти, слідчий, а в подальшому прокурор повинні були зібрати і надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Разом з ти, з аналізу змісту матеріалів, долучених до клопотання слідчого вбачається, що до зазначеного процесуального документа, не долучено жодного доказу на підтвердження доводів клопотання слідчого відносно процесуальної необхідності накладання арешту на майно - грошових коштів.

Так, жодних (переконливих) доказів того, що вилучене майно - грошові кошти - у сумі 2 250 000 гривень, вилучені у ході обшуку 07.03.2025, є речовим доказом, тобто носієм відомостей та інформації, яка об`єктивно стосується обставин кримінального правопорушення, передбаченого 0000039 від 03.07.2024, в матеріалах провадження не міститься.

Також, слід взяти до уваги і ті факти, що ОСОБА_10 є співвласником ТОВ «Житомирський молочний завод» та за 3-ти місяці отримав офіційного доходу у вигляді заробітної плати в сумі 2 038 128 грн., а також 1 900 000 грн. чистого доходу від господарської діяльності як ФОП, що підтверджується: випискою з ЄДРЮО; довідкою з Пенсійного фонду України форми ОК-7 (перебувають в матеріалах провадження). Знову ж таки, відповідно до податкової декларації за 2024 ОСОБА_10 задекларовано обсяг доходу за звітній період на суму 8 060 388 грн. Згідно ж довідок довідки про видачу готівкових коштів АТ КБ «Приват Банк» на суму 1 220 266 грн., що підтверджує наявність у ОСОБА_10 готівки у сумі вилученій органом досудового розслідування.

Проаналізувавши вище зазначені письмові докази, апеляційний суд вважає, що об`єктивно доведено належність грошових коштів (як накопичення) саме власнику майна - ОСОБА_10 .

Натомість будь-які дані щодо належних ОСОБА_10 грошових коштів до грошових коштів можливо набутих вчиненням кримінальних правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України матеріали клопотання про накладення арешту на майно не містять. ОСОБА_10 будь-яка підозра у вчиненні кримінальних правопорушень не повідомлялася, він по справі перебуває у статусі свідка.

В свою чергу, стороною обвинувачення в суді апеляційної інстанції фактично не доведено доказами факту набуття зазначених коштів кримінально-карним шляхом, у тому числі, в рамках кримінального провадження №0000039.

В даному випадку, навіть, докази того, що ОСОБА_10 , принаймні опосередковано, спілкувалася, особисто чи через посередників з службовими особами ТОВ «Житомирський молочний завод» з метою обговорення відповідних дій (зокрема, направлених на умисне ухилення від сплати податку), - відсутні.

Не вбачається таких фактів (спілкування, обговорення, тощо) і з протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій «зняття інформації з електронних комунікаційних мереж», які перебувають в матеріалах справи, не наведено таких фактів і прокурором в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням цього, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено правову підставу для накладення арешту на майно (грошові кошти), передбачені п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Отже, при розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримано вимоги ч.1 ст.175, ч.ч.2, 4 ст.173 КПК України, висновки викладенні в оскаржуваному рішенні є законними та обґрунтованими.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до ст.132 КПК України, прокурором не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які орган досудового розслідування вказує у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, відповідно до положень ст.94 КПК України, належним чином оцінив їх з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Згідно із ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора, є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження та не спростовують висновків слідчого судді про відсутність правової підстави для арешту майна.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 17.03.2025 в частині відмови у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на грошові кошти у сумі 2 250 000 гривень, вилучені у ході обшуку 07.03.2025, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :