КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 08 травня 2025 року апеляційну скаргу з доповненнями прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2025 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вараш, Рівненької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України,-

за участі: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою залишено без задоволення клопотання старшого слідчого в ОВС відділу Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, покладено обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 13 квітня 2025 року включно.

Не погоджуючись із таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заоду у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням місця утримання на Гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та невмотивованою, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, що підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами.

На думку сторони обвинувачення, слідчим суддею не враховані ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Звертає увагу на характеризуючі дані про особу підозрюваного, який є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, має міцні соціальні зв`язки в органах державної влади.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення захисника та підозрюваного, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000,відомості про яке 28 жовтня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України.

12 лютого 2025 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

13 лютого 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України.

14 лютого 2025 року старший слідчий в ОВС відділу управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2025 року залишено без задоволення клопотання органу досудового розслідування та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строком до 13 квітня 2025 року включно, та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним, обґрунтованим і вмотивованим, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, у порядку ст. 183 КПК України, суд повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке застосування можливе.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірено при розгляді клопотання. При цьому допитанопідозрюваного, заслухано думку прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу. Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Щодо ризику, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у якому підозрюється, то слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що він є фактично недоведеним, оскільки прокурором не надано доказів вчинення підозрюваним жодних дій з цього приводу.

Вирішуючи питання щодо застосування до підозрюваного виду запобіжного заходу слідчий суддя врахував мету його застосування, тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 , а також обставини, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, що характеризують підозрюваного, зокрема те, що він офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання.

Згідно вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Розглянувши клопотання в межах питань, які винесені на його розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням наведеного, слідчий суддя прийшов до висновку, що на даний час прокурором не доведено наявність достатніх підстав вважати, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідний для забезпечення виконання, покладених процесуальних обов`язків на підозрюваного.

В даному випадку слідчий суддя вважав, що органом досудового розслідування не доведено, що без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неможливо забезпечити швидке, повне та неупереджене досудове розслідування, а тому застосував до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що наявні достатні правові підстави для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, ніж тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що неможливо запобігти існуючим ризикам, окрім як застосуванням такого запобіжного заходу.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просив скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 179, 194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 даних про його особу в їх сукупності, застосував запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, з матеріалів провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 194, 376 404, 405, 418, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2025 року відносно ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11

Унікальний номер справи 757/7276/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_12

Провадження № 11сс/824/2170/2025 Доповідач: ОСОБА_1

Категорія ст.182 КПК України