ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/297/25 Справа № 203/3994/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_15 , апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 , та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001960 відносно:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, освіта неповна вища, не працюючого, не одруженого, військовослужбовця ЗСУ молодшого сержанта, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6. п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України;

- визнаного судом винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст.115, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривий Ріг, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого, останній раз:

15 липня 2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 15.07.2011 року за ст. 187 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі,

- обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України;

- визнаного судом винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, виправданого у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, освіта вища, працюючої, одруженої, маючої на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимої,

- обвинуваченої органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст.115 КК України,

- визнаною судом невинуватою та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п.п.6,11,12 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2024 року ОСОБА_12 було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст.115, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання: за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді 13 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього майна; за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_12 покарання у виді 13 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього майна.

Зараховано ОСОБА_12 в строк відбування основного покарання строк його попереднього ув`язнення з 08 липня 2014 року по 11 березня 2021 року, виходячи із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні попереднього ув`язнення (в редакції Закону України № 838-VIII); строк цілодобового домашнього арешту з 11 березня 2021 року по 16 листопада 2021 року - виходячи із співвідношення, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі (в редакції Закону України №3342-IX).

Враховуючи повне фактичне відбуття ним призначеного основного покарання, ухвалено вважати ОСОБА_12 таким, що повністю відбув основне покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_12 ухвалено не обирати.

ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 10 років 6 позбавлення волі, з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_13 визнано невинуватим в пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Зараховано ОСОБА_13 в строк відбування основного покарання: строк його попереднього ув`язнення з 08 липня 2014 року по 12 грудня 2019 року, виходячи із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні попереднього ув`язнення (в редакції Закону України № 838-VIII); строк цілодобового домашнього арешту з 12 грудня 2019 року по 02 травня 2020 року - виходячи із співвідношення, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі (в редакції Закону України № 3342-IX).

Враховуючи повне фактичне відбуття призначеного основного покарання, ухвалено вважати ОСОБА_13 таким, що повністю відбув основне покарання.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладеними обов`язками обраний ОСОБА_13 - скасовано.

ОСОБА_14 визнано невинуватою в пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч. 3 ст. 27, п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п.п.6,11,12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_14 у виді домашнього арешту у нічний час доби скасовано.

Позовну заяву потерпілої ОСОБА_18 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином задоволено частково та ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на користь потерпілої ОСОБА_18 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000,00 гривень, а саме, по 250 000 грн. з кожного. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Позовну заяву потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином задоволено частково та ухвалено стягнуто солідарно з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 8 762,58 гривень, а саме, по 4 381,29 грн. з кожного, та в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000,00 гривень, тобто, по 250 000 грн. з кожного. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Вирішено питання щодо речових доказів, накладених арештів та розподілу судових витрат.

Органом досудового розслідування ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 обвинувачувались у вчиненні злочину за наступних обставин.

На початку червня 2014 року у ОСОБА_14 , яка раніше перебувала у шлюбі з ОСОБА_8 , на ґрунті довгострокових недоброзичливих відносин, які виникли внаслідок розлучення та пов`язаного з цим поділом спільного майна, у тому числі житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , виник злочинний умисел, спрямований на організацію умисного вбивства свого колишнього чоловіка ОСОБА_8 , тобто на організацію умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, на замовлення, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб. Переслідуючи корисливу мету, усвідомлюючи, що смерть ОСОБА_8 і, як наслідок, унеможливлення його участі як сторони у судовому розгляді цивільної справи про поділ спільного майна, полегшить вирішення усіх майнових спорів між ними на її користь, ОСОБА_20 ( ОСОБА_21 ), також розуміючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел їй не вдасться, вирішила залучити співучасника, який з використанням наявних у нього відповідних знань, знарядь та засобів, зв`язків та можливостей, за обумовлену матеріальну винагороду, на її замовлення, безпосередньо або із залученням інших осіб здійснить вбивство ОСОБА_8 , чим одночасно зможе відвести від неї будь-які підозри у вчиненні цього злочину.

Усвідомлюючи перевагу вчинення злочинів групою осіб, для втілення свого злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство її колишнього чоловіка ОСОБА_8 , на замовлення, ОСОБА_14 приблизно в травні - червні 2014 року, більш точного часу слідству встановити не надалось за можливе, визначила, підшукавши в якості виконавця даного злочину раніше знайомого ОСОБА_13 , який будучи раніше судимим, тобто який має досвід вчинення кримінальних правопорушень, володіє потрібними знаннями, зв`язками та можливостями, з огляду на їх достатньо близькі стосунки та допомогу останнього з інших життєвих питань, та який, як розраховувала ОСОБА_21 , повинен був погодитися за гідну грошову винагороду реалізувати її злочинний умисел, направлений на умисне вбивство її колишнього чоловіка ОСОБА_8 , на замовлення, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

У зазначений вище період часу, під час спільних з ОСОБА_13 зустрічей на території м. Дніпропетровська (нині м. Дніпро), ОСОБА_14 запропонувала ОСОБА_13 самостійно, або з залученням іншого співучасника, за матеріальну винагороду в розмірі 10 000 доларів США, вчинити умисне вбивство її колишнього чоловіка ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, за обумовлену грошову винагороду, на що той погодився, пообіцявши замовнику і організатору ОСОБА_21 у визначений ним спосіб, із застосуванням визначеного ним знаряддя, самостійно або шляхом залучення (підшукання) співвиконавця, тобто групою осіб за попередньою змовою, здійснити замовлене нею умисне вбивство ОСОБА_8 .

З метою забезпечення успішної реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_14 , організовуючи вчинення злочину, поінформувала підшуканого нею співучасника ОСОБА_13 про свою зацікавленість у смерті ОСОБА_8 , строки виконання ним цього замовлення, місце проживання майбутньої жертви вбивства - другий під`їзд будинку АДРЕСА_6 ), зовнішність ОСОБА_8 , спосіб життя та звичний графік його переміщень по місту, про гонорар за вбивство, а саме грошову винагороду у розмірі 10 000 доларів США, таким чином, організувавши вчинення умисного вбивства свого колишнього чоловіка ОСОБА_8 , на її замовлення, з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб.

Усвідомлюючи характер та обсяг необхідних для реалізації умислу замовниці дій, а також ступінь їх складності і терміни виконання, ОСОБА_13 вирішив залучити до безпосереднього вчинення вбивства ОСОБА_8 раніше знайомого йому ОСОБА_12 , з яким він 22.06.2014 близько 22:00 призначив зустріч у приміщенні нічного клубу «Париж», розташованого по вул. Короленка, 3 в м. Дніпропетровську (нині м. Дніпро) та під час якої, отримавши згоду останнього на вчинення вбивства ОСОБА_8 , обговорив необхідні деталі, зокрема спосіб вчинення злочину, розмір грошової винагороди 10 000 доларів США та умови її отримання.

Після чого, ОСОБА_13 , з метою остаточного уточнення деталей, необхідних для реалізації злочинного умислу замовника і організатора ОСОБА_14 на вбивство, в зазначений час, а саме в період з 22.06.2014 по 25.06.2014, повідомив ОСОБА_21 щодо залучення ним безпосереднього виконавця замовленого нею вбивства ОСОБА_8 свого знайомого ОСОБА_12 , на що ОСОБА_21 надала свою згоду.

Під час особистої зустрічі на вул. Набережній Леніна у м. Дніпропетровську поблизу Центрального мосту (нині вул. Січеславська Набережна у м. Дніпрі), 25.06.2014, приблизно о 12:00, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, співучасники злочину ОСОБА_13 та ОСОБА_12 додатково обговорили, уточнивши в деталях, час та місце здійснення вбивства ОСОБА_8 , а саме ранок 26.06.2014, за місцем проживання потерпілого, а також знаряддя злочину, а саме обріз мисливської рушниці 16 калібру № НОМЕР_1 , який має надати ОСОБА_13 та про те, що до місця запланованого вбивства вони приїдуть на автомобілі марки «ВАЗ 21099», (д/н НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_13 .

Узгодивши під час особистої зустрічі 25.06.2014 план злочинних дій і вступивши у такий спосіб у попередню змову на вчинення умисного вбивства на замовлення між собою, співучасники злочину ОСОБА_13 та ОСОБА_12 того ж дня прибули на вул. Автопаркову у м. Дніпро, де під час особистої зустрічі з організатором ОСОБА_14 , повідомили їй про готовність до виконання замовленого нею вбивства ОСОБА_8 та, пересвідчившись у незмінності намірів ОСОБА_14 щодо вбивства її колишнього чоловіка, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , дійшли остаточної згоди щодо плану реалізації запланованого вбивства, а саме дати, часу, розміру грошової винагороди, засобу переміщення, місця та способу протиправного позбавлення життя, відведених ролей, а саме, що ОСОБА_12 здійснить умисне вбивство ОСОБА_8 із застосуванням заздалегідь придбаної вогнепальної зброї у той момент, коли останній вранці буде виходити зі свого будинку АДРЕСА_6 , розташованого по пр. Кірова у м. Дніпропетровську (нині пр. О. Поля у м. Дніпро).

Діючи в межах раніше обумовленого злочинного плану, реалізуючи злочинний умисел, направлений на скоєння умисного вбивства ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, на замовлення та за попередньою змовою групи осіб, співучасники злочину ОСОБА_12 та ОСОБА_13 26.06.2014, приблизно о 06:40 на автомобілі марки «ВАЗ» моделі «21099», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 прибули на подвір`я будинку АДРЕСА_6 , розташованого по проспекту Кірова в м. Дніпропетровську (нині пр. О. Поля у м. Дніпрі) і стали очікувати неподалік від під`їзду на появу ОСОБА_8 , підготувавши при цьому знаряддя запланованого вбивства, а саме обріз мисливської рушниці 16 калібру №117706-53, споряджений двома мисливськими патронами 16 калібру, який знаходився у термо-пакеті білого кольору з логотипом «АТБ». При цьому, співучасник злочину ОСОБА_13 , згідно відведеної йому ролі, діючи у групі з ОСОБА_12 , знаходився неподалік місця скоєння злочину в салоні вказаного автомобіля, спостерігаючи за навколишнім оточенням з метою попередження співучасника злочину ОСОБА_12 про можливу небезпеку, усунення перешкод у вчиненні злочину чи сприяння його приховуванню.

Дочекавшись, коли о 07:40 26.06.2014 ОСОБА_8 разом зі своєю дружиною ОСОБА_18 вийшов з другого під`їзду будинку № 42-В по пр. Кірова в м. Дніпропетровську (нині пр. О. Поля у м. Дніпрі) та направився до розташованого біля зазначеного будинку автомобілю «HYUNDAI ACCENT», д/н НОМЕР_3 , ОСОБА_12 діючи згідно розподілених ролей, узгоджено та за попередньою змовою групи осіб, керуючись корисливим мотивом та єдністю умислу, спрямованого на виконання замовлення ОСОБА_21 на вбивство її колишнього чоловіка, наблизився до ОСОБА_8 та, діючи умисно, діставши при цьому заздалегідь заготовлений обріз мисливської рушниці 16 калібру №117706-53, споряджений двома мисливськими набоями 16 калібру, з метою його вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, знаходячись у безпосередній до нього близькості, здійснив два прицільних постріли в грудну клітину ОСОБА_8 , чим відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1119/193-Е від 21.07.2014 спричинив останньому ушкодження у вигляді рани на передній поверхні грудної клітини ліворуч (вхідні отвори, відповідно: дефекти ребер ліворуч від біля грудинної до середньо-ключичної лінії та ребер праворуч у ділянці в середньо-пахової лінії, міжреберних м`язів та пристінкової плеври, легень та середостіння, крововиливи відповідно них), численні садна на шиї та обличчі, лівих плечі та передпліччі. Вказані тілесні ушкодження прижиттєві, та стосовно до живих осіб, мають ознаки тяжких як ті, що призвели до настання смерті. При медико-криміналістичному дослідженні шматка шкіри з ранами з попередньої поверхні грудної клітини зліва з трупа встановлено: вони є вхідними отворами і заподіянні при пострілі з вогнепальної зброї дробовим снарядом, що володів високою кінетичною енергією та пробивною дією, і в склад якого входили з`єднання свинцю.

Переконавшись, що ОСОБА_8 в результаті здійснених пострілів у життєво важливу частину тіла отримав несумісні з життям тілесні ушкодження і, втративши свідомість, впав, тобто, переконавшись у тому, що замовлення організатора злочину ОСОБА_14 про вбивство її колишнього чоловіка виконано, виконавець злочину ОСОБА_12 з місця вчинення злочину втік.

У цей час, співвиконавець злочину ОСОБА_13 , діючи згідно відведеної йому ролі під час виконання замовлення на вбивство ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік місця вчинення кримінального правопорушення, переконавшись в успішній реалізації злочинного умислу ОСОБА_14 на умисне вбивство ОСОБА_8 , по телефону дав розпорядження ОСОБА_12 їхати додому самостійно, викинути свій мобільний телефон та пошкодити установлену в ньому sim-карту оператора мобільного зв`язку.

Крім того, з метою вчинення вбивства на замовлення, ОСОБА_13 , у невстановлений слідством час, знаходячись у невстановленому слідством місці, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на зберігання та придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, при невстановлених слідством обставинах, придбав двадцять патронів калібру 7,62 мм, котрі помістив до металевої банки «Neskafe-Classic» та став зберігати без передбаченого законом дозволу в салоні автомобілю марки «ВАЗ» моделі «21099», д/н НОМЕР_2 , пересуваючись на ньому вулицями м. Дніпропетровська (нині м. Дніпро).

08.07.2014 року в ході проведеного в період часу з 21:20 до 21:45 співробітниками Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області огляду автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21099», д/н НОМЕР_2 , розташованого біля будинку № 54 по вул. Наставників в м. Дніпропетровську (нині м. Дніпро), під переднім пасажирським сидінням даного автомобіля було виявлено та вилучено 20 патронів, які згідно з висновком судово-балістичної експертизи № 70/07-490 від 30.09.2014 являються військовими 7,62 мм патронами зразку 1943 року та являються бойовими припасами, призначеними для стрільби з військової нарізної вогнепальної зброї: автоматів АК-47 та їх модифікацій, ручних кулеметів РКК, РККС, карабінів СКС, які ОСОБА_13 , придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Крім того, ОСОБА_13 у невстановлений час, знаходячись у невстановленому місці, керуючись раніше виниклим злочинним умислом на вчинення вбивства на замовлення і, у зв`язку з цим, виниклим злочинним наміром, спрямованим на зберігання та придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, при невстановлених слідством обставинах, придбав обріз мисливської рушниці, який згідно з висновком судово-балістичної експертизи № 70/07-486 від 01.09.2014 виготовлений шляхом саморобного укорочення стволів до залишкової довжини 277,5 мм та відокремлення прикладу мисливської гладкоствольної двоствольної рушниці 16 калібру моделі «ТОЗ-Б», № НОМЕР_1 та являється нестандартною (кримінальною) гладкоствольною зброєю, який ОСОБА_13 помістивши до багажного відділення автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21099», д/н НОМЕР_2 , став зберігати без передбаченого законом дозволу, пересуваючись на ньому вулицями м. Дніпропетровська (нині м. Дніпро).

Далі, ОСОБА_13 , 26.06.2014, близько 06:05, прибувши разом з ОСОБА_12 на автомобілі марки "ВАЗ" моделі "21099", д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 у подвір`я будинку АДРЕСА_6 (нині пр. О. Поля у м. Дніпрі), з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство ОСОБА_8 , надав ОСОБА_12 , тобто передав без передбаченого законом дозволу обріз мисливської рушниці 16 калібру № НОМЕР_1 , який являється нестандартною (кримінальною) гладкоствольною зброєю, котрий ОСОБА_12 після скоєння умисного вбивства ОСОБА_8 залишив на шляху відходу з місця скоєння злочину біля теплотраси, розташованої навпроти буд. 42А по пр. Кірова в м. Дніпропетровську (нині пр. О. Поля у м. Дніпрі).

26.06.2014 в результаті проведеного в період часу з 12:20 до 13:20 співробітниками Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області огляду місця події біля теплотраси, розташованої навпроти буд. 42А по пр. Кірова в м. Дніпропетровську (нині пр. О. Поля у м. Дніпрі), був виявлений та вилучений обріз мисливської рушниці, який згідно з висновком судово-балістичної експертизи №70/07-486 від 01.09.2014 виготовлений шляхом саморобного укорочення стволів до залишкової довжини 277,5 мм та відокремлення прикладу мисливської гладкоствольної двоствольної рушниці 16 калібру моделі "ТОЗ-Б" № НОМЕР_1 та являється нестандартною (кримінальною) гладкоствольною зброєю, який ОСОБА_13 передав без передбаченого законом дозволу ОСОБА_12 .

Крім того, ОСОБА_12 , 26.06.2014, близько 06:05, прибувши разом з ОСОБА_13 на автомобілі марки «ВАЗ» моделі «21099», д/н НОМЕР_2 , під керуванням останнього у подвір`я будинку № 42-В по пр. Кірова в м. Дніпропетровську (нині пр. О. Поля у м. Дніпро), з метою реалізації спільного злочинного наміру, спрямованого на умисне вбивство ОСОБА_8 , керуючись злочинним наміром, направленим на зберігання та придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, взяв з багажного відділення вказаного автомобіля, наданий ОСОБА_13 , тобто придбав без передбаченого законом дозволу та почав зберігати, обріз мисливської рушниці 16 калібру №117706-53, який являється нестандартною (кримінальною) гладкоствольною зброєю, котрий ОСОБА_12 використав в якості знаряддя скоєння умисного вбивства ОСОБА_8 , залишивши його на шляху відходу з місця скоєння кримінального правопорушення біля теплотраси, розташованої навпроти буд. 42А по пр. Кірова в м. Дніпропетровську (нині пр. О.Поля у м. Дніпро).

26.06.2014 року в результаті проведеного в період часу з 12:20 до 13:20, співробітниками Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області під час огляду місця події біля теплотраси, розташованої навпроти буд. 42А по пр. Кірова в м. Дніпропетровську (нині пр. О.Поля у м. Дніпрі), був виявлений та вилучений обріз мисливської рушниці, який згідно з висновком судово-балістичної експертизи № 70/07-486 від 01.09.2014 виготовлений шляхом саморобного укорочення стволів до залишкової довжини 277,5 мм та відокремлення прикладу мисливської гладкоствольної двоствольної рушниці 16 калібру моделі «ТОЗ-Б», № НОМЕР_1 та являється нестандартною (кримінальною) гладкоствольною зброєю, який ОСОБА_12 зберігав та придбав без передбаченого законом дозволу.

За обвинувальним актом, умисні дії ОСОБА_14 , які виразились в співучасті в умисному вбивстві, тобто в організації умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Умисні дії ОСОБА_13 , які виразились в умисному вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані органом досудового розслідування за п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Умисні дії ОСОБА_13 , які виразилися в зберіганні, придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст. 263 КК України.

Умисні дії ОСОБА_13 , які виразилися в зберіганні, придбанні, передачі вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст. 263 КК України.

Умисні дії ОСОБА_12 , які виразились в умисному вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані органом досудового розслідування за п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Умисні дії ОСОБА_12 , які виразилися в зберіганні та придбанні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст. 263 КК України.

Не погодившись із висунутим органом досудового розслідування обвинуваченням та обставинами, суд першої інстанції в ході судового провадження дійшов висновку, що доведеними та встановленими є наступні обставини.

На початку червня 2014 року у ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на ґрунті недоброзичливих відносин з ОСОБА_8 , виник злочинний намір спрямований на вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 .Усвідомлюючи перевагу вчинення злочинів групою осіб, для втілення свого злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство ОСОБА_8 та з метою забезпечення успішної реалізації свого злочинного умислу, 25.06.2014, приблизно о 12:00, співучасники злочину ОСОБА_13 та ОСОБА_12 обговорили час та місце здійснення вбивства ОСОБА_8 , а саме ранок 26.06.2014, за місцем проживання потерпілого,коли останній буде виходити зі свого будинку АДРЕСА_6 ), а також знаряддя злочину, а саме обріз мисливської рушниці 16 калібру № НОМЕР_1 , який ОСОБА_12 придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу, та про те, що до місця запланованого вбивства вони приїдуть на автомобілі марки «ВАЗ 21099», (д/н НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_13 .

Домовившись між собою про вчинення злочину і вступивши у такий спосіб у попередню змову на вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , діючи в межах домовленості між собою, реалізуючи єдиний злочинний умисел, направлений на скоєння умисного вбивства ОСОБА_8 , 26.06.2014, приблизно о 06:40 на автомобілі марки «ВАЗ» моделі «21099», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 прибули на подвір`я будинку АДРЕСА_6 , розташованого на проспекті Кірова в м. Дніпропетровську (нині пр. О. Поля у м. Дніпрі) і стали очікувати неподалік від під`їзду на появу ОСОБА_8 , підготувавши при цьому знаряддя запланованого вбивства, а саме обріз мисливської рушниці 16 калібру № НОМЕР_1 , споряджений двома мисливськими патронами 16 калібру, який знаходився у термо-пакеті білого кольору з логотипом «АТБ». При цьому, ОСОБА_13 згідно відведеної йому ролі, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 , знаходився неподалік місця скоєння злочину в салоні автомобіля«ВАЗ» моделі «21099», д/н НОМЕР_2 , спостерігаючи за навколишнім оточенням з метою попередження ОСОБА_12 про можливу небезпеку, усунення перешкод у вчиненні злочину чи сприяння його приховуванню.

Дочекавшись, коли о 07:40 26.06.2014 ОСОБА_8 разом зі своєю дружиною ОСОБА_18 вийшов з другого під`їзду будинку № 42-В по пр. Кірова в м. Дніпропетровську (нині пр. О. Поля у м. Дніпрі) та направився до розташованого біля зазначеного будинку автомобіля «HYUNDAI ACCENT», д/н НОМЕР_3 , ОСОБА_12 , діючи узгоджено та за попередньою змовою групи осіб, керуючись єдністю умислу, спрямованого на вбивство ОСОБА_8 та, діючи умисно, діставши заздалегідь заготовлений обріз мисливської рушниці 16 калібру №117706-53, споряджений двома мисливськими набоями 16 калібру, з метою його вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, знаходячись у безпосередній до нього близькості, здійснив два прицільних постріли в грудну клітину ОСОБА_8 , чим відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1119/193-Е від 21.07.2014 спричинив останньому ушкодження у вигляді рани на передній поверхні грудної клітини ліворуч (вхідні отвори, відповідно: дефекти ребер ліворуч від біля грудинної до середньо-ключичної лінії та ребер праворуч у ділянці в середньо-пахової лінії, міжреберних м`язів та пристінкової плеври, легень та середостіння, крововиливи відповідно них), численні садна на шиї та обличчі, лівих плечі та передпліччі. Вказані тілесні ушкодження прижиттєві, та стосовно до живих осіб, мають ознаки тяжких як ті, що призвели до настання смерті. При медико-криміналістичному дослідженні шматка шкіри з ранами з попередньої поверхні грудної клітини зліва з трупа встановлено: вони є вхідними отворами і заподіяні при пострілі з вогнепальної зброї дробовим снарядом, що володів високою кінетичною енергією та пробивною дією, і в склад якого входили з`єднання свинцю.

Переконавшись, що ОСОБА_8 в результаті здійснених пострілів у життєво важливу частину тіла отримав несумісні з життям тілесні ушкодження і, втративши свідомість, впав, ОСОБА_12 з місця вчинення злочину втік.

У цей час ОСОБА_13 , перебуваючи неподалік місця вчинення кримінального правопорушення, точне його місце розташування не встановлено, переконавшись в успішній реалізації злочинного умислу на умисне вбивство ОСОБА_8 , по телефону домовився з ОСОБА_12 , щоб той їхав додому самостійно, викинув свій мобільний телефон та пошкодив встановлену в ньому sim-карту оператора мобільного зв`язку. ОСОБА_13 після вчинення злочину, місце злочину покинув, поїхавши у невстановленому напрямку.

Крім того, ОСОБА_12 у невстановлений час, знаходячись у невстановленому місці, керуючись злочинним умислом, спрямованим на зберігання та придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, за невстановлених обставин, придбав обріз мисливської рушниці, який згідно з висновком судово-балістичної експертизи № 70/07-486 від 01.09.2014, виготовлений шляхом саморобного укорочення стволів до залишкової довжини 277,5 мм та відокремлення прикладу мисливської гладкоствольної двоствольної рушниці 16 калібру моделі «ТОЗ-Б», № НОМЕР_1 та являється нестандартною (кримінальною) гладкоствольною зброєю, який ОСОБА_12 став зберігати без передбаченого законом дозволу, який в подальшому, після скоєння умисного вбивства ОСОБА_8 залишив на шляху відходу з місця скоєння злочину біля теплотраси, розташованої навпроти буд. 42А по пр. Кірова в м. Дніпропетровську (нині пр. О. Поля у м. Дніпрі).

26.06.2014 в результаті проведеного в період часу з 12:20 по 13:20 співробітниками Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області огляду місця події біля теплотраси, розташованої навпроти буд. 42А по пр. Кірова в м. Дніпропетровську (нині пр. О. Поля у м. Дніпрі), був виявлений та вилучений обріз мисливської рушниці, який згідно з висновком судово-балістичної експертизи №70/07-486 від 01.09.2014, виготовлений шляхом саморобного укорочення стволів до залишкової довжини 277,5 мм та відокремлення прикладу мисливської гладкоствольної двоствольної рушниці 16 калібру моделі "ТОЗ-Б" № НОМЕР_1 та являється нестандартною (кримінальною) гладкоствольною зброєю.

Вина ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушенння в ході судового розгляду свого підтвердження не знайшла, тому суд визнав її невинуватою в пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч. 3 ст. 27, п.п.6,11,12 ч. 2 ст. 115 КК України та виправдав у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Суд вважав доведеним, що ОСОБА_13 своїми умисними діями, які виразилися в умисному вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п.12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Суд вважав доведеним, що ОСОБА_12 своїми умисними діями, які виразились в умисному вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п.12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Суд вважав доведеним, що ОСОБА_12 , своїми умисними діями, які виразилися в зберіганні та придбанні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України.

Вина ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, в ході судового розгляду свого підтвердження не знайшла, тому суд першої інстанції визнав невинуватим в пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України, та виправдав його у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в апеляційній скарзі, з урахуванням поданих в порядку ст. 403 КПК України доповнень, просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2024 року відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 скасувати.

Ухвалити новий, яким ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання: за п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 263 КК України - 4 роки позбавлення волі.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_12 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_13 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання: за п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 263 КК України - 5 років позбавлення волі.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_13 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_14 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити їй покарання у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Задовольнити цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 солідарно стягнувши з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 8762,58 грн та 1 000 000 грн. моральної шкоди.

Задовольнити цивільний позов потерпілої ОСОБА_18 солідарно стягнувши з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 500 000 грн.

Також, прокурор просить дослідити докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме: протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_12 від 08 липня 2014 року та відеозапис до нього; протоколи допиту свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , здійснених в порядку ст. 225 КПК України слідчим суддею; висновок комп`ютерно-технічної експертизи №191 від 01 вересня 2014 року додатками до якого, зокрема є смс-листування обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_13 ; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 07 липня 2014 року; листування ОСОБА_14 з особою на ім`я « ОСОБА_24 »; копій процесуальних документів ОСОБА_8 щодо розділу спільного майна з ОСОБА_14 .

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує, що під час судового розгляду у суді першої інстанції винуватість обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_25 та ОСОБА_14 у вчиненні зазначених в обвинувальному акті кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 11, 12 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України повністю доведено сукупністю досліджених судом належних та допустимих доказів, які взаємно узгоджуються між собою.

При ухвалені оскаржуваного вироку судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 374 КПК України, оскільки з оскаржуваного вироку взагалі не зрозуміло, які фактичні обставини встановлені судом, що відповідно до ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зокрема на початку вироку судом зазначено про фактичні обставини, відповідно до викладених в обвинувальному акті, згідно яких вбивство ОСОБА_8 скоїли усі три обвинувачених: ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , після чого на 13 аркуші вироку, а також після переліку досліджених доказів, судом вказується про інші фактичні обставини, які встановлені судом та відповідно до яких вбивство ОСОБА_8 скоїли 2 обвинувачених, а саме ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Виправдовуючи ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 27, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, суд першої інстанції не зазначив формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнано судом недоведеним, чим порушив вимоги п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України. Оскаржуваний вирок, не є зрозумілим та логічно структурованим, що ускладнює його розуміння сторонами кримінального провадження та свідчить про невмотивованість судового рішення.

Прокурор не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що органом досудового розслідування не доведено факту вбивства потерпілого ОСОБА_8 з корисливих мотивів та на замовлення ОСОБА_14 , яка організувала вчинення цього злочину шляхом залучення безпосередніх виконавців ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються доказами дослідженими під час судового розгляду, які доводять винуватість ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Так, судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 особисто ніколи не спілкувалися з ОСОБА_8 , вони жодного разу не були свідками сварок та конфліктів між ОСОБА_14 та її колишнім чоловіком - ОСОБА_8 . Отже ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не були відомі дійсні взаємовідносини між ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , а тому твердження суду про нібито спроби захисту ОСОБА_14 є занадто суперечливими та не відповідають дійсності, як і висновки суду про мотив вбивства потерпілого обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 нібито на ґрунті недоброзичливих відносин з потерпілим. Таким чином у обвинуваченого ОСОБА_12 був відсутній будь-який інший мотив вбивства ОСОБА_8 , ніж корисливий, на замовлення ОСОБА_14 .

Також прокурор не погоджується із висновками суду першої інстанції про визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_12 від 08 липня 2014 року, в ході якого останній давав логічні, послідовні, добровільні покази щодо обставин вбивства потерпілого з корисливого мотиву, за грошові кошти у розмірі 10000 доларів США, які мала надати колишня дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_14 , на підставі того, що в даному протоколі відсутній підпис захисника ОСОБА_26 . Враховуючи, що останній присутній на відеозапису при фіксації проведеного слідчого експерименту і сторони цей факт не заперечують; протокол слідчої дії відповідає вимогам ст. 103 КПК України, відтак право обвинуваченого на захист не порушено.

Судом першої інстанції правильно встановлено наявність у ОСОБА_14 та її колишнього чоловіка ОСОБА_8 неприязних відносин та конфліктів з приводу розподілу майна колишнього подружжя, що підтверджується допитом самої обвинуваченої ОСОБА_14 ; показами потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_18 ; особистим листуванням ОСОБА_14 з особою на ім`я « ОСОБА_24 », в якому обвинувачена висловилася про бажання вбити колишнього чоловіка. Проте судом не надано належної оцінки наявності корисливого мотиву у ОСОБА_14 , а саме бажання розділити спільне майно з колишнім чоловіком на свою користь, з урахуванням неприязних відносин, які склалися упродовж останнього часу, що дає підстави стверджувати, що саме у обвинуваченої ОСОБА_14 був мотив замовити та організувати вбивство свого колишнього чоловіка - ОСОБА_8 , яке вона замовила обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у яких жодного іншого, ніж корисливого мотиву, бути не могло, оскільки фактично будь-які особисті відносини між ними та ОСОБА_8 були відсутні.

В матеріалах справи є докази, яким суд не надав оцінки та які фактично могли істотно вплинути на його висновки щодо невинуватості ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, а саме наявність смс-повідомлень на телефоні, яким користувалася ОСОБА_14 від ОСОБА_13 та висновок комп`ютерно-технічної експертизи №191 від 01 вересня 2014 року додатками до якого, зокрема є смс-листування обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , відповідно до змісту яких встановлено, що обвинувачені активно спілкувалися, а 01 липня 2014 року в них відбулася зустріч.

Додатково на підтвердження тієї обставини, що після вбивства ОСОБА_8 , а саме 01 липня 2004 року дійсно відбулася зустріч між ОСОБА_14 та ОСОБА_13 прокурор наводить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року, який хоч і був скасований Дніпровським апеляційним судом, а справу передано на новий розгляд, однак в ньому також зазначено про показання обвинуваченої ОСОБА_21 щодо зустрічі з ОСОБА_13 після вбивства ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції помилково визнав недопустимими доказами протоколи допиту свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , допитаних в порядку ст. 225 КПК України, мотивуючи такі висновки тим, що текст протоколу допиту цих свідків у слідчого органу досудового розслідування і слідчого судді збігаються слово в слово з граматичними помилками і розділовими знаками, що викликає об`єктивні сумніви в їх правдивості і через це не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

Вказує, що під час допиту ОСОБА_22 та ОСОБА_23 метою якого в порядку ст. 225 КПК України є закріплення та фіксація показань свідка для використання їх під час судового розгляду, а не проведення додаткового допиту з метою отримання нових відомостей щодо обставин кримінального правопорушення, дані протоколи підписані слідчим суддею, містять усі необхідні реквізити, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 скарг на дії слідчого судді не подавали, допит зазначених свідків проведено з дотриманням положень статті 225 КПК України, а тому підстав визнавати такий доказ недопустимим в суду першої інстанції не було.

Крім того прокурор не погоджується із позицією суду першої інстанції щодо виправдання ОСОБА_13 та визнання його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки як вбачається до фактичним обставин кримінального провадження, саме ОСОБА_13 26 червня 2014 року, прибувши разом з ОСОБА_12 на автомобілі марки ВАЗ моделі 21099, д/н НОМЕР_2 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство ОСОБА_8 , надав ОСОБА_12 , тобто передав без передбаченого законом дозволу вказаний обріз мисливської рушниці, що підтверджується дослідженими під час судового розгляду та невмотивовано визнаними недопустимими доказами - протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 від 08 липня 2014 року та протоколами допиту свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , здійснених в порядку ст. 225 КПК України.

Крім того,суд першої інстанції визнав ОСОБА_12 та ОСОБА_13 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, - умисного вбивства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, але лише ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, при тому, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 мали єдиний умисел на позбавлення життя ОСОБА_8 шляхом вбивства його з вогнепальної зброї, і дії обвинуваченого ОСОБА_13 виразилися у пособництві та зберіганні ОСОБА_12 знаряддя вбивства, а саме обрізу мисливської рушниці 16 калібру №117706-53.

Окрім того, навіть за встановлених судом першої інстанції обставинах, прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції в даному провадженні підлягає скасуванню, в частині призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_12 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та даним про осіб обвинувачених.

При цьому судом не враховано положення ч. 2 ст. 59 КК України, яка забороняє застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, якщо не встановлено кваліфікуючої ознаки, передбаченої п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме вбивства з корисливих мотивів, оскільки місцевим суд в ході судового провадження дійшов висновку про відсутність в обвинувачених корисливого мотиву на вбивство потерпілого, то застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та у відповідності до ст. 413 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення.

Прокурор вказує, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , у зв`язку з чим вирок суду в частині цивільного позову необхідно скасувати та задовольнити цивільні позови потерпілих в повному обсязі. Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_18 зазнали сильних та тривалих душевних страждань, внаслідок загибелі їх сина та чоловіка ОСОБА_8 . Життя людини не може бути відновлене через незворотність смерті. Внаслідок смерті близької людини відбулися тяжкі зміни в родинних стосунках потерпілих, які не можуть проживати у звичному родинному середовищі, понесли емоційні, моральні страждання і хвилювання через смерть ОСОБА_8 ..

Потерпіла ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2024 року відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 скасувати, ухвалити новий, яким кваліфікувати дії ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, вчинене з корисливих мотивів, на замовлення, групою осіб.

Призначити ОСОБА_12 покарання: за п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 263 КК України - 4 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Призначити ОСОБА_13 покарання: за п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 263 КК України 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_13 покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_14 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК У країни та призначити їй покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Повністю задовольнити цивільний позов та солідарно стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 8762,58 грн. та 1 000 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог потерпіла в апеляційній скарзі наводить доводи та підстави незгоди із оскаржуваним вироком, які за своїм змістом є аналогічними доводам, викладеним прокурором в апеляційній скарзі.

Захисник обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в апеляційній скарзі просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2024 року відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 скасувати, визнати невинуватим та виправдати ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, визнати ОСОБА_27 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та призначити покарання, обмежившись фактично відбутим строком тримання під вартою ОСОБА_27 у відповідності до закону Савченко. У задоволенні цивільного позову потерпілих до обвинуваченого ОСОБА_13 відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі захисник не погоджується із правовою кваліфікацією дій обвинувачених, передбаченою п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки виходячи із досліджених, належних та допустимих доказів, в діях ОСОБА_12 вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Так, доказів змови між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , матеріали кримінального провадження не містять; допитані в залі суду свідки сторони обвинувачення жодним чином не зазначали про те, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 мали спільний умисел на заподіяння смерті потерпілому.

Факт спілкування та підтримання дружніх стосунків між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , на думку захисника, не підтверджує факт змови щодо вчинення злочину, оскільки хронологія подій відбувалась на протязі тривалого часу й супроводжувалась різними діями кожного з них. Факт слідкування ОСОБА_13 за потерпілим ОСОБА_8 (виходячи із оскаржуваного вироку) приблизно за півроку до обставин подій, також не доводить намір обвинуваченого ОСОБА_13 вчинити вбивство останнього у змові із ОСОБА_12 .

В своїх показах обвинувачений ОСОБА_12 неодноразово зазначав, що наміру спричинити смерть ОСОБА_8 не мав, а мав на меті лише його налякати. Ця обставина підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_12 повідомив суду, що один із патронів у обрізаній рушниці був «холостий», й не міг спричинити важке поранення або смерть, а другий патрон в обрізаній рушниці був «бойовий». При цьому пострілів ОСОБА_12 зробив два, але перший постріл був зроблений саме для наведення страху на потерпілого ОСОБА_8 , а коли ОСОБА_8 почав рухатися до ОСОБА_12 , останній здійснив й другий постріл, не бажаючи саме настання смерті потерпілого. В даному випадку, на думку сторони захисту, дії обвинуваченого ОСОБА_12 слід кваліфікувати як «ексцес виконавця», й відповідно за ч. 1 ст. 115 КК України.

Посилання суду першої інстанції у вироку на пересилання «смс-повідомлень», на думку захисника вказує на те, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 спілкувалися після події вранці 26 червня 2014 року, але зі змісту цих повідомлень вбачається лише те, що ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_13 факт того, що він скоїв, на що ОСОБА_13 порадив йому викинути сім-картку. Сама по собі обізнаність ОСОБА_13 про дії ОСОБА_12 не вказують на їх спільну мету та спільний план по вчиненню кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України і така реакція обвинуваченого ОСОБА_13 на смс-повідомлення ОСОБА_12 щодо скоєння останнім кримінального правопорушення є такою, що вказує лише на подив ОСОБА_13 щодо таких наслідків й висловлення пропозиції ОСОБА_12 не спілкуватися із ОСОБА_13 .

Відповідно до матеріалів даного кримінального провадження жодних вказівок від ОСОБА_13 . ОСОБА_12 , як себе поводити відразу після вчинення вбивства,- не мається, а той факт, що ОСОБА_13 зранку підвіз ОСОБА_12 на пару кварталів нижче від проживання потерпілого ОСОБА_8 лише вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_13 виконав прохання ОСОБА_12 . Про наявність в термо-пакеті ОСОБА_12 обрізаної ОСОБА_28 не здогадувався й на питання ОСОБА_12 про можливе залишення патронів в автомобілі ОСОБА_13 - останній зазначив, що не має жодних патронів у себе в автомобілі.

Посилання в оскаржуваному вироку на те, що обвинувачений ОСОБА_13 причетний до побиття потерпілого ОСОБА_8 в січні 2014 року - є лише припущенням та не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, зводяться лише до позиції потерпілих осіб (матері загиблого та його дружини), хоча безпосередньо останні не були свідками тих подій (січень 2014 року). Тому, сторона захисту вважає недоведеним обставину саме неприязних відносин між обвинуваченим ОСОБА_13 та потерпілим ОСОБА_8 , і як наслідок існування певного мотиву (умислу) у ОСОБА_13 .

Таким чином, виходячи із показів обвинувачених, свідків сторони обвинувачення та письмових матеріалах даного кримінального провадження, які є допустимими, наявность спільного умислу (домовленості) між обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на спричинення смерті потерпілому ОСОБА_8 - не підтверджено.

Захисник вказує, що на а.с. 11-23 том №1 досудового розслідування наявний протокол огляду місця події від 26.06.2014 року, проведений слідчим СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_29 . Вказана слідча дія проводилась в період часу із 09 год. 26 хв. до 12 год. 15 хв. та в якості понятих були залучені особи: ОСОБА_30 , 1988 р.н. та ОСОБА_31 , 1977 р.н. Але на а.с. 36-41 том №1 наявний інший протокол огляду місця події від 26.06.2014 року, проведений слідчим СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_32 . Відповідна слідча дія проводилась в період часу із 10 год. 10 хв. до 10 год. 30 хв., в якості понятих були залучені ті ж самі особи: ОСОБА_30 , 1988 р.н. та ОСОБА_31 , 1977 р.н.

Таким чином, в різних слідчих діях (в протоколах огляду місця події а.с. 11-23 та а.с. 36-41 том № 1), в один і тож же самий час понятими у різних слідчих діях виступали одні й ті ж самі особи, що є безумовним доказом грубого порушення встановлених вимог ст. 237 КПК України та фактом фальсифікування певних матеріалів з боку органу досудового розслідування, що в свою чергу повинно вести до визнання цих доказів неналежними та недопустимими.

Також захисник вказує, що в письмових матеріалах провадження мається протокол огляду предмету від 08.07.2014 року (а.с. 55-58 том №3 досудового розслідування), проведений в період часу з 19 год. 05 хв. до 19 год. 30 хв., а саме - огляду сім-карти оператора мобільного зв`язку Лайф, який складений різними почерками (заповнений різними особами), що свідчить про наявність службового підроблення матеріалів кримінального провадження з боку невстановлених осіб. Предмет, який був оглянутий - не зазначений у протоколі, а саме не зазначено його характеристик, певних зовнішніх ознак та його знаки ідентифікації.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурори пидтримали апеляційні скарги сторони обвинувачення та потерпілої, просили їх задовольнити з підстав та мотивів викладених в них, проти задоволення апеляційної скарги захисника - заперечували, просили залишити її без задоволення.

Потерпілі та їх представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважали її безпідставною. Свою апеляційну скаргу і апеляційну скаргу прокурора підтримали та просила задовольнити.

Обвинувачені та їх захисник підтримали апеляційні вимоги сторони захисту, просили її задовольнити. Проти задоволення апеляційних вимог прокурора та потерпілої заперечували.

Мотиви суду.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Як убачається із законодавчого визначення, злочином може бути визнано лише протиправне, суспільно небезпечне, винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (ч. 1 ст. 11 КК України). Звідси одним з елементів складу злочину може бути визнано певну поведінку людини, свідомий та вольовий вчинок, а не певний стан особи.

Стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного. Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Із суті вказаної норми процесуального закону вбачається, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити, насамперед, формулювання обвинувачення, визнаного доведеним судом, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку викладається весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності особи, після цього докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

Суд першої інстанції дійшовши до висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_13 за п. 12 ч.2 ст. 115 КК України та ОСОБА_12 за п.12 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України у мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення, доведеного і встановленого судом вказав, що у ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на ґрунті недоброзичливих відносин з ОСОБА_8 , виник злочинний намір спрямований на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 .

В той же час, відповідно до мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції на підставі аналізу доказів у справі, дійшов до висновку, що в судовому засіданні не встановлено особистих мотивів ОСОБА_12 на вчинення вбивства ОСОБА_8 , оскільки він близько знайомим ані з ОСОБА_14 , ані з ОСОБА_8 не був, знав про них безпосередньо зі слів ОСОБА_13 , з яким вони дружили; у судовому засіданні також не встановлено отримання ОСОБА_12 будь-яких матеріальних або нематеріальних вигод за вбивство ОСОБА_8 . Мотивом ОСОБА_13 на вбивство ОСОБА_8 суд першої інстанції вказав неприязне ставлення до останнього, яке були викликане скаргами ОСОБА_14 , з якою він мав близькі, дружні відносини, з метою ї захисту від колишнього чоловіка, так у зв`язку з чим ОСОБА_13 вступив у попередню змову з ОСОБА_12 на вчинення злочину.

На переконання колегії суддів такі висновки суду щодо наявності у обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 мотиву на вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_8 не узгоджуються з вимогами наведених норм та є суперечливими.

ЄСПЛ у багатьох аспектах удосконалив право на справедливий судовий розгляд, встановивши як непрямі вимоги щодо «справедливого розгляду» ряд гарантій або умов, що прямо не зазначені в Конвенції. Однією з таких вимог є вимога судів обґрунтовувати свої рішення. Суди повинні «вказати з достатньою ясністю підстави, на яких базується їхнє рішення» (рішення від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції» (Hadjianastassion v. Greece).

Аргументація у обвинувальному вироку має стосуватися усіх елементів складу злочину, тому обвинувальний вирок, у якому наведено лише перелік доказів, без «прив`язки» їх до конкретних елементів складу злочину, не є вмотивованим. У справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania) ЄСПЛ наголосив, що суд першої інстанції не здійснив розгляд всіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував докази, надані заявником, що надало б йому можливість у разі необхідності ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити. Мотивування полягає й у тому, що суд повинен вказати у вироку, чому він відкидає одні докази й приймає інші. Особливо ретельно суд повинен поставитися до викладення у вироку результатів аналізу доказів, що свідчать на користь обвинуваченого.

Отже суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, оскільки право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції та національним законодавством України.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, тягнуть за собою повторне дослідження усіх доказів, що не є завданням апеляційного провадження, тому апеляційний суд вважає за необхідне скасувати вирок із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приймаючи рішення про виправдання обвинуваченої ОСОБА_14 за ч.3 ст.27, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, суд першої інстанції вказав як на одну з підстав, що підтверджує відсутність у обвинуваченої корисливого мотиву на вбивство потерпілого ОСОБА_8 те, що що в ході досудового розслідування не здобуто доказів на підтвердження версії обвинувачення про запропоновану ОСОБА_33 матеріальну винагороду ОСОБА_13 за вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 - 10 000 доларів США, що така грошова сума повністю чи частково була вилучена, що обвинувачена взагалі володіла, або могла володіти такою сумою грошових коштів.

Водночас місцевий суд не звернув увагу на правовий висновок, викладений у постанові ВС від 20.10.2022 у справі № 565/1354/19 (провадження № 51-443км20), де зазначено, що корисливий мотив як кваліфікуюча ознака умисного вбивства (п. 6 ч. 2 ст. 115 КК) має місце в разі обіцянки замовника передати грошову винагороду безпосереднім виконавцям цього злочину. На наявність корисливого мотиву не впливає, чи мав замовник кошти, які обіцяв надати виконавцям умисного вбивства, а також те, чи мали такі виконавці інші джерела заробітку.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.1 ст.412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи із забезпечення принципу верховенства права, законності та права обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на справедливий розгляд справи, колегія суддів, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 та ч.1 ст.412 КПК України вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений, суд при новому розгляді справи має належним чином проаналізувати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_34 , потерпілої ОСОБА_8 та захисника обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_10 - підлягають частковому задоволенню, а вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2024 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, перевірити інші доводи апеляційних скарг, дати на них вичерпну відповідь, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК, ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 та 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_35 , потерпілої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2024 року відносно ОСОБА_12 , за п. 12 ч. 2 ст.115, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_13 , за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_14 визнаною судом невинуватою та виправдано за ч. 3 ст. 27, п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 - не обирати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3