Дата документу 05.06.2025 Справа№ 334/8538/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/8538/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/513/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 05 червня 2025 року в м.Запоріжжя апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має вищу освіту, не працює, у шлюбі не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 .

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_9 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.309 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання звільнено з іспитовим строком два роки.

Згідно з частинами першою та третьою статті 76 КК України, покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 6058 (шість тисяч п`ятдесят вісім) гривень 24 копійки.

Скасовано арешт мобільного телефону «іРhone 10» в корпусі чорного кольору, IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , з сім-картою оператору «ВФ Україна» - НОМЕР_3 , грошових коштів в сумі 600 доларів США купюрами по 100 доларів США (РВ 67759739 С; РВ 69196912 F; МВ 59338645 Q; РВ 8303838 ЗN; РЕ 53206881 G; МВ 55297088 К) та електронних вагів «МАGIO» в корпусі сірого кольору, накладений на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17 липня 2024 року у кримінальному провадженні № 1-кс/334/1712/24 (справа № 334/5180/24).

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своєї скарги прокурор зазначає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню, а також невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Прокурор вважає, що при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_6 судом безпідставно зроблено висновок про можливість виправлення обвинуваченого у випадку звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням і неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України.

Вказує, що в порушення норм закону України про кримінальну відповідальність, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.309 КК України із застосуванням ст.75 КК України, судом першої інстанції не було належним чином враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, його конкретні обставини, особу винного та зроблено необґрунтований висновок, що мету покарання буде досягнуто у випадку звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Так, судом не надано належної оцінки тому факту, що вчинене кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів і посягає на суспільні відносини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів. Вчинення протиправних діянь зазначеної категорії нерідко стає передумовою вчинення більш тяжких кримінальних правопорушень та сприяє поширенню наркоманії небезпечного явища, яке впливає на соціальне благополуччя населення.

Судом не враховано, що вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим здійснювалось протягом тривалого часу у власній квартирі у присутності малолітньої дитини, що суттєво підвищує ступінь суспільної небезпеки діяння, оскільки створює пряму небезпеку для життя і здоров`я дитини, може спричинити негативний вплив на її розвиток і майбутнє.

Також, поза увагою суду залишилась і кількість вилученої у ОСОБА_6 особливо небезпечної психотропної речовини псилоцину 675,549 г., в перерахунку на висушену речовину, що більше ніж у 13 разів перевищує особливо великий розмір цієї речовини, з якого настає кримінальна відповідальність за ч.3 ст.309 КК України, і значно підвищує суспільну небезпеку цього злочину.

Крім того, не враховано судом і відомості про особу обвинуваченого, який має посередню характеристику, при цьому будучи особою працездатного віку і маючи на утриманні малолітню дитину, фактично не працює.

Прокурор вважає, що за встановлених обставин вчинення кримінального правопорушення, наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини слід трактувати не як обставину, яка пом`якшує покарання, а навпаки обставиною, що підвищує суспільну небезпеку вчиненого діяння.

На думку апелянта, наведені обставини повинні братися до уваги при призначенні покарання, а їх сукупність вказує на істотну і принципову диспропорцію між призначеним судом покаранням і фактично встановленими обставинами.

Водночас зазначає, що встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання, як то щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, враховані судом при обранні покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке є нижньою межею покарання, передбаченого ч.3 ст.309 КК України.

Згідно з вироком суду, на початку 2024 року, але не пізніше березня 2024 року, більш точної дати судом не встановлено, ОСОБА_6 за невстановлених обставин придбав спори грибів, які переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де з метою виробництва особливо небезпечних психотропних речовин помістив до субстрату у пластикові контейнери та почав вирощувати. В подальшому, після зростання грибів, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що тіло грибів містить псилоцин, який відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, зібрав їх, за допомогою сушильної машини висушив та розфасував до скляних банок, які став зберігати за місцем свого проживання. Таким чином ОСОБА_6 виробив невстановлену кількість особливо небезпечної психотропної речовини - частини плодових тіл грибів, що містять псилоцин, обіг якої заборонено.

У подальшому 11 липня 2024 року, у ході проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 було виявлено та вилучено 14 скляних банок з частинами плодових тіл грибів сіро-коричневого кольору, які згідно з висновком експерта №СЕ-19/108-24/13189-НЗПРАП від 19 липня 2024 року є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - частинами плодових тіл грибів що містять псилоцин, загальною масою 675,549 г. в перерахунку на висушену речовину, що відповідно до наказу МОЗ України №188 від 01 серпня 2000 року становить особливо великий розмір, які ОСОБА_6 незаконно зберігав за вказаною адресою без мети збуту.

Умисні дії ОСОБА_6 суд кваліфікував за ч.3 ст.309 КК України як незаконне виробництво та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини без мети збуту у особливо великих розмірах.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при, викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст.309 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Разом з цим, перевіряючи доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, в нього на утриманні перебуває малолітня дитина; обвинувачений визнав свою вину.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд врахував щире каяття обвинуваченого.

В той же час, судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання, передбаченого санкцією частини 3 статті 309 КК України - у виді позбавлення волі, але не на максимальний строк.

В той же час, мотивуючи свої висновки про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не навів достатніх підстав для такого звільнення та не врахував в повній мірі фактичні обставини, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке є тяжким.

На думку колегії суддів, достатніх підстав для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням немає, на що обґрунтовано вказує прокурор в апеляційній скарзі.

За таких обставин звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає засадам та меті покарання, визначеним статтями 50,65 КК України.

З урахуванням викладеного, вирок суду в частині призначеного покарання не може бути визнаний законним та обґрунтованим, тому в зазначеній частині підлягає скасуванню на підставі ст.ст.407, 409, 413, 420 КК України, з ухваленням в цій частині нового вироку.

При призначенні обвинуваченому покарання колегія суддів враховує обставини, вказані вище, ступінь тяжкості, суспільну небезпеку та фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, тривалий час суспільно корисною працею не займався, законного джерела доходів не мав, уклав договір цивільно-правового характеру із ФОП ОСОБА_10 незадовго до апеляційного розгляду 01 червня 2025 року, що на думку колегії суддів обумовлено лише бажанням обвинуваченого уникнути покарання, про яке просить прокурор в апеляційній скарзі. Окрім того, укладення вказаного договору, само по собі не підтверджує того факту, що ОСОБА_6 дійсно виконує роботу водія експедитора ФОП ОСОБА_10 .

Обставинами, що пом`якшують покарання, колегія суддів враховує щире каяття обвинуваченого, його сприяння органу досудового розслідування і суду у встановлені обставин кримінального правопорушення, наявність у обвинуваченого на утриманні малолітньої дитини.

Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

В свою чергу, відповідно до положень ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442- 1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що вказані вище обставини, що пом`якшують покарання, можуть бути визнані такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та є достатніми підставами для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України - нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З урахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, а також того, що тяжких наслідків від дій ОСОБА_6 не настало, колегія суддів вважає за можливе призначити останньому покарання за ч.3 ст.309 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з реальним його відбуванням.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Доводи сторони захисту про перебування у обвинуваченого на утриманні матері та бабусі, які страждають на певні захворювання, об`єктивно нічим не підтверджені.

Незадовільний стан здоров`я матері та бабусі обвинуваченого, сам по собі не є підтвердженням того, що останні перебувають на утриманні обвинуваченого ОСОБА_6 , з огляду і на те, що як зазначено вище, обвинувачений тривалий час ніде не працював.

Окрім того, зазначені обставини, на думку колегії суддів, не є достатньою підставою для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, враховуючи фактичні обставини та ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.309 КК України, скасувати в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.309 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Строк покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4