Справа №635/3403/25
Провадження по справі 1-в/635/550/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю прокурора - ОСОБА_2 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання начальника державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та раніше проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 17 червня 2005 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст.ст. 69, 70 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна; постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 червня 2006 року звільнено умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 4 дні;

- 28 лютого 2007 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі;

- 20 квітня 2010 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 17 березня 2014 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 900 гривень;

- 14 серпня 2014 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 19 вересня 2014 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 15 жовтня 2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова а ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

- 26 листопада 2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 07 листопада 2018 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 30 серпня 2024 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

Начальник Державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» ОСОБА_6 звернувся до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у виді обмеження волі, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2024 року, як особи, яка довела своє виправлення.

В обґрунтування подання зазначає, що засуджений з 28 жовтня 2024 року по теперішній час відбуває покарання в державній установі «Хролівський виправний центр (№140)». За час відбування покарання характеризується позитивно, стягнень не має, два рази заохочувався за сумлінну поведінку і ставлення до праці. До засудження не працював офіційно. По прибуттю до установи засуджений був працевлаштований в майстерні установи полірувальником, до праці відноситься позитивно, старанно. До виконання робіт з благоустрою установи відноситься позитивно, проявляє ініціативу. Має плани на майбутнє, а саме звернутися в центр зайнятості та працевлаштуватися. На профілактичних обліках не перебуває. Приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Приймає активну участь в проведенні культурно-масових заходів серед засуджених. За власним бажанням приймає участь в програмах диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення». Подає позитивний приклад для інших засуджених. Відвідує лекції правового характеру, пройшов курси підготовки до звільнення. За характером врівноважений, спокійний. У відношенні до засуджених не конфліктний, підтримує рівні стосунки із засудженими різної спрямованості. Підтримує доброзичливі родинні зв`язки із родичами шляхом телефонних розмов. Стан здоров`я задовільний. За вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2024 року на користь держави з засудженого стягнуто витрати на проведення судової експертизи на суму 2271,84 гривень. Виконавчі листи до установи не надходили. Засуджений відшкодував витрати в повному обсязі. Начальником відділення СПС та психологом засуджений характеризується з позитивного боку як особа, яка довела своє виправлення. Станом на 30 квітня 2025 року відбув більше ніж 1/2 призначеного судом строку покарання.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання начальника державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 як особи,яка не довела своє виправлення

Представник Державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Засуджений ОСОБА_5 надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, подання підтримав.

Суд, заслухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, вважає подання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі. Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2024 року набрав законної сили 01 жовтня 2024 року.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 - 28 жовтня 2024 року, кінець строку - 28 жовтня 2025 року.

З 28 жовтня 2024 року засуджений відбуває строк покарання в державній установі «Хролівський виправний центр (№140)».

Станом на 30 квітня 2025 року засуджений ОСОБА_5 фактично відбув понад 1/2 строку покарання.

Відповідно до положень ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Слід зазначити, що виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

У відповідності до положень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо залучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Згідно до положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Сумлінна поведінка засудженого означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержанні дисципліни; виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявності заохочень і відсутності стягнень; участі у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого за весь час відбування ним покарання.

Згідно характеристики, наданої начальником відділення СПС старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_8 , погодженої з начальником сектору з соціально-виховної та психологічної роботи майором внутрішньої служби ОСОБА_9 від 30 квітня 2025 року, засуджений ОСОБА_5 з 28 жовтня 2024 року відбуває покарання в державній установі «Хролівський виправний центр (№140)». До засудження не працював офіційно. По прибуттю до установи засуджений був працевлаштований в майстерні установи полірувальником, до праці відноситься позитивно, старанно. До виконання робіт з благоустрою установи відноситься позитивно, проявляє ініціативу. Має плани на майбутнє, а саме звернутися в центр зайнятості та працевлаштуватися. За час відбування покарання характеризується позитивно. Стягнень не має. За сумлінну поведінку і ставлення до праці має два заохочення. Приймає активну участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених "Подолання наркотичної залежності", "Підготовка до звільнення", усвідомлює, що саме треба змінити, приймає участь у реалізації плану індивідуальної роботи, має позитивні плани на майбутнє, активно їх впроваджує в своєму житті, має позитивні результати реалізації планів. У засудженого відсутні явні прояви неадекватної поведінки, відсутні явні ознаки нервового збудження та ознаки пригнічення. Особа має адекватну самооцінку та контроль над своїми діями. Має друзів та коло спілкування, в якому підтримують прокримінальні настанови та спосіб життя. Має друзів, соціальні контакти міцні (у т. ч. з іншими засудженими). В спілкуванні комунікабельний, намагається побудувати безконфліктні стосунки із оточуючими. Підтримує товариські відносини із засудженими позитивної спрямованості. У особи відсутня соціальна ізоляція. На даному етапі життя особа підтримує соціальні зв`язки із рідними та близькими. Відносини взаємні, доброзичливі. Соціальні зв`язки позитивно впливають на засуджену особу, стимулюють її слухняну та правомірну поведінку. Особа повністю бере на себе відповідальність за вчинені дії та усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення. Особа позитивно ставиться до працівників органів та установ виконання покарань. Не вважає за прийнятне деякі типи антисоціальної поведінки. Заходи індивідуальної програми виконуються. З засудженого на користь держави стягнуто витрати на проведення судової експертизи на суму 2271,84 гривень. Виконавчі листи до установи не надходили. Засуджений відшкодував витрати в повному обсязі. Засуджений має безпечне місце проживання після звільнення: АДРЕСА_2 . Засуджений має плани на майбутнє, а саме: покращити комунально-побутові умови за місцем проживання. Криміногенні фактори, такі як: вживання алкоголю та ПАР не мають негативного впливу на засудженого та не сприяють підвищенню ризику вчинення повторних правопорушень. Засуджений вмотивований до позитивних змін в житті та самовдосконалення.

Адміністрація виправного центру вважає, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, на підставі ст. 81 КК України його можливо звільнити умовно-достроково.

Як вбачається із довідки про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_5 , останній за час відбуття покарання має 2 заохочення.

Згідно довідки про працевлаштування та нарахування заробітної плати засудженому ОСОБА_5 , останній у жовтні - листопада 2024 року не працював у зв`язку із перебуванням у відділенні карантину, діагностики та розподілу; у грудні 2024 року не працював у зв`язку із відсутністю робочих місць; з січня 2025 року по квітень 2025 року був працевлаштований у майстерні установи.

За час відбування покарання в державній установі «Хролівський виправний центр (№140)» засуджений ОСОБА_5 за власною ініціативою приймає участь у роботах із благоустрою установи згідно ч.5 ст.60 КВК України. До цих робіт відповідно до вимог ч.5 ст.60 КВК України засуджені залучаються без оплати праці. Участю у роботах з благоустрою установи ОСОБА_5 подає позитивний приклад для інших засуджених.

За довідкою сектору фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ДУ «Хролівський виправний центр (№ 140)» № 14/21 від 15 квітня 2025 року виконавчі листи на засудженого ОСОБА_5 до ДУ «Хролівський виправний центр (№ 140)» не надходили. За час відбування покарання кошти з ОСОБА_5 на сплату боргу не утримувались і не перераховувались.

ОСОБА_5 судові витрати відшкодовано в добровільному порядку у повному обсязі.

Водночас, дослідивши матеріали клопотання, судом встановлено, що виправлення засудженого не мало систематичного характеру, оскільки останній як вбачається з постанови про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор установи виконання покарань від 04 червня 2025 року, порушив умови тримання, що виразилось у спробі доставки до охоронної зони заборонених речей, а саме: 30-ти пігулок невідомого походження білого кольору, чим було порушено вимоги розділу 2 пункту 4 абзац 4 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (Наказ МЮУ від 28 серпня 2018 року №2823/5 із змінами актуальними на 03 червня 2025 року), а також ч. 5 абз. 2 ст. 59 КВК України, а саме: засудженим забороняється придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в установах виконання покарань за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено. На підставі рішення дисциплінарної комісії засудженого ОСОБА_5 поміщено в ДІЗО строком на 5 діб без виведення на роботу.

Відтак, з огляду на наведене, вважати, що засуджений протягом часу відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення підстав немає.

Факт працевлаштування засудженого та його залучення до робіт по благоустрою установи, наявність двох заохочень не є безумовною підставою для прийняття рішення про його умовно-дострокове звільнення з урахуванням наведеного вище. Наявність місця проживання у засудженого заслуговує на увагу, проте не є визначальною підставою для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України з огляду на всі обставини у сукупності.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, поведінку та спосіб життя за весь час відбуття покарання, наявність стягнення у виді поміщення до ДІЗО, суд приходить до висновку про відсутність достатніх даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, а тому суд вважає неможливим застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання начальника державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 17 червня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1