Справа № 203/2394/19
Провадження № 1-кп/0203/84/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши під час судового розгляду в залі суду у м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001206 19 травня 2018 року, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, з наступними змінами та доповненнями (далі - Правила дорожнього руху), велосипед є транспортним засобом, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому та згідно п. 6.7 цих правил, водії велосипедів повинні виконувати вимоги інших пунктів правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам розділу 6 правил дорожнього руху України.

Відповідно до п.10.1 Правил дорожнього руху перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Так, 18 травня 2018 року, близько о 14 годині 10 хвилин (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), в світлій час доби, ОСОБА_5 , рухаючись на належному йому велосипеді «Aldo Cadenazi» проїзною частиною вул. Столярова в напрямку від проспекта Дмитра Яворницького в бік вул. Ярослава Мудрого (вул. Ленінградська) в межах населеного пункту м. Дніпро, на якій організовано односторонній дорожній рух в напрямку від вул. Ярослава Мудрого (вул. Ленінградська) до проспекту Дмитра Яворницького, тобто порушуючи вимоги п. 6.7 та п. 10.1 Правил дорожнього руху та вимоги інформаційно-вказівного знаку 5.5 Правил дорожнього руху України, який розташований на перехресті вул. Столярова та вул. Ярослава Мудрого, поруч з будинком № 12 по вул. Столярова здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_7 , яка перебувала на обочині проїзної частини вулиці.

У зв?язку з грубим порушенням ОСОБА_5 чинних на транспортні правил, що убезпечують рух, потерпілій ОСОБА_7 внаслідок наїзду на неї велосипеда спричинено тілесні ушкодження у вигляді тупої травми кінцівок: закритого уламкового чрезвиросткового перелому лівої плечової кістки зі зміщенням уламків з масивним синцем лівої верхньої кінцівки; садна правого ліктьового суглобу; синців на задній поверхні правого передпліччя у верхній та нижній третині, які згідно висновку судово-медичної експертизи N° 1645е від 08.06.2018 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров?я, строком на 3 тижні (більш, як 21 день), п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6, та є для потерпілої тяжкими наслідками.

Згідно висновків судово - автотехнічних експертиз № 4717-18 від 25.10.2018 року та № 12-2/75 від 15.03.2019 року ОСОБА_5 порушив вимоги інформаційно-вказівного знаку 5.5 Правил дорожнього руху України, який свідчить, що «Дорога з одностороннім рухом» дорога або відокремлена проїзна частина, по якій рух транспортних засобів за всією шириною здійснюється лише в одному напрямку, та вимоги п.6.7 та. 10.1 Правил дорожного руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв?язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які виразились у порушенні чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, який керує велосипедом, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 , тяжкі наслідки y вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості, кваліфікуються за ст. 291 КК України.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 звернулась із клопотанням про закриття кримінального провадження за ст. 291 КК України на підставі ст.49 КК України, яке вмотивовано тим, що інкримінований ОСОБА_5 злочин, на момент його вчинення, відносився до злочину середньої тяжкості та строк притягнення до кримінальної відповідальності за вказаною статтею на теперішній час сплив, у зв`язку з чим, просила закрити кримінальне провадження та звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника та не заперечував проти закриття кримінального провадження відносно нього.

Прокурор та представник потерпілої у судовому засіданні висловив думку щодо можливості закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 з підстав, наведених захисником у клопотанні. При цьому, представник потерпілої просив задовольнити цивільний позов ОСОБА_7 у повному обсязі.

Суд, заслухавши клопотання захисника, думку прокурора та представника потерпілої, з`ясувавши позицію обвинуваченого та впевнившись у її добровільності та усвідомленні ним наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 КК України, ч.1 ст.286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Згідно ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Так, судом встановлено, що згідно матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 291 КК України, яке інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_5 , вчинено 18 травня 2018 року.

Згідно вимог ст. 12 КК України визначено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України за ступенем тяжкості є нетяжким злочином, в редакції статті на момент вчинення кримінального правопорушення - злочином середньої тяжкості.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минув строк п`ять у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частин. В редакції статті чинної на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення - п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, подія кримінального правопорушення за ст. 291 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , мала місце 18 травня 2018 року, тобто на даний час, з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло більше 5 років, що є підставою для застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Разом з тим, суд наголошує, що за змістом ст.ст. 284-288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема сформульованої у рішенні по справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, зазначено, що у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що з дня вчинення ОСОБА_5 , інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, минув визначений законом строк давності, крім того, по справі відсутні обставини, які б зупиняли або переривали його перебіг, клопотання захисника підлягає задоволенню з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, оскільки за приписом вказаної статті кримінального закону і п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим видом звільнення.

При вирішенні питання про стягнення з ОСОБА_5 витрат на проведення судових експертиз, суд керується позицією викладеною у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.09.2022 по справі № 203/241/17, та зазначає, що судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Що стосується цивільного позову, який заявлено ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Тобто, рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути прийняте лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи постановлення ухвали про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру. У даному випадку, вирішення цивільного позову при звільнені особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити цивільному позивачу його право у відповідності до вимог ч. 7 ст. 128 КПК України, пред`явити, залишений у даному кримінальному провадженні без розгляду, цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови у цивільному позові.

Враховуючи вищенаведене, арешт, накладений, згідно ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2018 року на велосипед марки «Aldo Cadenazi», що належить на праві власності ОСОБА_5 , підлягає скасуванню.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 49 КК України, в редакції закону № 835-VIII від 26.11.2015 року, п.1 ч.2 ст.284, ст.285 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_6 , задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001206 19 травня 2018 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, закрити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2018 року на велосипед марки «Aldo Cadenazi», що належить на праві власності ОСОБА_5 , скасувати.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні за проведення судової автотехнічної експертизи № 5/10.1/382 від 29.05.2018 року у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 00 копійок; судової автотехнічної експертизи № 12-2/75 від 15.03.2019 року у сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривні 00 копійок; судової автотехнічної експертизи № 4717-18 від 25.10.2018 року у сумі 3432 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривні 00 копійок, віднести на рахунок держави.

Речовий доказ - велосипед марки «Aldo Cadenazi», що належить на праві власності ОСОБА_5 , який згідно акту прийому-передачі № 286/А від 25.05.2018, переданий ПП «Автоклуб», повернути ОСОБА_5 .

Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_5 , залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Дніпра протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1