Справа №601/1123/25
Провадження № 1-кп/601/168/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 року

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кременець кримінальне провадження №0000134 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, Тернопільської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, із середньою освітою, студента 3-го курсу Кременецької обласної гуманітарно-педагогічної академії імені Тараса Шевченка, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не депутата, особа яка позбавлена права керування усіма видами транспортних засобів від 08.08.2024, раніше неодноразово судимого востаннє вироком Дарницького районного суду м.Києва від 07.11.2024 року за ч.1 ст. 309 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст. 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства.

Положеннями ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно із постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 08.08.2024 у справі № 601/2272/24 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, Кодексу України про адміністративне правопорушення. Згідно із вказаною постановою ОСОБА_5 позбавлено права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Вказане судове рішення набрало законної сили і в установленому порядку доведено ОСОБА_5 до відома та виконання.

У зв`язку з чим, ОСОБА_5 був обізнаний про те, що згідно із вказаних рішень щодо нього застосовано правообмеження, як до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а саме його позбавлено право керувати транспортними засобами па строк 1 рік. Вказане стягнення позбавляло ОСОБА_5 будь-яких прав на керування транспортними засобами на визначений строк.

ОСОБА_5 мав реальну можливість виконати судовий акт.

Водночас, після доведення до відома ОСОБА_5 вказаних судових рішень, у нього виник кримінально-протиправний умисел (під час досудового розслідування не встановлена конкретна дата та час), що спрямований на умисне невиконання постанов суду.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переслідуючи мету не виконувати судові рішення, в порушення вимог постанови Кременецького районного суду Тернопільської області від 08.08.2024 у справі № 601/2272/24, керував 24.03.2025 (під час досудового розслідування не встановлена конкретний час) транспортним засобом - автомобілем марки «Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 по автомобільній дорозі в межах вулиці Урочище Трикутник, с. Великі Млинівці, Кременецького району Тернопільської областей (під час досудового розслідування не встановлена конкретне місце).

Працівники СРПП Кременецького районного відділу поліції головного управління Національної поліції в Тернопільській області, виконуючи свої службові обов`язки, перебуваючи по вул. Урочище Трикутник с. Великі Млинівці Тернопільської області, зупинили 24.03.2025 о 06:58 годині ОСОБА_5 , який керував транспортним засобом - автомобілем «Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 , та виявили, що ОСОБА_5 невиконав судове рішення.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 грубо порушено норми щодо обов`язковості судових рішень та ним проігноровано вимоги ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух».

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, визнав повністю за обставин, що вказані в обвинувальному акті, щиро розкаявся та пояснив, що в березні 2025 року він керував автомобілем «Daewoo Lanos», знаючи про те, що він був позбавлений прав на керування транспортними засобами. Щиро кається у вчиненому.

Обвинувачений ОСОБА_5 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, оцінивши в сукупності всі фактичні обставини справи, суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, яке слід кваліфікувати за ч.1 ст.382 КК України умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відповідно до ст.50, 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який неодноразово судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Обставинами, згідно ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає - щире каяття.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.

З урахуванням наведеного суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді штрафу.

Дане покарання обвинуваченому на думку суду відповідає передбаченій ст.50 КК України меті покарання, зокрема, виправленню обвинуваченого, запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Також враховує, що вироком Дарницького районного суду м.Києва від 07.11.2024 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді апробаційного нагляду строком на 1 рік.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

У той же час, відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КПК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Таким чином, призначені покарання за цими вироками, відповідно до ч. 3 ст.72 КК України слід виконувати самостійно.

Ухвалою суду від 07.07.2025 накладено на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошове стягнення в розмірі 1 (одного) прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень).

Від захисника ОСОБА_4 в суд надійшло клопотання про скасування накладеного на ОСОБА_5 грошового стягнення за неявку в судове засідання, яке відбулося 07.07.2025, оскільки обвинувачений не з`явився з поважних причин, у зв`язку із тим, що він звертався за медичною допомогою.

Згідно довідки лікувального відділення консультативно-діагностичного центру КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради від 07.07.2025 ОСОБА_5 знаходився на лікуванні в хірургічному кабінеті поліклініки з 07.07.2025 року.

Інші учасники не заперечили відносно задоволення клопотання.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що клопотання про скасування грошового стягнення слід задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, із врахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України, покарання за вироком Дарницького районного суду м.Києва від 07.11.2024, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду та покарання за даним вироком у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень виконувати самостійно.

Скасувати ухвалу Кременецького суду Тернопільської області від 07 липня 2025 року про накладення на ОСОБА_5 грошового стягнення у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3028 грн, за неявку 07.07.2025 в судове засідання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: