Дата документу 26.03.2025 Справа № 314/2480/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/2480/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/333/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 26 березня 2025 року у м. Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000266 від 22 квітня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Петро-Свистунове, Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, на утриманні неповнолітніх та малолітніх не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Вільнянськ Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту офіційно не працює, неодружений, на утриманні неповнолітніх та малолітніх не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000266 від 22 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.4 ст.185 КК України закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та призначити новий судовий розгляд.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що з оскаржуваної ухвали вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 22 березня 2024 року, діючи за попередньою змовою умисно, з корисливих мотивів, проникли до дачного буд. АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали майно ОСОБА_10 на суму 1710,33 грн.

Встановлено, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України №3886-ХІ від 18 липня 2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто, до 3028 гривень) є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 КУпАП.

З урахуванням вказаних положень судом прийнято рішення про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України відповідно до п.4-1 ч.1 ст.286 КПК України.

В той же час, у п.7 постанови Пленуму ВСУ №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» зазначається, що якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення, сховища, поєднане із вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку, з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за ст.162 КК України.

Санкція ст.162 КК України є значно нижчою за санкцію ст.185 КК України, а отже у суду були усі підстави для перекваліфікації дій обвинувачених та засудження за ст.162 КК України.

Згідно з ухвалою суду, відповідно до висунутого обвинувачення, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах воєнного стану, 22 березня 2024 року у вечірній час доби, точного часу в ході досудового розслідування встановлено не було, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, прийшли до повністю огородженої території домоволодіння, розташованого за адресою: дачна ділянка АДРЕСА_3 , впевнившись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, перетнули паркан, таким чином проникли на територію домоволодіння. В подальшому ОСОБА_6 разом ОСОБА_7 через вже відчинені вхідні двері потрапили до будинку.

Перебуваючи в приміщенні домоволодіння, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 таємно викрали 2 матраци пружинисті з ватою в кольорову смужку, сокиру з лезом та дерев`яною ручкою, литу металеву сокиру з резиновою ручкою, газовий редуктор з маркуванням РДСГ11.2-9604 з пластиковим шлангом жовтого кольору та килим синього кольору з візерунком розміром 1Х2.5 м та разом з викраденим майном покинули місце злочину. В подальшому, останні розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

Згідно з висновком експерта судової товарознавчої експертизи №1327 від 10 квітня 2024 року ринкова вартість двох матраців пружинистих з ватою в кольорову смужку на момент скоєння кримінального правопорушення становить 600 грн, сокири з лезом довжиною 10 см та дерев`яного ручкою довжиною 70 см на момент скоєння кримінального правопорушення становить 400 грн, литої металевої сокири з лезом довжиною 5 см, загальною довжиною 40см з резиновою ручкою на момент скоєння кримінального правопорушення становить 276,67 грн, газового редуктору з маркуванням РДСГ11.2-9604 з пластиковим шлангом жовтого кольору на момент вчинення кримінального правопорушення становить 100 грн., килима синього кольору з візерунком 1х2.5 на момент вчинення кримінального правопорушення становить 333,66 грн. Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , спричинили ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1710,33 грн.

Дії ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло.

Дії ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявила клопотання про закриття провадження у справі за ч.4 ст.185 КК України у зв`язку з декриміналізацією діяння, поставленого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за провину. В обґрунтування клопотання послалася на те, що 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України №3886-ХІ від 18 липня 2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Цим нормативно-правовим актом внесено зміни до ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з якими крадіжка на суму до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян тягне адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Обвинувачені надали згоду на закриття кримінального провадження за ч.4 ст.185 КК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність відповідного діяння.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинувачених, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала суду вищевказаним вимогам закону відповідає не в повній мірі з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З ухвали суду убачається, що у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання прокурора про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000266 від 22 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.4 ст.185 КК України закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

З ухвали суд зазначив, що має місце декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2024 році становить 3028,00 грн. (1514,00 х 2). Тому, суд дійшов висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , діяння, оскільки вартість майна, у здійсненні крадіжки якого вони обвинувачуються, згідно з обвинувальним актом становить 1710,33 грн, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3028,00 грн.).

Отже, суд першої інстанції не встановлюючи фактичні обставини кримінального провадження, дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження в порядку, визначеному п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів звертає увагу на те, що 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон №3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною другою статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як регламентовано частиною 1 статті 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність за певні діяння у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Разом з цим, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України за таких обставин:

« ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах воєнного стану, 22 березня 2024 року у вечірній час доби, точного часу в ході досудового розслідування встановлено не було, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, прийшли до повністю огородженої території домоволодіння, розташованого за адресою: дачна ділянка АДРЕСА_3 , впевнившись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, перетнули паркан, таким чином проникли на територію домоволодіння. В подальшому ОСОБА_6 разом ОСОБА_7 через вже відчинені вхідні двері потрапили до будинку.

Перебуваючи в приміщенні домоволодіння, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 таємно викрали 2 матраци пружинисті з ватою в кольорову смужку, сокиру з лезом та дерев`яною ручкою, литу металеву сокиру з резиновою ручкою, газовий редуктор з маркуванням РДСГ11.2-9604 з пластиковим шлангом жовтого кольору та килим синього кольору з візерунком розміром 1Х2.5 м та разом з викраденим майном покинули місце злочину. В подальшому, останні розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

Згідно з висновком експерта судової товарознавчої експертизи №1327 від 10 квітня 2024 року ринкова вартість двох матраців пружинистих з ватою в кольорову смужку на момент скоєння кримінального правопорушення становить 600 грн., сокири з лезом довжиною 10 см та дерев`яного ручкою довжиною 70 см на момент скоєння кримінального правопорушення становить 400 грн., литої металевої сокири з лезом довжиною 5 см, загальною довжиною 40си з резиновою ручкою на момент скоєння кримінального правопорушення становить 276,67 грн., газового редуктору з маркуванням РДСГ11.2-9604 з пластиковим шлангом жовтого кольору на момент вчинення кримінального правопорушення становить 100 грн., килима синього кольору з візерунком 1х2.5 на момент вчинення кримінального правопорушення становить 333,66 грн. Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , спричинили ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1710,33 грн.»

Отже, згідно з висунутим обвинуваченням, інкриміноване обвинуваченим правопорушення пов`язане із незаконним проникненням у житло.

В свою чергу, об`єктивна сторона ст.162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні до приміщення.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2024 року по справі №127/26638/23 з посиланням на ч.3 ст.337 КПК України, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене Кримінальним Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч.1 ст.12 КК України).

З огляду на зміст положення ч.1 ст.162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч.4 ст.185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого.

Таким чином, аналіз кримінального процесуального законодавства дає підстави вважати, що суд, дійшовши висновку про те, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене, зокрема статтею 185 КК України, та, водночас, встановивши, що в діях обвинуваченого наявний склад іншого кримінального правопорушення (ст.162 КК України), відповідно до ч.3 ст.337 КПК України, має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, та змінити правову кваліфікацію правопорушення, застосувавши кримінальний закон про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Така правова позиція сформульована в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24.

Проте, на викладене суд уваги не звернув, не з`ясував повно і всебічно всіх обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, та дійшов передчасного висновку про необхідність закриття кримінального провадження з наведених в ухвалі підстав.

Зазначене є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У зв`язку з цим, оскаржувана ухвала суду на підставі ст.ст.407, 409, 412 КПК України підлягає безумовному скасуванню.

Діючи в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів не може виправити вказані недоліки, тому, виходячи із засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в цій ухвалі апеляційного суду, повно та всебічно дослідити обставини провадження та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000266 від 22 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.4 ст.185 КК України, на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4