ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1171/25 Справа № 209/3849/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року про арешт майна у межах кримінального провадження № 0000380 від 14 травня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

представника третьої особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на автомобіль"RENAULT MASTER" д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі та 17 пластикових діжок.

В обґрунтування прийнятого судового рішення, слідчий суддя зазначив, що вилучене майно, відповідає критеріям речових доказів, визначених в ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) та може містити відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки обґрунтована ймовірність доказового значення у кримінальному провадженні вилучених речей та документів, що дало слідчому судді достатні підстави арештувати їх з метою збереження як речового доказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник просить ухвалу слідчого судді скасувати та повернути вказаний автомобіль, ключі та свідоцтво фактичному власнику ОСОБА_9 . В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що слідчий пропустив процесуальний строк для звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, що відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК є підставою для його негайного повернення. Зазначає, що вилучене під час огляду місця події майно не відповідає критеріям речового доказу у кримінальному провадженні, зокрема прокурором не доведено, що автомобіль є є предметом чи знаряддям злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КПК. Також прокурором не доведено ризиків його знищення або пошкодження. Зауважує, що власником автомобіля є ОСОБА_7 , яка є добросовісним набувачем автомобіля, тому арешт на її майно не може бути накладено, відповідно до ст. 170 КПК.

Позиції учасників судового провадження.

Представник ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу і з підстав, викладених у ній просила її задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в застосуванні арешту майна.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив відмовити в її задоволенні.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК).

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею виконані належним чином.

З матеріалів провадження слідує, що 13 травня 2025 року о 21:15 годині надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 13 травня 2025 року о 21:14 годині за адресою: м. Кам`янське, вулиця Тритузна, 245, працівник ДСР НПУ повідомив, що виявлено автомобіль "RENAULT MASTER", д.н. НОМЕР_1 , яке перевозить речовину, схожу на етиловий спирт без відповідних документів.

14 травня 2025 року за даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000380 з правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 204 КК України.

14 травня 2025 року в період часу з 00.32 по 00.55 годину слідчим СВ ВП № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_10 було проведено огляд місця події, а саме: ділянку місцевості (проїжджу частину), навпроти будинку № 245 по вул. Тритузній в м. Кам`янському. Під час огляду було виявлено автомобіль "RENAULT MASTER" (спеціалізований вантажний - спеціалізований фургон малотонажний - В), д.н. НОМЕР_1 , номер шасі/кузову НОМЕР_2 , 2011 року випуску, білого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 1246, належить на праві власності належить ОСОБА_11 .

При візуальному огляді вищевказаного автомобілю було виявлено 17 пластикових діжок з речовиною, схожою на етиловий спирт.

Вищезазначений автомобіль був під керуванням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Дозвіл на проведення огляду автомобіля "RENAULT MASTER" (спеціалізований вантажний- спеціалізований фургон малотонажний - В), д.н. НОМЕР_1 , номер шасі/кузову НОМЕР_2 , 2011 року випуску, отримано від ОСОБА_12

14 травня 2025 року вказаний транспортний засіб оглянуто та разом зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ТСЦ 1246 серії НОМЕР_3 і ключами від замку запалювання тимчасово вилучено у розташування ВП № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області по вул. Харківська, 59 у м. Кам`янському.

14 травня 2025 року вказане майно визнано речовими доказами.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат та ін.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст. 85 КК).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК).

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя правильно зазначив, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, вилучене майно підлягає арешту, оскільки відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК, а саме є речовим доказом за ознаками того, що можуть знаряддями кримінальних правопорушень та є об`єктами, які можуть містити відомості розслідуваного злочину і можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Тому твердження представника, що вказане майно не відповідає критеріям речового доказу, є неприйнятними.

Так під час огляду вказаного автомобіля в кузові виявлено 17 пластикових діжок з речовиною, схожою на етиловий спирт.

Досудове розслідування здійснюється за ознаками ч. 1 ст. 204 КК, яка передбачає кримінальну відповідальність за незаконне придбання з метою збуту або зберігання з цією метою, а також збут чи транспортування з метою збуту незаконно виготовлених спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, пива, тютюнових виробів, тютюну, промислових замінників тютюну, пального або інших підакцизних товарів.

Таким чином, на даному етапі досудового розслідування існує достатньо підстав вважати, що вказаний автомобіль міг використовуватись як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК, диспозиція якої охоплює і протиправні дії, які полягають у транспортуванні з метою збуту незаконно виготовлених спирту етилового, спиртових дистилятів.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Отже, слідчим суддею належним чином дотримані вимоги ст. 173 КПК, а саме враховані правова підстава для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідків арешту майна для особи і обраний належний спосіб такого арешту. З таким рішенням погоджується і суд апеляційної інстанції та вважає, що застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження на даному етапі досудового розслідування не становить надмірний тягар ОСОБА_9 і не порушує баланс між завданнями кримінального провадження та обмеженням права власності останньої.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Апеляційній суд розцінює як такі, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження, а отже є припущеннями представника, доводи про пропуск слідчим процесуального строку для звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна. Так в матеріалах провадження є документи на підставі яких слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що клопотання надіслано слідчим, шляхом поштового зв`язку 14.05.2025, інших документів на спростування цих обставин, представником до апеляційної скарги не долучено.

З оскарженої ухвали слідує, що арешт на майно накладений з метою забезпечення збереження речових доказів, тобто з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК.

У зв`язку з чим та відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На відміну від інших підстав для накладення арешту на майно, визначених в пунктах 2, 3, 4 частини 2, частин 4, 5, 6 статті 170 КПК, у випадку накладення арешту на майно особи з метою забезпечення речових доказів, кримінальний процесуальний закону не містить умову набуття статусу "підозрюваного" такою особою.

Стандарт доказування під час розгляду слідчим суддею питання про арешт майна з метою збереження речових доказів є меншими ніж для повідомлення особі про підозру, висунення обвинувачення і тим більше доведеності обвинувачення в суді. Мета арешту майна є забезпечення дієвості кримінального провадження та полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для вилучення майна та його арешту.

На даному етапі досудового розслідування дізнавач, слідчий або прокурор не зобов`язані мати докази, достатні для повідомлення про підозру або пред`явлення обвинувачення, оскільки це завдання наступних етапів досудового розслідування.

Водночас, у випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована або будуть проведені всі необхідні слідчі дії з таким майном, чи встановлено відсутність складу чи події злочину, а так само стороною обвинувачення у розумні строки, в значенні ст. 28 КПК, не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин і прийняття рішення відповідно до ст. 283 КПК, власники або законні володільці цього майна наділені правом ініціювати, в порядку ст. 174 КПК, питання про скасування накладеного арешту.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що вказане в клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді майно може містити інформацію щодо розслідуваного злочину, існує необхідність проведення низки слідчих та інших процесуальних дій, зокрема експертних досліджень для встановлення вмісту 17 діжок, які перевозились за допомогою вказаного автомобіля та встановлення інших обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК, апеляційний суд доходить висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим і відсутні підстави для його скасування, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 170, 172, 173, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року про арешт майна у межах кримінального провадження № 0000380 від 14 травня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204 Кримінального кодексу України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4