Справа № 569/6235/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спеціального судового провадження в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0000036 від 05.02.2024 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шахтарськ Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, -

з участю: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , являючись громадянином України, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, але до 03.08.2014, вступив до незаконного збройного формування терористичної організації «днр» - «першої окремої слов`янської мотострілецької бригади 1 армійського корпусу міністерства оборони днр в/ч НОМЕР_1 » та у подальшому брав безпосередню участь у діяльності терористичної організації «днр» та, відповідно до визначених за ним обов`язків чинив незаконну протидію виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні АТО та в подальшому ООС, шляхом несення служби у відповідному підрозділі вказаної вище терористичної організації.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України - як своїми умисними діями, які виразились в участі у терористичній організації.

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи повідомленим в порядку передбаченому КПК України, про місце дату і час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив. Зокрема, суд належно повідомляв обвинуваченого про розгляд справи, здійснюючи повідомлення про призначені судові засідання в Рівненському міському суді в газеті «Урядовий кур`єр», «Голос України» та внесенням інформації на офіційний веб-сайт суду. Рекомендовані повідомлення поштового відправлення «Укрпошта» за місцем його реєстрації не надсилались, оскільки місцем реєстрації та проживання ОСОБА_3 є тимчасово непідконтрольна державі Україна територія.

Досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, здійснювалось в порядку спеціального досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2024 року (а.к.п. 83-86).

Відповідно до ухвали Рівненського міського суду від 26 червня 2024 року, здійснено спеціальне судове провадження стосовно ОСОБА_3 . Отже, суд здійснив розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia), що відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Судом встановлено, що стороною обвинувачення, використані всі передбачені законом заходи (можливості), для дотримання прав підозрюваного (обвинуваченого ОСОБА_3 ), зокрема права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Враховуючи наведене, з урахуванням здійснення у даному кримінальному провадженні спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження, суд вважає, що стороною обвинувачення вжито достатніх заходів щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого ОСОБА_3 на захист та доступ до правосуддя.

У свою чергу суд звертає увагу на те, що всі наведені вжиті заходи вказують на те, що обвинувачений був поінформованим належним чином про дати слухання справи, а також дотримані його права на належне представництво у суді.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , просила суд закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку із тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, оскільки на її думку, як під час досудового розслідування та судового розгляду не доведена об`єктивна сторона інкримінованого злочину ОСОБА_3 , що є одним із елементів складу злочину, не встановлено, що він діяв добровільно чи під примусом. Окрім того матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_3 умислу на вчинення інкримінованих йому дій.

Доказами вини ОСОБА_3 в інкримінованому злочині є докази, що оцінювались судом і які є належними та допустимими, достовірними, оскільки вони були зібрані з дотриманням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України та в порядку визначеному кримінальним процесуальним кодексом України.

Зазначені вище обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення та його вина встановлена наступними дослідженими на предмет належності та допустимості у суді доказами, зокрема:

- протоколом огляду інтернет ресурсів від 10.03.2024, в ході якого оглянуто публікацію в проросійський соціально-орієнтовній мережі Інтернет, за допомогою програмного забезпечення типу «Chrome» здійснено перехід за посиланням«ІНФОРМАЦІЯ_6» (інтернет-сторінка користувача « ОСОБА_7 »), і в ході огляду вказаної сторінки підтверджено факт її розміщення в мережі Інтернет.

Далі здійснено перехід за посиланням«https:// ОСОБА_8 » та інтернет-сторінка користувача « ОСОБА_9 »), де виявлено фотознімок, на якому ОСОБА_3 розміщений справа.

Зазначена сторінка в архіві доступна за наступними посиланнями:

ІНФОРМАЦІЯ_7 і повне).

Таким чином, в ході огляду вказаної сторінки підтверджено факт її розміщення в мережі Інтернет.

Після цього здійснено перехід за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 » , де міститься груповий фотознімок.

На зазначеному фотознімку міститься ОСОБА_3 (розміщений крайній зліва) та одягнений у військову польову форму зразка, притаманного НЗФ т.зв. «ДН». При цьому, ОСОБА_3 в руках тримає автоматичну вогнепальну зброю.

Надалі у вкладці з назвою «Архівувати вміст веб-сторінки» введено Інтернет адресу ІНФОРМАЦІЯ_8», за якою знаходиться вищезазначена сторінка, та запущено процес архівації. Після завершення архівації на вказаному ресурсі з`явилась сторінка, за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 як додана до архіву. Також, при натисканні вкладки «поширити» після архівації доступні html код, посилання до архівованої сторінки та інші дані, як зображено нижче. Під час огляду за допомогою вбудованої функції "Printscreen" зроблено зображення з екрану монітору, яке додане до вказаного акту та є його невід`ємною частиною:

Зазначена сторінка в архіві доступна за наступними посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_9 повне).

Таким чином, в ході огляду вказаної сторінки підтверджено факт її розміщення в мережі Інтернет.

На інтернет-сторінці за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 », виявлено груповий фотознімок.

На вказаному фотознімку ОСОБА_3 розміщений в другому (верхньому) ряді крайній справа, одягнений у військову польову форму зразка, притаманного НЗФ т.зв. «ДНР», а також військовому спорядженні з автоматичною вогнепальною зброєю в руках.

Крім цього, надалі здійснено перехід на сайт «Миротворець», а саме інтернет-профіль « ОСОБА_10 »

- ІНФОРМАЦІЯ_5 »), де виявлено наступну інформацію стосовно ОСОБА_3 - « ОСОБА_3 », «Дата рождения: ІНФОРМАЦІЯ_10», «Адрес: АДРЕСА_3», «Телефон: НОМЕР_2», «Боевик НВФ, Позывной: ОСОБА_14, № паспорта: НОМЕР_3, Адрес проживания: АДРЕСА_2 , Адрес прописки: АДРЕСА_1, Адрес родных, близких: АДРЕСА_2, Телефон родных, близких:.НОМЕР_4 (а.к.п. 125-151).

- показаннями допитаної в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що период с 2015 по 2016 год проходил службу в незаконном военизированном формировании 1 ОМСБр 1 АК МО «ДНР» на должности мастера-механика эвакуационного взвода роты технического обеспечения с дислокацией в городе Комсомольское Старобешевского района Донецкой области, воинское звание «рядовой». В его функциональные обязанности входило доставка разного груза, в том числе, запчасти к военной технике. Данный груз он доставлял в разные населенные пункты по местам расположения подразделений бригады.

За период службы он неоднократно развозил груз в пгт. Бойковское, где и познакомился с ОСОБА_12 , ориентировочно 1994-1995 г.р. В ходе разговора узнал, что он родом с Шахтерска и с конца 2014 года проходит службу в рядах незаконного вооруженного формирования 1 ОМСБр. В процессе разгрузки его автомобиля возле складов обеспечения, ОСОБА_10 неоднократно помогал ему и другим военнослужащим разгружать доставленные мною грузы. Он хорошо знал его, поскольку в данный населенный пункт приезжал регулярно (примерно 2 раза в месяц). На сколько мне известно, на тот момент ОСОБА_10 был в мотострелковом подразделении, регулярно заступал на боевые позиции, которые находились возле населенного пункта Бойковское, Донецкой области. Неоднократно, в ходе разговоров, последний рассказывал, что со своим подразделением обстреливали позиции ВСУ с разного вооружения. Вначале 2016 года он уволился с рядов 1 ОМСБр.

После увольнения, работал на разных местах разнорабочим. Поскольку он имел опыт службы в военных формированиях, его в средине 2022 года мобилизовали в ряды «народной милиции «днр». После этого его назначили в 4 мотострелковый батальон 1 Слов`янской армии «НМ «днр». В данной бригаде он был назначен на должность водителя. Позже был переведен на должность пулеметчика и перемещен на боевые позиции в с. Водяное, Донецкой области, где получил огнестрельное оружие, а именно - пулемет Калашникова РПК калибра 5,45 мм) и боеприпасы к нему.

В н.п. Водяное, Донецкой области, он вновь встретился с ОСОБА_10 , который был на позициях данного населенного пункта. В ходе разговора, последний сказал, что занимает должность заместителя командира взвода - командира отделения одного из мотострелковых подразделений бригады.

Также ОСОБА_10 рассказывал ему, что хорошо владеет разными видами огнестрельного оружия, в том числе крупнокалиберным, и неоднократно осуществлял из него обстрел в сторону позиций ВС Украины. Когда они виделись, то он рассказывал, что часто заступал в караул для охраны складов с боеприпасами и что у него позывной «ОСОБА_14». В конце 2022 года ОСОБА_10 вместе со своим подразделением сменили место дислокации, после этого он его больше не встречал, так как вначале 2023 года задержан военнослужащими ВС Украины.

- показаннями допитаної в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що 24.02.2022 был мобилизован в ряды вооруженных сил «Донецкой народной республики», после чего по распределению был назначен на должность в 3 взвод 2 роты 1 батальона 4 полка 1 ОМСБр «ДНР». В период с марта 2022 по апрель 2023 проходил службу в данном незаконном военизированном формировании 1 ОМСБр 1 АК 10 «ДНР» на должности стрелок. Вначале прохождения службы в его обязанности входило обеспечение контрольно-пропускных функций и охрана блокпостов, проверка документов, личных вещей, транспортных средств у людей, которые пересекают блокпосты в районе Новотроицкого Херсонской области, куда он прибыл в первые дни службы. Далее, он перебазировался со своим подразделением к железнодорожной станции «Южнодонбасская», которая неподалеку н.п. Березовое, Донецкой области, где занимался укреплением блокпостов, проводил инженерно-техническое оборудование позиций вооруженных сил рф. Кроме личного состава его подразделения на указанных позициях также несли службу и другие подразделения, периодически меняясь, Так, примерно в апреле-мае 2027 года на данных местах несения службы, он познакомился с ОСОБА_10 , который некоторое время также пребывал в указанном месте. В ходе разговоров, последний рассказывал, что рядом с города Шахтерск, в рядах военизированных формирований «Днр» проходит службу с 2014 года, неоднократно брал участие в боевых действиях на позициях н.п. Бойковское, Тельманово, Гранитное, Донецкой области, в ходе которых он и его подразделение обстреливали позиции ВС Украины. Он видел обвиняемого несколько раз, и он был в военной форме и с огнестрельным оружием. Насколько ему известно, ОСОБА_10 был командиром отделения одной из мотострелковых рот з мотострелкового батальона Славянской бригады. Где именно сейчас находится последний, он не знает, поскольку пересекался с ним только несколько раз и с апреля 2023 года уже не проходит службу в вооруженных формированиях т.зв. «днр».

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із свідком ОСОБА_11 від 06.03.2024 (а.к.п. 112-114) та свідком ОСОБА_13 від 06.03.2024 (а.к.п. 120-122).

Після вручення ОСОБА_3 підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, згідно доручення від 19.03.2024 №001-170000490 Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про залучення захисника, ОСОБА_3 було забезпечено захисника - адвоката ОСОБА_6 , що свідчить про дотримання прав підозрюваного на захист в ході досудового розслідування (а.к.п. 75).

Постановою старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Рівненській області від 21.03.2024 оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_3 (а.к.п. 76-77).

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в ході провадження у справі докази, суд вважає, що усі вищезазначені докази узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 мало місце, містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, зокрема в умисному діянні вчиненому громадянином України, який вступив до незаконного збройного формування терористичної організації «днр» - «першої окремої слов`янської мотострілецької бригади 1 армійського корпусу міністерства оборони днр в/ч НОМЕР_1 » та у подальшому брав безпосередню участь у діяльності терористичної організації «днр» та, відповідно до визначених за ним обов`язків чинив незаконну протидію виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні АТО та в подальшому ООС, шляхом несення служби у відповідному підрозділі вказаної вище терористичної організації.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 усвідомлював, що вступив до незаконного збройного формування терористичної організації «днр» та чинив незаконну протидію виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні АТО та в подальшому ООС, шляхом несення служби у відповідному підрозділі вказаної вище терористичної організації.

Відповідно до ст. 12 КК України вчинені обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальне правопорушення відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Згідно з ст. 24 КК України умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльність), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності) передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Що стосується доводів захисника, про недоведеність суб`єктивної сторони інкримінованого злочину, який є одним із елементів складу злочину вчиненого ОСОБА_3 , так як в ході судового розгляду не встановлено, а органом досудового розслідування та публічного обвинувачення не доведено «поза розумним сумнівом», що ОСОБА_3 діяв умисно, та неналежність і недопустимість доказів, то вони не заслуговують на увагу з викладених вище підстав.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати по даному кримінальному правопорушенню та речові докази відсутні.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 25.03.2024 відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально - вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_3 , суд додержуючись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів, призначити йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій інкримінованого кримінального правопорушення.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_3 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, та призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

Суд також приймає рішення, щодо залишення обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироку законної сили - тримання під вартою. Оскільки, судовий розгляд кримінального провадження завершено, жоден із більш м`яких запобіжних заходів для обвинуваченого, не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України та призначити покарання, у виді 14 (чотирнадцяти ) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

До набрання вироку законної сили, обраний запобіжний захід ОСОБА_3 залишити попередній - тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі, обчислювати з дати його затримання та реального виконання покарання у виді позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя -