Справа № 953/1485/25
Провадження № 1-кп/953/642/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали судових засідань Київського районного суду м. Харкова клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000265 від 16.02.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Харкова, громадянина України, із вищою освітою, який є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця

м. Харкова, громадянина України, із вищою освітою, який працює на посаді начальника конструкторського відділу енергозапчастин та організації проектних робіт АТ «Українські енергетичні машини», зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, який працює на посаді заступника начальника зварювально-механічного цеху з виробництва АТ «Українські енергетичні машини», зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

кожного за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кожного за ч. 3 ст. 28, ч.1 ст. 111-2 КК України.

Органами досудового розслідування обвинуваченим поставлено за провину вчинення у складі організованої групи кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України за таких обставин.

Громадянин України ОСОБА_8 , умисно діючи на шкоду інтересам своєї держави у сфері енергетичної безпеки, в умовах воєнного стану вирішив здійснити сприяння державі-агресору РФ. Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_8 залучив як виконавців працівників Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (далі АТ «Укренергомашини»): заступника начальника зварювально-механічного цеху з виробництва ОСОБА_10 у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 05.05.2022 року о 16 год. 39 хв., та начальника конструкторського відділу енергозапчастин та організації проектних робіт АТ «Укренергомашини» ОСОБА_9 у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 20.10.2023 року 19 год. 34 хв.

Зазначені особи на чолі з ОСОБА_8 як організатором та єдиним керівником зорганізувались у стійке об`єднання для вчинення пособництва державі-агресору РФ з єдиним планом, відомим усім учасникам групи, і розподілом функцій між ними для досягнення цієї мети.

Кримінально протиправна діяльність угрупування полягала у наданні допомоги представнику держави-агресора РФ громадянину цієї держави ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (російською ОСОБА_12 ) (далі ОСОБА_11 ) щодо пошуку та збору робочих схем та креслень комплектуючих до турбін, спроектованих та належних АТ «Укренергомашини», які використовуються у будівництві та експлуатації об`єктів електрогенерації, в тому числі на території держави-агресора.

Реалізуючи свій злочинний умисел на пособництво державіагресору шляхом збору та передавання її представнику матеріальних ресурсів, діючи добровільно, свідомо та на шкоду енергетичній безпеці України, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які мали доступ до відповідних матеріальних ресурсів у силу займаних посад, прийняли пропозицію ОСОБА_8 отримувати всупереч установленому в АТ «Укренергомашини» порядку доступ до робочої документації та робочих креслень для подальшого передавання їх ОСОБА_11 через ОСОБА_8 .

У період з 05.05.2022 року до 10.04.2024 року ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , перебуваючи на території Харківської області, на виконання завдань ОСОБА_8 збирали та передавали йому за допомогою визначених організатором групи засобів зв`язку через месенджери або електронною поштою електронні копії креслень, що належать АТ «Укренергомашини», з зображенням деталей, які є складовими вузлів та агрегатів турбін, що використовуються, у тому числі, на об`єктах електрогенерації в РФ та на тимчасово окупованих державою-агресором територіях України.

У свою чергу, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи подальше використання переданих ресурсів для забезпечення функціонування об`єктів електрогенерації на тимчасово окупованих територіях України та на території держави-агресора РФ, надсилав представнику цієї держави ОСОБА_11 електронною поштою або за допомогою месенджерів отримані від ОСОБА_10 та ОСОБА_9 електронні копії креслень, що належать АТ «Укренергомашини», з зображенням деталей, які є складовими вузлів та агрегатів турбін, що використовуються на об`єктах електрогенерації, у тому числі, в РФ та на тимчасово окупованих територіях України.

Після вчинення зазначених дій ОСОБА_8 і ОСОБА_10 на території Харківської області 15.03.2024 року у період з 17 год. 28 хв. до 17 год. 34 хв. і 29.03.2024 року у період з 08 год. 52 хв. до 09 год. 13 хв. брали участь в організованій ними спільній з представником держави-агресора ОСОБА_11 аудіоконференції, під час якої надавали йому поради і консультації щодо особливостей використання переданих креслень на об`єктах електрогенерації. Аналогічні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили за місцем проживання ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_1 , 09.04.2024 року у період з 17 год. 41 хв. до 18 год. 18 хв. і 13.04.2024 року у період з 13 год. 25 хв. до 15 год. 10 хв.

Протиправні дії обвинувачених, вчинені в умовах збройної агресії Російської Федерації проти нашої держави, завдали шкоду інтересам України, оскільки створили умови для функціонування енергетичної галузі економіки держави-агресора, а отже, і забезпечення працездатності її оборонного комплексу, міцних конкурентних позицій Російської Федерації на світовому ринку у сфері виготовлення та постачання комплектуючих для об`єктів атомної, теплової та гідроелектрогенерації, при цьому зменшивши роль українських підприємств у даних процесах і створивши ризики обмеження експорту та неотримання податків від реалізації українських товарів та надання послуг. Крім цього, зазначеним було створено передумови для забезпечення сталої роботи російських ГЕС, АЕС, ТЕС, завдяки яким здійснюється видобуток електричної енергії, необхідної для безперебійного функціонування військово-промислового комплексу державиагресора, що дає їй можливість в умовах повномасштабного вторгнення в Україну збільшувати та розвивати свої потужності для виготовлення зброї, боєприпасів, вибухових речовин, інших засобів масового ураження, ремонту та будівництва військової техніки, засобів радіоелектронної боротьби, безпілотних літальних апаратів тощо

Діяння ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кожного кваліфіковано за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України як умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів представнику держави-агресора, вчинені у складі організованої злочинної групи.

Київський районний суд м. Харкова ухвалою від 12.06.2025 року продовжив ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кожному запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави до 10.08.2025 року.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку дії зазначеного запобіжного заходу. В обґрунтування клопотання державний обвинувач з посиланням на зібрані у ході досудового розслідування докази аргументує обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, поставлених їм за провину.

Мотивуючи позицію про збереження актуальності ризиків, визначених у ст. 177 КПК України та врахованих судом під час обрання і попереднього продовження строку запобіжного заходу, прокурор зазначає, що:

-усвідомлюючи тяжкість інкримінованих злочинів, суворість покарання, що їм загрожує, а також неможливість повного контролю державою кордонів і території України в умовах збройної агресії Російської Федерації, кожен з обвинувачених може переховуватися від суду, зокрема, на території держави-агресора чи на тимчасово окупованій території України, а також продовжити кримінально протиправну діяльність;

-оскільки під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинувачені отримали інформацію про місце проживання свідків, яких у судовому засіданні ще не допитано, існує ризик перешкоджання ними кримінальному провадженню шляхом впливу на цих осіб;

-враховуючи дружні стосунки між собою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , котрі згідно з обвинуваченням вчинили інкриміновані їм злочини у співучасті, вони, перебуваючи на волі, можуть скоригувати й узгодити свої свідчення щодо обставин кримінальних правопорушень;

-кожен з обвинувачених може сховати, знищити чи спотворити схеми, креслення, службову документацію АТ «Укренергомашини», електронні пристрої чи магнітні носії інформації, які вони використовували під час вчинення злочинів; зазначений ризик підтверджується тим, що з матеріалів даного кримінального провадження виділено матеріали щодо невстановлених осіб, які, допомагаючи ОСОБА_8 , надавали креслення для передавання представнику держави-агресора.

З огляду на зазначене, на думку прокурора, застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, а також тримання під вартою з можливістю застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених.

На клопотання прокурора захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 подав письмове заперечення, в якому просить визначити його підзахисним розмір застави з огляду на таке. На час обрання ОСОБА_8 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою кожного з них було повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 111 КК України. У подальшому дії кожного з них були перекваліфіковані на ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, тобто на статтю кримінального закону, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин. Отже, навіть за версією сторони обвинувачення суспільна небезпека інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень знизилася. Ризик знищення чи спотворення ОСОБА_8 або ОСОБА_13 схем, креслень чи інших письмових доказів у справі станом на зараз відпав, оскільки всі ці докази перебувають у розпорядженні сторони обвинувачення, й обвинувачені не мають доступу до них. Ризиків протиправного впливу обвинувачених на свідків, а також продовження ними кримінально протиправної діяльності сторона обвинувачення не навела. Крім цього, у клопотанні навіть не конкретизовано, на яких саме свідків можуть впливати ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Водночас ні під час досудового розслідування, ні на стадії судового розгляду жоден зі свідків не звертався до компетентних органів з заявами про тиск на них з вимогами дати показання на користь обвинувачених. Що стосується можливого ризику перешкоджання досудовому розслідуванню в іншій справі щодо невстановлених осіб, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, то зазначене не може бути підставою для продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у даній кримінальній справі.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з наведених у ньому доводів і міркувань.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні висловив заперечення на клопотання прокурора з підстав, наведених у письмовому запереченні захисника ОСОБА_6 . Водночас акцентував увагу, що навіть у разі існування ризику ухилення ОСОБА_8 від суду відповідному ризику можна запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримали позиції, висловлені захисниками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Перевіривши доводи клопотання і заперечень, заслухавши думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Як унормовано ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 178 КПК України під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу суд, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити у сукупності і всі інші обставини.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, відповідно до абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України має право не визначати розмір застави у кримінальних провадженнях, зокрема, щодо злочинів, передбачених статтями 109-114-2 КК України.

Під час вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція) і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права людини на свободу й особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Відповідно до орієнтирів застосування ст. 5 Конвенції, сформованих практикою Європейського суду з прав людини (далі також ЄСПЛ, суд), ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого покарання, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про його незначний ступінь і відсутність необхідності запобіжного ув`язнення (рішення: від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», заява № 40107/02, п. 79; «Авраімов проти України», заява № 71818/17, п. п. 57, 64).

Разом із тим, за практикою ЄСПЛ тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для тримання особи під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами підвищує ризик її втечі настільки, що цей ризик неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Як зазначив Суд у рішенні від 26.07.2001 року у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96, п. 80), суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Під час застосування щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд в ухвалах від 17.04.2024 року констатував обґрунтованість підозри кожного з них у вчиненні кримінальних правопорушень, поставлених їм за провину.

Усім обвинуваченим інкриміновано вчинення особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану. Санкція ч. 1 ст. 111-2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. Усвідомлення вірогідності призначення такого суворого покарання у разі ухвалення обвинувального вироку є істотним чинником для виникнення в обвинувачених мотиву переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Разом із тим, тяжкість обвинувачення, що підвищує ризик ухилення

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від правосуддя, суд оцінює у сукупності з іншими обставинами, які підлягають урахуванню під час вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу.

Зміст висунутого звинувачення і доводи клопотання дають підстави для висновку про наявність у ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тривалих стійких соціальних зв`язків у Російській Федерації, що розширює можливості втечі і переховування у цій країні або на тимчасово окупованих територіях, куди в умовах воєнного стану органи державної влади України не мають доступу. Існування відповідного ризику не спростовує і та обставина, що обвинувачені після повномасштабного вторгнення Російської Федерації і до затримання не залишали і не намагалися залишити територію нашої держави. Адже на той час ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не піддавалися кримінальному переслідуванню і для них не існувало реальної загрози призначення покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін. Водночас після викриття злочинної діяльності усіх обвинувачених було затримано і з цього часу вони безперервно тримаються під вартою.

Крім цього, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 поставлено за провину систематичне вчинення під час збройної агресії Російської Федерації проти України сприяння державіагресору впродовж тривалого часу: ОСОБА_8 та ОСОБА_10 протягом майже двох років, а ОСОБА_9 упродовж майже півроку. Зазначене, у сукупності з наявністю в обвинувачених стійких соціальних зв`язків у цій країні, суттєво підвищує ризик продовження кримінально протиправної діяльності. Водночас в умовах воєнного стану ризик вчинення нових подібних злочинів становить істотну загрозу інтересам держави й суспільства, зокрема, обороноздатності країни, її економічній безпеці, соціальному благополуччю, правам та свободам інших осіб.

Наведених вище ризиків не знижує зміна правоохоронними органами під час досудового розслідування правової кваліфікації дій обвинувачених з ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 111 КК України на ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, на що захисник ОСОБА_6 посилається в обґрунтування своїх заперечень.

Оцінюючи ризик протиправного впливу обвинувачених на свідків, суд враховує визначену кримінальним процесуальним законом процедуру допиту цих осіб. Зокрема, під час досудового розслідування свідки дають показання слідчому, прокурору у порядку, визначеному ст. 224 КПК України, а на стадії судового розгляду справи допитуються усно у судовому засіданні згідно зі ст. 352 цього Кодексу. Відповідно до закріпленої у ст. 23 КПК України засади безпосередності судового процесу суд може використовувати як докази лише показання, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отримані у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Частина 4 ст. 95 КПК України містить імперативну заборону обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім випадків, зумовлених режимом воєнного стану і визначених у ст. 615 КПК України.

На підставі ч. 11 ст. 615 КПК України показання, отримані під час допиту свідка у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у разі, якщо хід і результати допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За наведених обставин ризик впливу на свідків існує не лише під час збирання доказів на початку досудового розслідування, а і зберігається під час судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань цих осіб судом. Станом на зараз свідки у судовому засіданні ще не допитані. З огляду на зазначене, а також враховуючи факт обізнаності обвинувачених про місце проживання і засоби зв`язку свідків, ризик протиправного впливу на цих осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишається актуальним.

Водночас суд вважає необґрунтованим посилання прокурора на ризик приховування, знищення чи спотворення обвинуваченими доказів схем, креслень, службової документації АТ «Укренергомашини», електронних пристроїв чи магнітних носіїв інформації, які вони використовували під час вчинення злочинів. Зміст обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування, а також досліджених судом письмових доказів дає підстави для висновку, що зазначені вище схеми, креслення, службова документація, інформація, що міститься на електронних пристроях і магнітних носіях і має доказове значення у цій справі, були вилучені чи скопійовані органом досудового розслідування і перебувають у розпорядженні сторони обвинувачення. За таких обставин прокурор не довів наявності в обвинувачених реальної можливості доступу до відповідних матеріалів.

Разом із тим, сторона обвинувачення довела існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховування обвинувачених від суду, що зумовлено тяжкістю пред`явленого звинувачення у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану і наявністю в них стійких соціальних зв`язків у державіагресорі; продовження аналогічних злочинних дій з огляду на систематичне вчинення їх згідно з обвинуваченням упродовж тривалого часу і згадані вище зв`язки; протиправного впливу на свідків, які ще допитувалися у судовому засіданні.

На даній стадії провадження, коли у судовому засіданні допитано лише обвинувачених і досліджено частину письмових доказів, ці ризики зберігають актуальність, чого сторона захисту не спростувала. На переконання суду, запобігти цим ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, а також шляхом визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави, неможливо.

Вжиття дієвих заходів для запобігання ризикам ухилення обвинувачених від суду, продовження злочинної діяльності та перешкоджання кримінальному провадженню узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Адже відповідно до сформованих ЄСПЛ правозастосовчих орієнтирів суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного (обвинуваченого), але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Застосований щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на цей час не виходить за межі розумного строку. Такий запобіжний захід спрямований на захист суспільного інтересу, що полягає у виконанні визначених у ст. 2 КПК України завдань кримінального судочинства, є необхідним, щоб запобігти продовженню обвинуваченими злочинної діяльності та перешкоджанню кримінальному провадженню, і пропорційний цій легітимній меті.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) діб, тобто до 29.09.2025 року включно, без застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Встановити строк дії ухвали до 29.09.2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченими в той же строк з моменту отримання копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1