Справа № 930/903/24
Провадження №11-кп/801/603/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі :

прокурорки ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000433 від 23.12.2023,

за апеляційною скаргою прокурора Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_11 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 20 березня 2025 року,

яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Северинівка Тростянецького району Вінницької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, установивши обвинуваченому іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням покладено на засудженого ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 , у межах зазначеного кримінального провадження вирішено не обирати.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Северинівка Тростянецького району Вінницької області, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , процесуальні витрати за проведення судових експертиз, яка складає 19310 грн. 64 коп., а саме:

- судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/102-24/267-ІТ від 06.02.2024, складає 2650 гривень 48 коп.

- судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/102-24/239-ІТ від 06.02.2024, складає 2650 гривень 48 копійок.

- судової авто технічної, транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/102-24/758-ІТ від 22.01.2024, складає 2271 гривень 84 копійок.

- судової інженерно-транспортної експертизи дослідження деталей транспортного засобу № СЕ-19/123-24/1975-ІТ від 28.02.2024, складає 1514 гривень 56 копійок.

- судової інженерно-транспортної експертизи дослідження деталей транспортного засобу № СЕ-19/123-24/1972-ІТ від 22.02.2024, складає 1893 гривень 20 копійок.

- судової інженерно-транспортної експертизи дослідження деталей транспортного засобу № СЕ-19/123-24/1978-ІТ від 23.02.2024, складає 3786 гривень 40 копійок.

- судової інженерно-транспортної експертизи дослідження деталей транспортного засобу № СЕ-19/123-24/1964-ІТ від 26.02.2024, складає 2650 гривень 48 копійок.

- судової авто технічної експертизи № СЕ-19/102-24/4621-ІТ від 11.03.2024, складає 1893 гривень 20 копійок, на користь держави: отримувач коштів: ГУК у Вінницькій області/м. Немирів - 24060300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37979858, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок отримувача: UA0002796, код класифікації доходів бюджету: 24060300.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 - задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 194 451,29 (сто дев`яносто чотири тисяч чотириста п`ятдесят одна) грн. 29 копійок моральної шкоди, внаслідок спричинення тілесних ушкоджень середньої важкості.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 понесені нею судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати за проведення транспортно-товарознавчої експертизи в сумі 3180,58 (три тисячі сто вісімдесят гривень п`ятдесят вісім копійок).

Ухвалено скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 26.12.2023 на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки «Skoda» моделі «Fabia» д/н НОМЕР_1 , свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_2 , та автомобіль марки «Toyota» моделі «AVENSIS» д/н НОМЕР_3 та свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_4 .

Речові докази в кримінальному провадженні № 0000433 від 23.12.2023, а саме:

- автомобіль марки «Skoda» моделі «Fabia» д/н НОМЕР_1 , який поміщено для зберігання на спеціальний майданчик для утримання транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області за адресою: вул. Ботанічна, 32, м. Вінниця, ухвалено повернути власнику ОСОБА_9 ;

- автомобіль марки «Toyota» моделі «AVENSIS» д/н НОМЕР_3 , який поміщено для зберігання на спеціальний майданчик для утримання транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області за адресою: вул. Ботанічна, 32, м. Вінниця, ухвалено повернути власнику ОСОБА_8 ;

- історії хвороб ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, ухвалено повернути до медичних установ з яких вони були вилучені;

- деталі освітлення фар автомобілів «Toyota» моделі «AVENSIS» д/н НОМЕР_3 та «Skoda» моделі «Fabia» д/н НОМЕР_1 , ухвалено повернути власникам ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_8 , 23.12.2023 близько 17 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Avensis» державний номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись по дорожньому покритті вкритому ожеледицею, автодорогою М-30 у напрямку м. Немирів Вінницького району Вінницької області, неподалік населеного пункту с. Никифорівці Вінницького району Вінницької області на 425 км+700 м, порушив Правила дорожнього руху України, а саме: в момент об`єктивної появи в полі його зору автомобіля «Skoda Fabia» державний номерний знак НОМЕР_1 , який стояв у крайній правій смузі руху в напрямку м. Немирів Вінницької області, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди на прямій ділянці дороги та допустив зіткнення із вказаним автомобілем «Skoda Fabia». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Skoda Fabia» ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». Пасажир автомобіля «Toyota Avensis» ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня Вінницької обласної Ради».

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 24.01.2024, ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забійно-рваної рани лобної ділянки голови справа, підапоневротичної гематоми в лобній ділянці, відкритого лінійного перелому лобної кістки справа та зліва з поширенням на верхній край правої очниці, на передню на задню стінку лобної пазухи, лінійного перелому носолобного шва, забою головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 02.02.2024, ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого багато уламкового перелому лівої кульшової (вертлюгової) западини зі зміщенням, який відноситься до середніх тілесних ушкоджень за відсутності небезпеки для життя та яке спричинило тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судової авто технічної експертизи від 11.03.2024, в діях водія автомобіля «Toyota Avensis» державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити. Він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», яке з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України перебуває в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_14 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково. Пояснив, що визнає свою вину в скоєній ДТП, яка сталася 23.12.2023. Зазначив, що не погоджується лише з висновком судово-медичної експертизи, згідно якої потерпілому ОСОБА_14 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження. У той день йшов сніг, дорога була слизькою. Допустив зіткнення з автомобілем, який стояв на обочині. Шкоду потерпілій ОСОБА_9 він відшкодував частково в розмірі 45000 грн.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 та доведеність його винуватості, однак просить ухвалений вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв?язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості. Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Початок строку відбування основного покарання рахувати з моменту його затримання на виконання вироку суду. У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає вимогам ст.ст 50, 65 КК України, зокрема судом не враховано, що останній вчинив тяжке кримінальне правопорушення, свою вину фактично визнав частково, оскільки не погодився із наслідками, які настали, а саме ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, які отримав потерпілий ОСОБА_14 , тобто намагався применшити свою провину, що свідчить про те, що обвинувачений не усвідомив суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення. Також судом не враховано, що ОСОБА_8 під тиском неспростовних доказів, напередодні проведення дебатів, лише через рік після дорожньо-транспортної пригоди, а саме 19.01.2025, з метою уникнення відбування реального терміну покарання, змушений був відшкодувати потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 45 тис. грн. При цьому моральну шкоду останній не відшкодував, у зв?язку з чим судом задоволено в повному обсязі цивільний позов потерпілої.

Окрім цього, зазначає про те, що районний суд призначив обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання, проте всупереч вимогам ст. 75 КК України звільнив останнього від його відбування, унаслідок чого неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що також є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання, з ухваленням нового вироку.

Позиції сторін кримінального провадження

У судовому засіданні прокурорка ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу прокурора, просила її задовольнити.

Захисник ОСОБА_16 та обвинувачений ОСОБА_8 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просили оскаржуваний вирок залишити без змін.

Представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора. Також зазначив, що на даний час завдана потерпілій шкода обвинуваченим повністю відшкодована.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та його законний представник ОСОБА_17 про апеляційний розгляд повідомлені належним чином, прокурор, захисник, обвинувачений та представник потерпілої не заперечували щодо проведення апеляційного розгляду у їх відсутність.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, установлених судом і викладених у вироку, у апеляційні скарзі не оскаржуються, тому й апеляційним судом не переглядається.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті), видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що мають братися до уваги під час призначення покарання.

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Як уже зазначено вище, районний суд визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке є тяжким злочином, та призначив покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. При цьому суд першої інстанції застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст.75, 76 КК України.

Ухвалюючи таке рішення районний суд урахував: ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікарів-нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, добровільне часткове відшкодування ним шкоди потерпілій.

Також суд узяв до уваги висновок досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , наданої Гайсинським районним сектором № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області, згідно з якою орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує ОСОБА_8 , за місцем його проживання, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства дійшов до висновку про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства та середнього рівня небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

На підставі викладеного, районний суд дійшов до висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_8 , у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки із застосування положень ст.75 КК України

З таким висновком у частині призначення основного покарання та звільнення від його відбування з випробовуванням погоджується й колегія суддів. Натомість у апеляційній скарзі прокурора не наведено виключних підстав, з яких обраний судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 розмір основного покарання та звільнення від його відбування з іспитовим строком буде недостатнім для досягнення обвинуваченим мети покарання.

Під час апеляційного розгляду установлено, що обвинуваченому ОСОБА_8 виповнилося 26 років, тобто він є особою молодого віку, працює вчителем англійської мови в початкових класах та вчителем зарубіжної літератури 5-9 класів з січня 2024 року у Демківській гімназії Тросятянецької селищної ради, позитивно характеризується як за місцем роботи, так і за місцем проживання, уперше притягується до кримінальної відповідальності, кримінальне правопорушення вчинив з необережності, на даний час повністю відшкодував шкоду завдану потерпілій ОСОБА_9 , а інший потерпілий ОСОБА_14 немає до нього претензій та просив його суворо не карати, також стороною обвинувачення не надано доказів про вчинення обвинуваченим інших кримінальних чи адміністративних правопорушень.

Посилання прокурора на те, що при призначенні покарання районний суд не врахував того, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив тяжке кримінальне правопорушення та визнав вину частково, оскільки намагався применшити свою провину безпідставні та спростовуються змістом оскаржуваного вироку. При цьому колегія суддів зазначає, що хоч і кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України, є тяжким, однак учинене з необережності. Крім того, повне чи часткове визнання вини є правом, а не обов`язком обвинуваченого.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_8 під тиском неспростовних доказів, напередодні проведення дебатів, лише через рік після дорожньо-транспортної пригоди, а саме 19.01.2025, з метою уникнення відбування реального терміну покарання, змушений був відшкодувати потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 45 тис. грн.

Відповідно до ч.1 ст.127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Таким чином, відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, може відбуватися на будь-якому етапі кримінального провадження, у тому числі і перед судовими дебатами.

Що стосується доводів прокурора про те, що обвинувачений не відшкодував потерпілій ОСОБА_9 моральну шкоду у зв?язку з чим судом задоволено в повному обсязі цивільний позов потерпілої, то колегія суддів зауважує, що застосування ст. 75 КК України до основного покарання не звільняє обвинуваченого від обов`язку відшкодування моральної шкоди потерпілій під час стадії виконання вироку. Ба більше, призначення покарання у виді позбавлення волі навпаки утруднить таке відшкодування, оскільки призведе до того, що обвинувачений у такому разі втратить роботу та можливість інших підробітків для того, щоб заробити кошти для відшкодування моральної шкоди.

До того ж, ні потерпілою ОСОБА_9 , ні її представником адвокатом ОСОБА_10 вирок не оскаржується ні в частині покарання, ні в частині відшкодування моральної шкоди, більше того її представник у судових дебатах взагалі заперечував щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 реальної міри покарання, вказуючи, що на даний час завдана ОСОБА_9 шкода повністю відшкодована, а покарання, запропоноване прокурором, є занадто суворим для обвинуваченого .

Зрештою колегія суддів вважає, що прокурором у апеляційній скарзі не наведено переконливих мотивів, які б свідчили про відмінність принципового характеру в оцінці виду та розміру покарання чи вказували б на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом покаранням у виді трьох років позбавлення волі із застосування ст.75,76 КК України та позбавленням волі на строк 4 роки, яке необіхідно відбувати реально, про що прохає прокурор, а тому не вбачає підстав для посилення основного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Разом з тим, колегія судді погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що районний суд призначив обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання, проте всупереч вимогам ст. 75 КК України звільнив останнього від його відбування, унаслідок чого неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання, з ухваленням нового вироку.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст.77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

З нормативного розуміння наведених вимог закону вбачається що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2020 року справа № 761/22398/17, провадження № 51-673 км 20.

Крім того із системного аналізу положень ст.ст. 75, 77 КК України слідує, що додаткові покарання мають виконуватися реально, про що суд, з урахуванням положень ст. ст. 370, 374 КПК України та роз?яснень, що містяться в постанові Пленум Верховного Суду України від 21.12.1990 №11, зазначає у резолютивній частині вироку.

Однак, незважаючи на вказані положення закону, районний суд звільнив ОСОБА_8 вiд відбування не лише основного покарання у виді позбавлення волі, а й додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки, що є неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, звільняючи обвинуваченого вiд відбування основного i додаткового покарань з випробуванням та іспитовим строком, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409, ч.1 ст.413 КПК України є підставою для його скасування.

Крім цього, таке неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність у частині звільнення від відбування основного та додаткового покарання з випробовуванням (ст.ст.75,77 КК України) призвело i до невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, що також є підставою для скасування вироку відповідно до ч.2 ст.409, ст.414 КПК України та часткового задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 414,420 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 20 березня 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, установивши обвинуваченому іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України у зв`язку із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту проголошення вироку.

У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4