Справа №:755/6176/25
Провадження №: 1-кс/755/1388/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" квітня 2025 р. Слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі за участі прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , клопотання слідчого в ОВС - криміналіста 3 відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Київ) Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим майора юстиції ОСОБА_6 , подане в межах кримінального провадження № 0000051 від 20.02.2025 року про арешт майна,

встановив:

17.04.2025 в провадження слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого в ОВС - криміналіста 3 відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Київ) Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000051, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.02.2025 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України

Свої вимоги слідчий обґрунтовує тим, що 20.02.2014 РФ, як держава-агресор, здійснила окупацію території України - півострова Крим із застосуванням збройних сил, військових підрозділів та парамілітарних утворень.

Крім того, РФ утворила на окупованій території України в АР Крим федеральні органи державної влади РФ, правоохоронні органи та органи судової системи, місцевого самоврядування з метою становлення і зміцнення окупаційної влади РФ та недопущення контролю України над цією територією.

Здійснюючи підривну діяльність проти України, представники органів прокуратури, суддівського корпусу та інших органів державної влади іноземної держави утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронні органи та судову систему російської федерації з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим.

Незважаючи на наявність легітимного керівництва прокуратури Автономної Республіки Крим, колишнім старшим прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 у взаємодії з керівництвом Президії Верховної Ради Автономної Республіки Крим та представниками незаконних військових формувань здійснено самовільне протиправне присвоєння владних повноважень виконувача обов`язків прокурора Автономної Республіки Крим з подальшими незаконними діями, у тому числі проведенням кадрових призначень та звільненням працівників прокуратури.

Так, досудовим розслідуванням кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняв Присягу працівника прокуратури, відповідно до змісту якої він, присвячуючи свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі, урочисто присягнув: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов`язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов`язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури.

Наказом Генерального прокурора України ОСОБА_7 призначено на посаду прокурора Чорноморського району Автономної Республіки Крим. Наказом Генерального прокурора України від 06.10.2010 йому присвоєно класний чин - радник юстиції.

Рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим від 11.03.2014

№ 1729-6/14, тобто всупереч установленому чинним законодавством України порядку, ОСОБА_8 призначено на посаду прокурора Автономної Республіки Крим.

За допомогою не встановлених слідством осіб ОСОБА_8 у березні 2014 року запропонувала ОСОБА_7 працювати в незаконно створеній прокуратурі Автономної Республіки Крим та виконувати лише розпорядження та накази, надані нею.

У подальшому у березні 2014 року, більш точну дату встановити не виявилось за можливе, не встановленими слідством особами ОСОБА_7 запропоновано перейти до незаконно створеної прокуратури Республіки Крим, яка увійшла до складу прокуратури Російської Федерації.

Нехтуючи вищевказаними вимогами Конституції і законів України, Присягою працівника прокуратури ОСОБА_9 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, працівником правоохоронного органу, достовірно знаючи про незаконність призначення ОСОБА_8 на посаду так званого «прокурора Республіки Крим», а також незаконного проведення на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя референдуму, достовірно знаючи, що Автономна Республіка Крим є невід`ємною частиною України, на території якої діють виключно закони України та міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у березні 2014 року, більш точну дату та час органом досудового розслідування не встановлено, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності, посиленні окупації півострову та утворенні в АР Крим системи незаконних органів прокуратури Російської Федерації, погодився на незаконну пропозицію про продовження роботи у складі прокуратури АР Крим, а згодом - прокуратури Республіки Крим, без підпорядкування Генеральній прокуратурі Україні.

Продовжуючи свої умисні дії, громадянин України ОСОБА_7 , перебуваючи в АР Крим, достовірно знаючи, що Автономна Республіка Крим є невід`ємною частиною України, на території якої діють виключно закони України та міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у березні 2014 року, більш точну дату не встановлено, погодився на призначення його на посаду т.зв. «прокурора Чорноморського району Республіки Крим», де виконував вказівки і розпорядження так званих керівників зазначеної прокуратури.

Зокрема, починаючи з 2014 року ОСОБА_7 , займаючи посаду т.зв. «прокурора Чорноморського району Республіки Крим», знаходячись в смт. Чорноморьке АР Крим, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи на меті здійснення підривної діяльності проти України, достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, брав участь у судових засіданнях незаконно утворених судів Республіки Крим та підтриманні державного обвинувачення від імені Російської Федерації, чим вчиняв дії спрямовані на зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим.

Допомога ОСОБА_7 іноземній державі та її представникам у створенні та функціонуванні органів прокуратури Російської Федерації та на території АР Крим призвели до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим, завдяки чому окупація триває.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України - державна зрада, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, а саме: наданні іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

15.03.2016 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

04.05.2016 ОСОБА_7 оголошено у розшук. Здійснення розшукових заходів доручено співробітникам 2 відділу УЗНД Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим.

20.02.2025 з матеріалів кримінального провадження № 0002674 від 30.11.2015 виділено матеріали стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в окреме провадження за № 0000051.

28.02.2025 складено письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення особисто не вручено, проте вжито заходи для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Вважав, що арешт майна надасть змогу зберегти майно, унеможливить його подальше приховання, відчуження, та забезпечить конфіскацію майна як виду додаткового покарання.

Крім того, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Згідно даного реєстру громадянину України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Віліне Бахчисарайського району АР Крим, (РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , належить:

- будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 17,4, житлова площа (кв.м): 11,7, загальна вартість нерухомого майна: 21604,09 грн.: форма власності: приватна; частка власності: 1/1, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, Н-1464, 17.12.2004, Бахчисарайський ДНК, реєстраційний номер майна: 7792866, дата реєстрації: 25.06.2005;

- квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 70,7, житлова площа (кв.м): 32,0, загальна вартість нерухомого майна: 61611,52 грн.; форма власності: приватна; частка власності: 1/1, підстава виникнення права власності: договір дарування, реєстр № 1-4930, 27.12.2006, Четверта сімферопольська державна нотаріальна контора, реєстраційний номер майна: 3275292, дата реєстрації: 23.01.2007.

Крім цього, документами, які підтверджують право власності на майно, що арештовується, є відомості з Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Згідно даного реєстру громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , є власником:

- автомобіль марки "BMW 525 2498", 1990 року випуску, сірого кольору номер та серія знаку НОМЕР_2 , дата реєстрації 15.03.2013, номер кузова: НОМЕР_3 .

Таким чином, з метою запобігання можливості приховування та відчуження цього майна, необхідно накласти арешт із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

В судовому засіданні слідчий та прокурор внесене клопотання підтримали в повному обсязі, просили задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення клопотання, посилаючись на те, що з ОСОБА_7 відсутній зв`язок, що позбавляє його можливості узгодити правову позицію, а тому ним самостійно визначається думка з урахуванням його інтересів. Вважав, що підозра необґрунтована, як і відсутні підстави для застосування арешту на майно. Зауважив, що майно перебуває на окупованій території, а тому не зрозуміло яким чином буде забезпечено заборону відчуження майна.

Вивчивши зміст клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що Слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002674, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2015 року. Процесуальне керівництво здійснює Прокуратура АР Крим та м. Севастополя. Кримінальне провадження зареєстроване за фактом того, що працівники прокуратури Автономної Республіки Крим, в тому числі і громадянин України ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що Автономна Республіка Крим є невід`ємною частиною України, на території якої діють виключно закону України та міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в березні-серпні 2014 року погодилися на призначення на різні посади незаконно створеної прокуратури Республіки Крим, виконували вказівки і розпорядження так званих керівників вказаної прокуратури. Створення та діяльність на території України правоохоронного органу іноземної держави призвели до посилення окупації півострова Крим, забезпечили належне функціонування незаконних органів та злочинної організації на чолі з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Цими діями зазначені особи сприяли представникам РФ у проведенні підривної діяльності на території України, що полягало у створенні умов для функціонування на території України іноземного правоохоронного органу, а саме прокуратури РФ, та забезпечує тривалу окупацію півострова Крим.

20.02.2025 з матеріалів кримінального провадження № 0002674 від 30.11.2015 виділено матеріали стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в окреме провадження за № 0000051, за фактом того, що у 2014 році, перебуваючи на посаді прокурора Чорноморського району АР Крим, добровільно обійняв посаду т.зв «прокурора» у незаконно створених на ТОТ АР Крим органах прокуратури, чим вчинив діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, а саме: надав іноземній державі та її представниками допомогу у проведенні підривної діяльності проти України.

15.03.2016 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

28.02.2025 складено письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Частиною 1 статті 131 КПК України визначено, що захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Також, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частиною 2 статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3 - 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Санкція ч. 1 ст. 111 КК України, передбачає конфіскацію майна, як вид додаткового покарання.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

При цьому, слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 412129106 та за № 412128865 від 07.02.2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , належить на праві власності:

- будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 17,4 кв.м, житловою площею 11,7 кв.м., , загальна вартість нерухомого майна: 21604,09 грн., реєстраційний номер майна: 7792866;

- квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 70,7 кв.м, житловою площею 32,0 кв.м., загальна вартість нерухомого майна: 61611,52 грн.; реєстраційний номер майна: 3275292.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником транспортного засобу марки «BMW 525 2498», номер кузова: НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , 1990 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво НОМЕР_5 від 15.03.2014.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою конфіскації майна, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження майна.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 170-173, 175, 208, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000051, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.02.2025 року за підозрою ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, на об`єкти нерухомого та рухомого майна, власником якого є громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Віліне Бахчисарайського району АР Крим, РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпорядження, а саме:

- будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 17,4, житлова площа (кв.м): 11,7, загальна вартість нерухомого майна: 21604,09 грн.: форма власності: приватна; частка власності: 1/1, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, Н-1464, 17.12.2004, Бахчисарайський ДНК, реєстраційний номер майна: 7792866, дата реєстрації: 25.06.2005;

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 70,7, житлова площа (кв.м): 32,0, загальна вартість нерухомого майна: 61611,52 грн.; форма власності: приватна; частка власності: 1/1, підстава виникнення права власності: договір дарування, реєстр № 1-4930, 27.12.2006, Четверта сімферопольська державна нотаріальна контора, реєстраційний номер майна: 3275292, дата реєстрації: 23.01.2007;

- транспортний засіб марки «BMW 525 2498», 1990 року випуску, сірого кольору номер та серія знаку НОМЕР_2 , дата реєстрації 15.03.2014 року, номер кузова: НОМЕР_3 .

Заборонити державним реєстраторам та органам державної реєстрації прав (в тому числі, але не виключно Міністерству юстиції України та його територіальним органам), виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора, вчиняти реєстраційні дії стосовно: будинку за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна: 7792866; квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 3275292; транспортного засобу марки «BMW 525 2498», 1990 року випуску, сірого кольору номер та серія знаку НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1