Справа № 606/541/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000015 внесеного 15.01.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Григорівка Чаплинського району Херсонської області, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , судимого 28.03.2014 Стрийським міськрайонним судом Львівської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, 10.07.2020 звільнений по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

за участю:

прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Теребовля зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів" правоохоронними органами є органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» Військова служба правопорядку у Збройних Силах України - спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях, військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України, а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.

Наказом начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) №89 від 13.09.2023 майора юстиції ОСОБА_5 призначено на посаду старшим офіцером відділення запобігання вчиненню, виявлення і припинення кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_3 .

14.05.2025 о 08 год 00 хв. старший офіцер відділення запобігання вчиненню, виявлення і припинення кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_3 майор ОСОБА_5 на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.01.2025 року № 13-НР заступив в добовий наряд старшим групи оперативного реагування.

На підставі інформації, отриманої від начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо протиправної поведінки військовослужбовця ОСОБА_3 , ОСОБА_5 в складі групи оперативного реагування ІНФОРМАЦІЯ_5 14.01.2025 року близько 20 год 00 хв. прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_1 .

З метою з`ясування всіх обставин конфлікту за участю військовослужбовця ОСОБА_3 , ОСОБА_5 відрекомендувався йому, як працівник Військової служби правопорядку та пред`явив службове посвідчення, та з метою опитування ОСОБА_3 , розпочав з ним спілкування. Під час спілкування із майором ОСОБА_5 , ОСОБА_3 поводив себе агресивно, погрожував побиттям працівників Військової служби правопорядку.

14.01.2025 близько 22 год. 50 хв. ОСОБА_3 , йдучи коридором ІНФОРМАЦІЯ_4 поряд із ОСОБА_5 , знаючи що останній є військовослужбовцем Військової служби правопорядку, який відповідно до ст. 2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів" є працівником правоохоронного органу, діючи в порушення вимог ст. ст. 3,24,68 Конституції України, умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, розуміючи протиправність та суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, з особистих міркувань, демонструючи явну неповагу до авторитету державної влади, зловив передпліччям правої руки ОСОБА_5 за шию, здавивши її. Не послаблюючи здавлювання шиї ОСОБА_5 передпліччям правої руки, ОСОБА_3 штовхнув його назад, підставивши при цьому свою ногу, в результаті чого кинув ОСОБА_5 на підлогу та впав на нього. Лежачи на підлозі ОСОБА_3 продовжив здавлювати передпліччям правої руки шию ОСОБА_5 та наносити йому удари вільною рукою в ділянку тулуба, поки його дії не були припинені іншими особами.

В результаті вказаних дій ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівого плечового суглоба у виді повного вивиху головки плечової кістки та пошкодження зв`язкового апарату (розривів передньо-нижньої суглобової губи, нижньої плечолопаткової зв`язки, підлопаткового, підосного малого круглого та дельтовидного м`язів, великого круглого м`язу довгої латеральної гілок триголового м`язу, сухожилка надоєного м`яза, пошкодження Хілл-Сакса), що супроводжувалась розвитком тендинозу надоєного підлопаткового і підосного м`язів, гемартрозу та бурситу, що в своєму клінічному перебігу супроводжуються тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, тобто в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що дійсно вчинив кримінальне правопорушення за обставин, зазначених у обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих під час досудового розслідування, при цьому показав, що щиро розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушенні, не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Також зазначив, що кримінальне правопорушення він вчинив перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, однак на даний час пройшов лікування від алкоголізму, алкоголю більше не вживає, на даний час його переведено на військову службу у Київську область, де він належно виконує свій обов`язок, за вчинене йому дуже соромно, просив вибачення у потерпілого. Обвинувачений просив суд його суворо не карати та не позбавляти волі.

Інші учасники судового розгляду також не заперечували проти розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми діями, що виразились в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчинив за обставин, вказаних в обвинувальному акті, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог статті 65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, який згідно статті 12 КК України є нетяжким злочином.

Обставиною, якя обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до статті 67 КК України рецидив злочинів.

Обставиною, якя пом`якшує покарання обвинуваченого згідно статті 66 КК України є щире каяття.

Відповідно до вимог, визначених у статтях 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом враховується, особа винного, який є учасником бойових дій, вину визнав повністю, каявся у вчиненому, його вік, стан здоров`я, зокрема, наявність наслідків мінно-вибухових травм, а також те, що такий раніше судимий вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.03.2014 за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі, 10.07.2020 звільнений по відбуттю строку покарання. За місцем проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно, за попереднім місцем несення служби - ІНФОРМАЦІЯ_6 характеризується негативно. На обліку у лікаря нарколога чи психіатра ОСОБА_3 не перебуває.

Згідно висновку судово - психіатричного експерта №39 від 16.01.2025 ОСОБА_3 виявляє ознаки розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, що не досягають рівня хронічного психозу чи вираженого недоумства. ОСОБА_3 на час вчинення злочину міг давати звіт своїм діям та керувати ними. В період інкримінованого йому діяння тимчасовими розладами психічної діяльності не страждав, а виявляв ознаки розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, що не досягають рівня хронічного психозу чи вираженого недоумства, міг давати звіт своїм діям та керувати ними. ОСОБА_3 на даний час може давати звіт своїм діям та керувати ними, не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи наведене, позиції прокурора та потерпілого щодо призначення покарання, керуючись принципами індивідуалізації покарання, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене, у виді позбавлення волі.

Разом з тим, на підставі ст. 75 КК України, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши при цьому іспитовий строк, із покладенням на нього обов`язків, згідно ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

При призначенні покарання суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.08.2020 у справі №759/13520/18, згідно якої судимість особи, навіть не знята та непогашена, не може бути перешкодою для застосування ст.75 КК України.

Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

На момент проголошення вироку запобіжний захід у ОСОБА_3 відсутній.

Керуючись статтями 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.345 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Згідно ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подано апеляцію до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя ОСОБА_1