ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/790/25
Провадження №1-кс/477/524/25
УХВАЛА

про арешт майна

15 травня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000284 від 05 квітня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2025 року до Вітовського районного суду Миколаївської області засобами поштового зв`язку надійшло клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000284 від 05 квітня 2025 року про накладення арешту на майно, що було вилучене 01 травня 2025 року в ході проведення санкціонованого обшуку транспортного засобу, автомобіля марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у фактичному володінні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Миколаївській області за фактом вимагання мешканцями Миколаївської області неіснуючого боргу у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 05 квітня 2025 року внесено відомості до ЄРДР за №0000284 та розпочато досудове розслідування з попередньою кваліфікацією за частиною четвертою статті 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 реалізуючи спільно розроблений злочинний план, спрямований на здійснення незаконної вимоги передачі чужого майна, поєднаної з погрозою розповсюдження інформації, яку б потерпілий бажав зберегти в таємниці, з корисливих спонукань, переслідуючи мету особистого незаконного збагачення систематично впродовж періоду часу з жовтня 2023 року по 01 травня 2025 року вчинили дії, направлені на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5

01 травня 2025 року в межах вказаного кримінального провадження проведено обшук транспортного засобу, автомобіля марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у фактичному володінні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як іншого володіння особи під час якого було виявлено та вилучено майно та транспортний засіб .

Оскільки вилучене майно на думку слідчого відповідає критеріям означеним у статті 98 КПК України та є речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, а ОСОБА_4 повідомлений про підозру у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною четвертою статті 189 КК України, санкція якої передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, прокурор ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт цього майна з метою збереження його як речового доказу та забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

У судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явилася, подавши заяву про розгляд клопотання за її відсутності.

ОСОБА_4 , як володілець майна, з приводу якого вирішується питання про накладення арешту, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки.

ОСОБА_8 як власник вилученого транспортного засобу в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причини неявки.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000284 від 05 квітня 2025 року за правовою кваліфікацією, передбаченою частиною четвертою статті 189 КК України за фактом вимагання мешканцями Миколаївської області неіснуючого боргу у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Досудовим розслідуванням цього кримінального провадження встановлено, що приблизно в жовтні 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , керуючись злочинним умислом, направленим на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами потерпілого ОСОБА_5 , при невстановлених обставинах, вступив в попередню злочинну змову із своїм сином - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 під приводом повернення неіснуючого зобов`язання шляхом вимагання, поєднаного із погрозами розповсюдження інформації, яку б потерпілий бажав зберегти в таємниці.

З метою досягнення злочинної мети ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залучили до реалізації розробленого ними злочинного плану свого знайомого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Реалізуючи спільно розроблений злочинний план та переслідуючи мету особистого незаконного збагачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 систематично впродовж періоду часу з жовтня 2023 року по 01 травня 2025 року виконували активні дії, направлені на досягнення спільної злочинної мети - заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , шляхом вимагання у потерпілого грошових коштів в рахунок неіснуючого боргу в різних сумах (від 500 до 4000 доларів США щотижнево) для чого ініціювали зустрічі з потерпілим ОСОБА_5 , в ході яких особисто висловлювали останньому вимогу передачі їм грошових коштів.

В результаті вказаних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 незаконно впродовж періоду часу з жовтня 2023 року по 01 травня 2025 року отримали грошові кошти потерпілого на суму близько 70 000 доларів США (еквівалентно 2800000 гривень), які розподілили між собою, розпорядившись ними на власний розсуд.

Зокрема 10 квітня 2025 року приблизно о 15.00 годині ОСОБА_4 , маючи на меті особисте незаконне збагачення, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , попередньо узгодивши з потерпілим місце та час зустрічі, прибув за місцем роботи потерпілого ОСОБА_5 з метою отримання від потерпілого ОСОБА_5 частини грошових коштів під приводом погашення неіснуючого боргу в сумі 200 доларів США.

В ході зустрічі потерпілий ОСОБА_5 , діючи під контролем працівників поліції, передав ОСОБА_4 на вимогу останнього грошові кошти в сумі 200 доларів США (2 купюри по 100 доларів США кожна), які в той же день останній передав ОСОБА_7 .

Крім того, 01 травня 2025 року приблизно о 09.40 годині ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , маючи на меті особисте незаконне збагачення, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію спільно розробленого ними злочинного плану, направленого на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , шляхом вимагання, попередньо узгодивши з потерпілим місце та час зустрічі, на автомобілі марки OPEL VECTRA, державний номерний знак НОМЕР_2 прибули за місцем роботи потерпілого ОСОБА_5 з метою отримання від потерпілого ОСОБА_5 частини грошових коштів під приводом погашення неіснуючого боргу в сумі 3000 доларів США.

ОСОБА_4 вийшовши з транспортного засобу, направився за місцем роботи потерпілого ОСОБА_5 де в ході зустрічі останній, діючи під контролем працівників поліції, передав ОСОБА_4 на вимогу останнього грошові кошти в сумі 3000 доларів США (30 купюр по 100 доларів США кожна).

01 травня 2025 року, у межах цього кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 30 квітня 2025 року, проведено обшук транспортного засобу, автомобіля марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у фактичному володінні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як іншого володіння особи під час якого, було виявлено та вилучено речі та документи.

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 01 травня 2025 року, вилучене, в ході проведення обшуку транспортного засобу, автомобіля марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак НОМЕР_1 майно, визнано в якості речових доказів у кримінальному провадженні №0000284 від 05 квітня 2025 року.

01 травня 2025 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна (вимаганні), з погрозами насильства над потерпілим і погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, вчинених в умовах воєнного стану.

З метою збереження речових доказів, прокурор ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно.

Вирішуючи клопотання в межах заявлених вимог та відповідно до наданих стороною обвинувачення доказів, а також з урахуванням заперечень сторони захисту, слідчий суддя виходить з такого.

Порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (частина третя статті 132 КПК України).

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Зі змісту клопотання, та доданих до нього матеріалів, зокрема протоколу обшуку від 01 травня 2025 року вбачається, що під час обшуку іншого володіння особи транспортного засобу автомобіля, марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак НОМЕР_1 , слідчим віднайдено в середині цього транспортного засобу речі та документи на відшукання яких було надано дозвіл ухвалою слідчого судді, після чого вилучено сам транспортний засіб.

При цьому, звертаючись із цим клопотанням прокурор ОСОБА_3 просила накласти арешт на вилучене майно, з метою збереження речових доказів, посилаючись на відповідність вилученого майна ознакам, визначених статтею 98 КПК України та з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання з огляду на те, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України, санкція якої передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна,.

Оцінюючи дані доводи прокурора, слідчий суддя погоджується, що вилучені під час обшуку речі та документи, які перебували в середині автомобіля, марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак НОМЕР_1 можуть містити у собі відомості, що підлягають встановленню під час досудового розслідування, та відповідають критерію речового доказу, що наведений у статті 98 КПК України, тому для їх збереження такі речі та документи мають бути арештовані, для запобігання їх пошкодженню, знищенню чи спотворенню.

У свою чергу, слідчий суддя вважає неналежними доводи прокурора в частині необхідності накладення арешту на вилучений транспортний засіб, так як ним не наведено підстав та обставин вважати вказане вище вилучене майно речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Так за змістом клопотання прокурора неможливо зрозуміти яким чином транспортний засіб автомобіль, марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак НОМЕР_1 , відноситься до кримінального провадження, які сліди зберіг на собі, чи є вказаний транспортний засіб предметом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали поданого клопотання не містять достатніх підстав вважати, що вилучений автомобіль, марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак НОМЕР_1 є засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, прокурором не наведено які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберігати вилучене майно, яким чином воно може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на не обґрунтованість необхідності арешту цього майна з метою його збереження як речового доказу, через його невідповідність критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

При цьому, підстав вважати, що вказане майно могло бути здобуто незаконним шляхом, що могло мати своїм наслідком застосування до нього спеціальної конфіскації ініціатором клопотання не наведено, а слідчим суддею під час розгляду клопотання не встановлено.

Крім того, як вбачається за змістом клопотання про арешт майна, прокурор, посилаючись на необхідність у подальшому вирішити питання з приводу конфіскації майна підозрюваного, просила накласти арешт на вказане майно в тому числі для забезпечення конфіскації як виду покарання у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

В той же час, оцінюючи доводи прокурора про арешт транспортного засобу автомобіля марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідчий суддя враховує те, що за матеріалами клопотання вбачається, що станом на час проведення обшуку орган досудового розслідування володів достатніми відомостями щодо власника транспортного засобу, що зокрема вбачається і з ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку.

При цьому, згідно статті 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Тому, санкція статті Кримінального кодексу України, яка інкримінуються підозрюваному ОСОБА_4 передбачає конфіскацію майна саме підозрюваного, обвинуваченого, а не третіх осіб, у власності яких знаходиться майно і відносно якого визначено правовий статус, яке вважається ними набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Аналогічне визначення майна, що підлягає конфіскації визначене також у статті 49 Кримінально-виконавчого кодексу України.

З огляду на те, що слідчим не доведено належними доказами належність майна, на яке він просить накласти арешт саме підозрюваному, то вочевидь таке клопотання не підлягає задоволенню , що відповідає приписам пункту 18 частини першої статті 3 КПК України.

З огляду на викладене, оскільки за загальним правилом, визначеним частиною третьою статті 132 КПК України, застосування заходу забезпечення кримінального провадження можливе лише тільки коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йшлося в клопотанні сторони обвинувачення, а накладення арешту, без з`ясування вище вказаних обставини може бути надмірним тягарем та перешкоджати реалізації підозрюваним та членами його родини гарантованих Конституцією України прав, слідчий суддя також дійшов висновку, що клопотання прокурора про арешт майна з метою забезпечення конфіскації як виду покарання у цьому кримінальному провадженні не обґрунтовано належним чином, тому клопотання в цій частині задоволенню не підлягає.

За вказаного клопотання прокурора ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, шляхом накладення арешту на майно, що було віднайдене та вилучене під час обшуку транспортного засобу, автомобіля марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , однак без арешту самого транспортного засобу.

Керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене 01 травня року, під час проведення обшуку іншого володіння особи транспортного засобу - автомобіля марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак НОМЕР_1 , із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном, а саме на:

стартовий пакет оператора «Київстар» без сім-картки;

мобільний телефон марки «Sigma mobile», імеі1: НОМЕР_3 , імеі2: НОМЕР_4 з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» номер НОМЕР_5 .

В частині накладення арешту на автомобіль марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_9