ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2123/25 Справа № 205/1744/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 07 травня 2025 року стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Овощеве, Джанкойський р-н, АР Крим, проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

у провадженні за клопотанням засудженого про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк на підставі статті 82 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 07 травня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк на підставі ст. 82 КК.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що наявність дружини та відвідування релігійних заходів саме по собі не доводить того, що такий засуджений став на шлях виправлення в розумінні положень статті 82 КК. Окрім того, згідно з інформацією, наявною в матеріалах провадження, засудженому ОСОБА_7 неодноразово було відмовлено в направленні матеріалів в суд, щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк на підставі ч. 5 ст. 82 КК, як такому, що не став на шлях виправлення.

Аналізуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Крім того, засуджений просить замінити призначене покарання у виді довічного позбавлення волі не на 15-20 років позбавлення волі, а на позбавлення волі строком на 25 років з моменту взяття його під варту, що не відповідає вимогам ст. 82 КК.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і просить постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого.

Зазначає, що висновки суду про те, що засуджений не став на шлях виправлення не відповідають фактичним обставинам справи. За час перебування в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» з 23.12.2019 допустив лише одне стягнення, яке вже погашене. Висновки суду, що ОСОБА_7 неодноразово було відмовлено в направленні до суду матеріалів для заміни покарання, не підтверджуються відомостями, викладеними в характеристиці на засудженого ОСОБА_7 . Вважає, що наявні підстави, передбачені ст. 82 КК для заміни ОСОБА_7 довічного позбавлення волі на певний строк.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і просить постановити нову, якою задовольнити його клопотання. Наводить доводи зміст яких полягає у тому, що ухвала суду не відповідає вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України, є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою. Суд першої інстанції не дав належної оцінки висновку щодо ступеня виправлення засудженого, відповідно до якого ризик вчинення нового кримінального правопорушення оцінюється як середній. Адміністрація установи 19.01.2023 підготувала висновок та звернулась з поданням до суду про заміну довічного позбавлення волі на певний строк, чим підтвердила, що він став на шлях виправлення та є підстави для застосування ст. 82 КК. Висновки суду про наявність й нього стягнень, є необґрунтовані, тому що всі стягнення погашені. Суд не врахував визнання засудженим своєї вини та каяття у вчиненому, що він не працевлаштований в установі виконання покарань, з причин не залежать від його волі. Зазначає, що він довів своє виправлення, у зв`язку з чим є підстави для заміни довічного позбавлення волі на певний строк.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник та в режимі відеоконференції засуджений підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, скасувати ухвалу суду та задовольнити клопотання засудженого.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг і просив залишити їх без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, висновки та мотиви суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції доходить висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2002 року за ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 187, п.п. 2, 6, 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі. Початок строку покарання ОСОБА_7 рахується з 5 грудня 2001 року.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№89)».

Із характеристик на засудженого ОСОБА_7 , від 07 лютого 2025 року, наданих адміністрацією Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№89)» вбачається, що під час перебування у Запорізькому СІЗО (№10) характеризувався негативно. Один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашено. Заохочень не мав.

Під час перебування у Вільнянському СІЗО (№11) характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

Під час перебування в ДУ «Софіївській виправній колонії (№55) характеризувався негативно, три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, з них один раз поміщався в карцер. Стягнення погашені. Заохочень не має.

З 23 грудня 2019 року перебуває в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№ 89), для відбуття покарання в приміщенні камерного типу сектору максимального рівня безпеки.

Один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашено. На виробництві установи не працевлаштований по незалежним від нього причинам. Від праці не відмовляється.

5 лютого 2020 року на засіданні адміністративної комісії установи розглядалося питання про можливість застосування зміни умов тримання відповідно до ст. 100, 151-1 Кримінального-виконавчого кодексу України (далі - КВК), на якій було відмовлено в застосуванні як особі яка не стає на шлях виправлення.

09 грудня 2022 року на адміністративній комісії установи розглядалося питання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до ст. 82 КК, на якій було відмовлено, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

6 січня 2023 року звертався до Офісу Президента України, з клопотанням про помилування, яке залишилося без задоволення.

Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

До матеріалів справи долучені клопотання релігійних організацій «Християнська церква «Нове покоління» у місті Запоріжжя, Релігійної громади Євангельських християн віри повної Євангелії «Ковчег спасіння» від 22 серпня 2019 року, які підтримують ОСОБА_7 в його прагненні стати на шлях виправлення, та підтверджують готовність зазначених громад прийняти його під опіку у разі звільнення.

З вищевикладеного слідує, що суд першої інстанції врахував всі обставини даної справи та відомості, що характеризують особу засудженого ОСОБА_7 , в тому числі й ті на які посилається захисник та засуджений в апеляційних скаргах, а саме що під час відбування покарання в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№ 89) ОСОБА_7 один раз притягнутий до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашене за строком давності.

Стосовно посилань засудженого, що адміністрація установи 19.01.2023 підготувала висновок та звернулась з поданням до суду про заміну довічного позбавлення волі на певний строк чим, на думку засудженого, підтвердила, що він став на шлях виправлення, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки документи на які посилається засуджений відсутні в матеріалах справи і не долучені до апеляційної скарги.

Частиною першою статті 82 КК, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» №2690-ІХ, який набрав чинності 06 листопада 2022 року, передбачено, що невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до частини п`ятої статті 82 КК покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Отже, заміна призначеного засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років можливе лише у разі, як що такий засуджений став на шлях виправлення і відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Частиною першою статті 6 КВК визначено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що відбуття особою частини покарання, яка є необхідною для застосування ст. 82 КК на є самодостатньою підставою для ухвалення такого рішення. Також, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що наявність дружини та відвідування релігійних заходів саме по собі не доводить того, що такий засуджений став на шлях виправлення в розумінні положень статті 82 КК.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які вказували б на виправлення засудженого. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Крім того, засуджений просить замінити призначене покарання у виді довічного позбавлення волі не на 15-20 років позбавлення волі, а на позбавлення волі строком на 25 років з моменту взяття його під варту, що не ґрунтується на вимогах ст. 82 КК.

Як слушно зауважив суд першої інстанції, що на виконання вимог Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні «Петухов проти України», 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Такі обставини не зобов`язують суд автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття останньою покарання строком від 15 років. Рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

В апеляційних скаргах містяться також інші доводи, які не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам, на які ОСОБА_7 та його захисник акцентували увагу в судовому засіданні та в апеляційних скаргах, викладені вище.

Апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції надана належна оцінка матеріалам справи, більшість доводів, викладених в апеляційних скаргах є аналогічними з висловленими доводами в суді першої інстанції, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, відхилив їх і з такою оцінкою погоджується суд апеляційної інстанції.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, у зв`язку з чим підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 07 травня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк на підставі статті 82 Кримінального кодексу України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4