ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2219/25 Справа № 201/2459/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду (в режимі відеоконференції) кримінальне провадження №0000478 та 0001578 за апеляційними скаргами прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Соборного районного суду м. Дніпра від 29 квітня 2025 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, в останнє: 10.01.2024 Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, -

визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК призначено ОСОБА_7 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10.01.2024, більш суворим покаранням призначеним цим вироком, визначено до відбування дев`ять років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено відраховувати з 29 квітня 2025 року.

Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк його перебування під вартою в період з 13 жовтня 2023 року по 29 квітня 2025 року із розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

13.10.2023 приблизно о 15:30 годині біля буд. 100 по вул. Набережна Перемоги в м.Дніпро між ОСОБА_7 та раніше йому знайомим ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин стався словесний конфлікту, який переріс у бійку та штовханину, в ході чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті потерпілого.

Далі ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел направлений на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, перебуваючи за вищевказаною адресою у вищевказаний час, взяв до рук металевий ніж сірого кольору, наблизився до ОСОБА_11 та наніс прямий удар в область грудної клітки зліва. Від отриманого поранення ОСОБА_11 перестав чинити опір нападнику, скориставшись чим ОСОБА_7 посадив потерпілого на лавочку, та в той час як потерпілий перебував у сидячому положенні, наніс йому ще чотири прямих удари в область грудної клітки та передньої черевної стінки зліва, спричинивши ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва в проекції 9,10-го ребра, що закінчується сліпо в підшкірно-жировій клітковині; чотирьох непроникаючих колото-різаних поранень передньої черевної стінки зліва, в мезогастрії та гіпогастрії, які закінчуються сліпо в м`язах передньої черевної стінки.

Після чого ОСОБА_7 вчинивши всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця - позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , покинув місце вчинення злочину, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі обвинуваченого, так як потерпілого ОСОБА_11 було госпіталізовано до КП «ДОКЛ ім. І.І. Мечникова» ДОР та надано необхідну медичну допомогу.

Дії обвинуваченого ОСОБА_12 кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК, як закінчений замах на вбивство тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеність вини і кваліфікацію дій ОСОБА_7 вважає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом допущені порушення вимог ст.ст.370,374 КПК, оскільки в судовому рішенні зміст кожного доказу не розкрито, а висновки суду щодо оцінки таких доказів (п.23 вироку) містять лише загальне формулювання про достатність доказів для прийняття рішення без деталізації, що кожен з доказів підтверджує.

Наприклад, покази свідка ОСОБА_13 , який був очевидцем злочину, свідчать про час, місце та спосіб скоєння замаху на умисне вбивство за допомогою ножа, який перебував не у потерпілого, а виключно обвинуваченого, що повністю узгоджується з показами потерпілого ОСОБА_14 щодо таких обставин.

Відповідно до вироку суду не зазначено, показами яких свідків та висновком якої саме експертизи спростовується версія ОСОБА_7 про те, що потерпілий напав на нього з ножем, мотивуючи такий висновок відсутністю відбитків пальців рук потерпілого на ножі.

Крім того, як вбачається з вироку, ОСОБА_7 є особою раніше неодноразово судимою, останній раз 23.03.2020 за ч.2 ст.125, ч.1 ст.121 КК до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Звільнений 31.03.2023 за відбуттям покарання, тобто за 6 місяців до вчинення вказаного злочину.

Однак, як зауважує прокурор, суд першої інстанції зазначену обставину до уваги не взяв та у вироку зазначив, що обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання в судовому засіданні не встановлено.

Також судом під час зарахування попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 у строк покарання не зазначено норму Кримінального закону відповідно до якого ним приймається таке рішення.

На підставі викладеного, прокурор просить вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29.04.2025 щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК - скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок щодо ОСОБА_7 з урахуванням обтяжуючих покарання обставин, а саме рецидив злочинів, визнати його винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст.115 КК - у вигляді 9 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суровим призначивши остаточне покарання у вигляді 9 років позбавлення волі.

На підставі ст.72 КК зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк його перебування під вартою в період з 13 жовтня 2023 року по 29 квітня 2025 року із розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

У поданій апеляційній скарзі захисник зазначає про незаконність судового рішення через неправильне застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність, оскільки в діях ОСОБА_7 відсутній умисел на позбавлення життя потерпілого.

Посилається на те, що ОСОБА_7 на протязі досудового та судового розгляду справи пояснював, що потерпілий був ініціатором конфлікту та першим наніс удар ножем. Саме тому з метою свого захисту він змушений був забрати ніж та нанести декілька ударів ОСОБА_11 .

Судом першої інстанції не враховано, що 16.10.2023 підрозділом дізнання ВП № 5 Дніпропетровського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області було внесено відомості в ЄРДР за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК по факту спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Слідчий ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області прийняла заяву від ОСОБА_7 , в якій він просив прийняти міри до ОСОБА_11 , який 13.10.2023 приблизно о 15.30 годині, перебуваючи біля будинку № 100 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпро, спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді ножового поранення лівої кінцівки зверху.

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи, у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження: колото-різана рана верхньої третини лівого плеча, що спричинена від дії не менш одного удару плоского колюче-ріжучого предмету, типу клинка ножа, в термін, на який вказує обстежений, тобто 13.10.2023. Виявлене тілесне ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалість понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день).

Незважаючи на висновки експертизи про спричинення ОСОБА_7 тілесного ушкодження, органом досудового розслідування не було надано належної оцінки цьому факту, що призвело до неправильної кваліфікації дій обвинуваченого.

Вказує, що в ході досудового розслідування очевидців даного злочину не було встановлено, як і не було встановлено належність ножа.

На думку захисника вина ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК не знаходить свого належного підтвердження, його дії потребують більш м`якої кваліфікації.

Враховуючи наведене захисник просить вирок Соборного районного суду м.Дніпра від 29 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого на ч.1 ст. 121 КК та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_11 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового розгляду, про причин своєї неявки суд не повідомив, але його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, які просили перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з з ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК на ч.1 ст.121 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, одночасно заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення; вислухавши думку прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, але заперечувала проти задоволення апеляційних вимог захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.15, ч.1 ст.115 КК при обставинах, встановлених вироком суду, правова кваліфікація його дій, вид та міра призначеного покарання - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Відповідно до положень статті 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно статей 85 та 86 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.ч.1,4 ст.95 КПК показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.99 КПК, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Істотних порушень закону, які б слугували підставою для скасування рішення суду першої інстанції не допущено, а висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.15, ч.1 115 КК, при зазначених у вироку обставинах відповідають матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, пояснивши, що в день події він та його знайомий ОСОБА_13 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, сиділи на лавці біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 . До них підійшов потерпілий ОСОБА_11 , з яким у обвинуваченого виник словесний конфлікт, в ході якого потерпілий достав ніж та вдарив обвинуваченого в плече. Обвинувачений вихопив ніж з руки потерпілого та захищаючись, наніс потерпілому декілька ударів в різні частини тіла після чого встромив ніж в землю біля лавки і пішов до аптеки за бинтами, однак повернутись не зміг, оскільки був затриманий працівниками поліції. Потім він був доставлений до лікарні, де йому зашивали поранення, отримане від потерпілого. Зазначав, що діяв в умовах необхідної оборони, однак під час судових дебатів просив перекваліфікувати його дії на ч.1 ст. 121 КК.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_15 , його вина у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується дослідженими під час судового розгляду та наведеними у вироку наступними доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_14 суду пояснив, що 13.10.2023 приблизно в обідній час він йшов з магазин, біля будинку № 100 по вул. Н. Перемоги в м. Дніпрі зустрів свого сусіда ОСОБА_13 , з яким присів на лавку. Через деякий час до них підійшов ОСОБА_7 , який почав ображати потерпілого. Потерпілий штовхнув обвинуваченого у груди, а останній дістав ніж та завдав йому два удари в лівій бік грудної клітини, від чого потерпілий впав. Потім ОСОБА_7 підняв потерпілого, посадив на лавку та знову декілька разів вдарив потерпілого ножем у грудну клітину від чого потерпілий втратив свідомість.

Аналогічні пояснення потерпілий ОСОБА_11 надавав під час досудового розслідування при проведення за його участю 23.10.2023 слідчого експерименту, де він розказав та продемонстрував, як ОСОБА_7 наніс йому кілька ударів кулаками в область тулуба, потім дістав ніж з кишені та своєю правою рукою знаходячись з ліва від нього наніс два прямих удари ножем в область живота та грудної клітини. Після чого ОСОБА_7 схопив його за одяг та плечі і силоміць посадив на лавку, підійшов до нього та своєю правою рукою наніс йому ще три прямих удари ножем в область грудної клітини з лівого боку, після чого встромив ножа в землю та покинув місце злочину (т.3 а.п. 171-175).

Згідно висновків судово-медичної експертизи № 3491е від 30.10.2025, виявлені у потерпілого тілесні ушкодження не суперечать механізму, локації та характеру на які вказує ОСОБА_11 в ході проведення слідчого експерименту (т.3 а.п.169-170).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 3473е від 30.10.2023, у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: ??непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва в проекції 9,10-го ребра, що закінчується сліпо в підшкірно-жировій клітковині; ??чотирьох непроникаючих колото-різаних поранень передньої черевної стінки зліва, в мезогастрії та гіпогастрії, які закінчуються сліпо в м?язах передньої черевної стінки.

Виявлені у нього тілесні ушкодження спричинені від не менш як 5-ти механічних дій гострого предмету (предметів), який (які) володів (володіли) колючо-ріжучими властивостями, що діяв (діяли) в ділянку грудної клітини та черева більш зліва, яким могло бути і вістря ножа або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями, що підтверджується характером поранень та наявністю раньових каналів.

За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження (як кожне окремо) відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні (21 день) (т.3 а.п. 137-140).

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_13 пояснив, що 13.10.2023 він сидів біля будинку № 100 по вул. Н. Перемоги в м. Дніпро на лавці та випивав спиртні напої разом зі своїм знайомим, який через деякий пішов до дому, залишивши свідка на лавці. Через деякий час до свідка підійшов сусід ОСОБА_11 , який присів поруч і вони почали спілкувались. Потім них підійшов ОСОБА_7 у якого з ОСОБА_11 виникла словесна сварка, яка переросла в бійку. В той момент коли ОСОБА_11 присів на лавку, свідок побачив як ОСОБА_7 дістав ніж та наніс два удари ОСОБА_11 у груди. Свідок злякався і втік. Він зустрів іншого сусіда, якого попросив викликати поліцію. Додатково зазначив, що ніж дістав саме ОСОБА_7 , а ОСОБА_11 не бив його. Крові на ОСОБА_7 свідок також не бачив.

Під час проведення на досудовому розслідуванні 23.10.2023слідчого експерименту за його участю свідок ОСОБА_13 вказав, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11 стояли на відстані один від одного приблизно кілька метрів обличчям один до одного, і між ними сталась бійка, під час якої ОСОБА_7 дістав ножа та наніс два удари ОСОБА_11 в область живота перебуваючи з лівого боку від потерпілого. Далі ОСОБА_13 злякався та почав тікати, в цей час обернувшись побачив як ОСОБА_7 утримуючи ОСОБА_11 силоміць за одяг посадив потерпілого на лавку, тримаючи в лівій руці ножа, наніс ще кілька ударів потерпілому в область грудної клітини зліва, після чого потерпілий вже не міг чинити опір (т.3 а.п. 180-184).

Свідок ОСОБА_16 суду першої інстанції пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 . В той день 13.10.2023 виходив з під`їзду, до нього підійшов сусід та попросив викликати поліцію, так як там неподалеку зарізали людину. Свідок зателефонував до поліції та пішов до місця події де побачив, як ОСОБА_7 б`є ОСОБА_11 . Свідок не придав цьому великого значення, оскільки вони візуально були обидва у стані сп`яніння, і ані ножа, ані крові не бачив. Про цю подію і місце свідок повідомив поліцію та пішов далі до магазину. Повертаючись він побачив наряд поліції та ОСОБА_11 , який сидів на лавці весь у крові. Потім свідку повідомили, що у потерпілого були ножеві поранення. Далі поліція попросила свідка проїхати з ними по району аби допомогти відшукати ОСОБА_7 . Через деякий час він помітив та впізнав ОСОБА_7 , який також був зі слідами крові.

Під час проведення такої слідчої дії як пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.10.2023, свідок ОСОБА_16 впізнав під фото № 2 ОСОБА_7 , як особу яка 13.10.2023 близько 15.50 годин, у дворі будинку за адресою: м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, 100, своїми обома руками наніс близько 3-4 ударів в обличчя особі під фото № 1 ОСОБА_11 (т.3 а.с. 19-22, 23-26).

Крім наведених пояснень обвинуваченого, потерпілого та свідків, приймаючи рішення про доведеність вини ОСОБА_7 за ч.1 ст.15, ч.1 ст. 115 КК, судом першої інстанції було враховано досліджені письмові докази, зокрема:

- протокол огляду місця події від 13.10.2023, відповідно до якого об`єктом огляду є ділянка місцевості, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, 100, навпроти під`їзду № 1. Біля під`їзду розташована дерев`яна лавка, на якій виявлено куртку темно синього кольору, на якій виявлено пошкодження у вигляді чотирьох наскрізних отворів з лівої сторони, сорочку в клітинку синього кольору з пошкодженнями у вигляді чотирьох наскрізних отворів на якій маються сліди бурого кольору. Поруч з лавкою на ґрунті виявлено ніж металевий розміром 20 сантиметрів, з яких 9 клинок. З вказаного ножа було зроблено змиви речовини бурого кольору. На руків`ї ножа було виявлено 2 сліди папілярних візерунки (т.3 а.п. 12-14);

- висновок судово-трасологічної експертизи № СЕ-19/104-23/37014-Д від 19.10.2023, відповідно до якого два сліди пальців рук розмірами 21?12мм та 20?13мм, від копійовані на липкі стрічки розмірами 31?19мм та 32?20мм, вилучені 13.10.2023 в ході огляду місця події з поверхні металевого ножа, за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, біля буд. 100, придатні для ідентифікації за ними особи (осіб) та залишені відповідно безіменним пальцем правої руки та середнім пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім?я ОСОБА_7 (т.3 а.с. 160-166);

- протокол огляду від 16.10.2023, відповідно до якого предметом огляду є картонна коробка вилучена в ході огляду місця події за адресою: м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, біля будинку № 100 від 13.10.2023, всередині якої знаходиться темно синя куртка з пошкодженнями у вигляді 4-5 порізів з лівого боку та слідами РБК, сорочка синя у клітинку з механічними пошкодженнями у вигляді порізів у кількості 4-5 пошкодженнями та слідами РБК та кепка чоловіча чорного кольору (т.3 а.п. 143-147);

- висновок судово трасологічної експертизи № СЕ-19/104-23/36979-ТР від 20.10.2023, відповідно до якого, на лівій половинці та спинці куртки, вилученій 13.10.2023 в ході огляду місця події за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги біля буд. 100, наявні шість наскрізних пошкоджень, які утворені внаслідок дії колючо-ріжучого предмету, що має клинок з вістрям, обухом та лезом. Також на задній поверхні лівого рукава куртки розміщене одне не наскрізне пошкодження, яке утворене в результаті розриву. ???Колото-різані пошкодження на поверхнях куртки, утворені предметом (предметами), що має клинок з вістрям, обухом та лезом як і у ножа, вилученого 13.10.2023 в ході огляду місця події за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги біля буд. 100. Однак вирішити питання, чи утворені колото-різані пошкодження на куртці наданим на дослідження ножем, не надається можливим у зв`язку з відсутністю відображення окремих ознак слідоутворюючого предмету в пошкодженнях (т.3 а.п. 151-156);

- висновок судово-медичної експертизи № 2043/2697-БД від 30.10.2023, згідно якого з урахуванням висновків № 2040/2694-БД від 26.10.2023 і № 2032/2688-БД від 24.10.2023 встановлено, що в слідах на чоловічій сорочці «у клітинку», вилученій 13.10.2023 за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 100, встановлена наявність крові людини, яка можливо утворилась за рахунок крові ОСОБА_11 (т.3 а.п. 110-113);

- висновок судово-медичної експертизи № 2042/2696-БД від 25.10.2023, з урахуванням висновків № 2040/2694-БД від 26.10.2023 і № 2032/2688-БД від 24.10.2023, відповідно до якого на фрагменті марлі зі змивом з металевого ножа вилученого за адресою: м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, 100, виявлено антиген з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою AB0, який може походити від потерпілого (т.3 а.п. 117-119);

- протокол затримання ОСОБА_7 від 13.10.2023, відповідно до якого у останнього під час затримання було вилучено куртку чорного кольору зі слідами РБК, спортивну кофту із капюшоном зі слідами РБК та відповідно до таблиці зображень до вказаного протоколу, на руках останнього маються сліди крові (т.3 а.п. 46-52);

- висновок судово-медичної експертизи № 2044/2698-БД від 30.10.2023, з урахуванням висновків № 2040/2694-БД від 26.10.2023 і № 2032/2688-БД від 24.10.2023, яким встановлено, що на куртці з синтетичної тканини чорного кольору (об`єкти №1-5) і на кофті спортивній з синтетичної тканини темно-синього кольору (об`єкти №6-8), які належать підозрюваному ОСОБА_7 знайдена кров при дослідженні якої встановлена присутність гемоглобіну людини. При дослідженні не виключена можливість походження крові на куртці з синтетичної тканини чорного кольору в об`єкті №3, від потерпілого ОСОБА_11 та не виключена можливість походження крові у слідах на куртці з синтетичної тканини чорного кольору в об`єкті №1 і на кофті спортивній з синтетичної тканини темно-синього кольору в об`єкті №8, від ОСОБА_7 (т.3 а.п. 123-127);

- висновок судово-медичної експертизи № 2041/2695-БД від 26.10.2023, відповідно до якого в змивах, вилучених 13.10.2023, на марлеву серветку і марлевий тампон, з правої руки ОСОБА_7 (об?єкти №1,2), і в змиві, вилученому на марлевий тампон з лівої руки його ОСОБА_7 (об`єкт №3), встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини, яка може бути утворена за рахунок крові потерпілого ОСОБА_11 (т.3 а.с. 131-134);

- протокол проведення слідчого експерименту від 16.10.2023 за участю ОСОБА_7 , відповідно до якого останній зазначив, що 13.10.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , у дворі будинку біля лавки, у нього з потерпілим стався словесний конфлікт, в результаті якого потерпілий, стоячи від нього на відстані 1- 1,5 метри, обличчям до нього, дістав лівою рукою з лівої кишені предмет схожий на ніж та наніс один удар в область лівого плеча ОСОБА_7 , після чого він вибив ніж з рук потерпілого своєю правою ногою ймовірно з лівої руки потерпілого, після чого ніж впав на землю зліва від потерпілого. ОСОБА_7 обійшов потерпілого та стоячи до нього боком зліва, підняв ніж і наніс не менше трьох ударів в тулуб потерпілого з лівого боку, в результаті чого потерпілий нагнувся, однак ОСОБА_7 підняв його за руки, посадив на лавку та наніс ще 2-3 удари в тулуб з лівого боку, після чого він кинув ножа на землю та пішов з місця події (т.3 а.с. 87-91);

- довідка № 2513, видана КП «Дніпровська обласна клінічна лікарня І.І. Мечникова» ДОР, відповідно до якої у приймально діагностичному відділенні перебуває ОСОБА_11 та йому надана медична допомога з приводу колото-різаного поранення грудної клітини у кількості 5 штук та передньої черевної стінки зліва, що не проникають в грудну та черевну порожнечу (т.3 а.с. 41);

- висновки судово-медичних експертиз № 3490е від 30.10.2023 та № 3480е від 30.10.2023, відповідно до яких виявлені у потерпілого тілесні ушкодження не суперечать механізму, локалізації та характеру на які вказують свідок ОСОБА_13 та підозрюваний ОСОБА_7 в ході проведення слідчих експериментів за їх участю (т.2 а.п. 178-179, 187-188);

- висновок судово-психіатричної експертизи № 647, відповідно до якого, ОСОБА_7 в період інкримінованого йому діяння виявляв психічний розлад у формі легкої розумової відсталості з поведінковими порушеннями. За своїм психічним станом в той період часу він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.2 а.п. 190-192).

Сукупність досліджених судом першої інстанції доказів відзначаються послідовністю і узгодженістю між собою, містять дані щодо часу, мотиву, характеру, способу застосування насильства до потерпілого ОСОБА_11 , наслідків таких дій та інших фактичних обставин кримінального правопорушення, які складають елементи кримінально-караного діяння та які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині вироку.

Оцінивши зазначені у вироку докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні закінченого замаху на вбивство, тобто умисного протиправного заподіяння смерті потерпілого ОСОБА_11 та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК.

Підстав вважати недопустимими докази у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК, апеляційний суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

На переконання колегія суддів покази потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_16 узгоджуються між собою та підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду. При цьому підстав ставити під сумнів правдивість показань зазначених свідків не було у суду першої інстанції, та не вбачає таких підстав й апеляційний суд, оскільки усі вони давали суду показання під присягою будучи попередженими про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК.

Твердження захисника про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід правильно кваліфікувати за ч.1 ст. 121 КК, як умисне ТЯЖКЕ тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя, є неспроможними, оскільки відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 3473е від 30.10.2023 (т.3 а.п.137-140) потерпілому ОСОБА_11 обвинуваченим ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

В той же час, спростовуючи доводи обвинуваченого та його захисника щодо відсутності у ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілого та про те, що дії останнього були викликані станом необхідної оборони, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що потерпілий та допитані місцевим судом свідки вказали, що протиправного посягання на обвинуваченого зі сторони потерпілого ОСОБА_11 не було, при цьому як потерпілий, так і свідок ОСОБА_13 повідомили, що саме ОСОБА_7 дістав ніж, яким у подальшому він наносив удари потерпілому.

При цьому обвинувачений ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_11 в ході конфлікту спочатку один удар ножем в життєво важливий орган, а потім підняв потерпілого, посадив на лавку та наніс йому іще чотири удари ножем в область серця, бажаючи довести свій умисел на вбивство ОСОБА_11 до кінця.

Тобто характер, механізм та локалізація спричинених обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, спрямованість завданих ударів у життєво-важливі органи, їх значна кількість, використане знаряддя вчинення злочину ніж, та його поведінка після вчинення інкримінованого йому злочину - залишення останнього без допомоги свідчать про направленість умислу ОСОБА_7 саме на позбавлення життя потерпілого.

При цьому судом обґрунтовано було взято до уваги і висновки судової трасологічної експертизи № СЕ-19/104-23/37014-Д від 19.10.2023, згідно яких два сліди пальців рук розмірами 21?12мм та 20?13мм, від копійовані на липкі стрічки розмірами 31?19мм та 32?20мм, вилучені 13.10.2023 в ході огляду місця події з поверхні металевого ножа, за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, біля буд. 100, залишені відповідно безіменним пальцем правої руки та середнім пальцем правої руки ОСОБА_7 (т.3 а.п.160-166).

Крім того, на спростування версії обвинуваченого про те, що потерпілий першим напав на ОСОБА_7 з ножем та завдав йому тілесного ушкодження, суд першої інстанції правильно вказав, що дослідженими доказами не підтверджено, що поранення, виявлене у обвинуваченого отримано ним саме від дій потерпілого ОСОБА_11 .

Так, відповідно до копії матеріалів кримінального провадження №0000482, за заявою ОСОБА_7 до ЄРДР 16.10.2023 були внесені відомості про те, що 13.10.2023 приблизно о 15.30 годин невідома особа, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 100, спричинила тілесні ушкодження заявникові (т. 5 а.п.60).

Згідно висновку судово-медичного експерта № 3331е від 17.10.2023, у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження: колото-різана рана верхньої третини лівого плеча, що спричинена від дії не менш одного удару плоского колюче-ріжучого предмету, типа клинка ножа, в термін, на який вказує обстежений, тобто 13.10.2023. Виявлене тілесні ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день). Ні підставі п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6 (т.5 а.п.65-66).

Згідно рапорту о/у СКП ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, в ході виконання доручення по кримінальному провадженню № 000482 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК, при повній перевірці на даний час встановити особу, яка вчинила кримінальний проступок не вдалось. Був здійснений виїзд на місце вчинення кримінального проступку, проте встановити свідків та очевидців, а також відеозапис з камер відеоспостереження, який становить оперативний інтерес не виявилось можливим. Під час проведення оперативно-розшукових заходів, спрямованих на встановлення особи, яка скоїла кримінальний проступок, на відпрацювання осіб, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, не надалось можливим (т. 5 а.п.67).

Постановою дізнавача сектору дізнання ВП № 5 ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 28.10.2023 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000482 від 16.10.2023 закрито, оскільки під час розслідування кримінального проступку не вдалось за можливим встановити свідків даного кримінального проступку, відсутні камери відеоспостереження за адресою, де відбулась подія (т.5 а.п.68).

Відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.08.2024, наявної у Єдиному державному реєстрі судових рішень, скаргу адвоката ОСОБА_10 , подану в інтересах ОСОБА_7 (т.5 а.п.69-71) на постанову дізнавача СД ВП № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_17 від 28.10.2023 про закриття кримінального провадження №0000482 від 16.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК задоволено та зазначену постанову дізнавача скасовано.

Іншої інформації, крім наведеної вище, матеріали кримінального провадження не містять та стороною захисту не надано під під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із наявних в матеріалах провадження доказів та встановлених фактичних обставин кримінального провадження суд першої інстанції правильно вказав, що доказів про те, що поранення, виявлене у обвинуваченого ОСОБА_7 після його затримання 13.10.2023, було отримано ним саме від дій потерпілого ОСОБА_11 .

Таким чином апеляційні доводи захисника про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновків судової медичної експертизи щодо ОСОБА_7 , також факту проведення досудового розслідування за його заявою щодо спричинення йому тілесних ушкоджень, що призвело до неправильної кваліфікації дій обвинуваченого, а також про те, що в ході досудового розслідування не було встановлено очевидців злочину та не встановлено належність ножа, є безпідставними та спростовують наявними доказами.

З вироку видно, що судом було ретельно перевірено версію сторони захисту про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину у стані необхідної оборони, однак така версія не знайшла свого підтвердження.

Наведене у своїй сукупності свідчить про наявність у обвинуваченого ОСОБА_18 умислу саме на вбивство потерпілого ОСОБА_11 , тому підстав вважати його необґрунтовано засудженим за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 115 КК та про необхідність кваліфікації його дій за ст. 121 КК, як проте вказує захисник в апеляційній скарзі - колегія суддів не вбачає. Тому доводи апеляційної скарги захисника задоволенню не підлягають.

Яких-небудь даних, які б свідчили про необ`єктивність, упередженість органів розслідування або суду, під час апеляційного перегляд справи - не встановлено.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

З огляду на вищезазначене, судом першої інстанції з достатньою повнотою перевірено всі доводи обвинуваченого та його захисника в судовому засіданні, зроблено аналіз доказів. У своїх висновках суд навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відхилив інші та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з чим погоджується й колегія суддів і зазначені доводи, викладені захисником в апеляційній скарзі, були предметом дослідження та перевірки під час судового розгляду.

При цьому, суд дотримався вимог ст. 10 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_7 отримано в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про критичне відношення до показів обвинуваченого про вчинення злочину у стані необхідної оборони та про те, що він не мав умислу на позбавлення життя потерпілого. Разом з цим судом не було встановлено, що своїми діями потерпілий ОСОБА_11 загрожував життю або здоров`ю обвинуваченого, що змусило останнього діяти в межах необхідної оборони, а також про необхідність правильно кваліфікувати дії обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК.

Що стосується апеляційних тверджень прокурора про те, що вирок суду щодо ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК, колегія суддів уважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

За положеннями ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК, вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин.

У вступній частині вироку зазначаються:

1) дата та місце його ухвалення;

2) назва та склад суду, секретар судового засідання;

3) найменування (номер) кримінального провадження;

4) прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи;

5) закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа;

6) сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження.

У мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються:

- формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;

- статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений;

- докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів;

- мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення;

- обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання;

- мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому;

- підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду;

- мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

У разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначаються зокрема:

- прізвище, ім`я, по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

- покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом, у тому числі про позбавлення державної нагороди України;

- початок строку відбування покарання;

- рішення про застосування примусового лікування чи примусових заходів медичного характеру щодо обмежено осудного обвинуваченого у разі їх застосування;

- рішення про призначення неповнолітньому громадського вихователя;

- рішення про застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру;

- рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації;

- рішення про відшкодування процесуальних витрат;

- рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили;

- рішення про залік досудового тримання під вартою;

- строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження;

- порядок отримання копій вироку та інші відомості.

Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, наведені вимоги закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі - при обґрунтуванні висновків місцевий суд дати проаналізував усі зібрані у справі докази, тобто всі фактичні дані, які містяться в показаннях свідків, потерпілого, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. Висновки суду щодо оцінки доказів викладено у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Остаточну оцінку доказам суд першої інстанції надав з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності й достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК. Отже доводи сторони обвинувачення про допущені судом першої інстанції вимог ст.ст. 370, 374 КПК не заслуговують на увагу.

Аналізуючи вимоги апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що ОСОБА_7 є особою, раніше судимою (останній раз 23.03.2020 за ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнений 31.03.2023 за відбування покарання) та у вироку зазначив, що обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого в судовому засіданні не встановлено, апеляційний суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів провадження, допущене місцевим судом порушення полягає у помилковому не зазначенні у вироку рецидиву злочину, як обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, під яким згідно з ч.1 ст.412 КПК вважаються незастосування або неправильне застосування вимог КПК, що перешкодило або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

На переконання апеляційного суду, хоча в даному випадку наведені доводи сторони обвинувачення є слушними та заслуговують на увагу, однак така помилка жодним чином не вплинула на висновки суду про подію злочину, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, не позначилася на правильності кваліфікації суспільно небезпечного діяння, на справедливості обраного обвинуваченому виду та розміру заходу примусу, та враховуючи, що в апеляційній скарзі прокурором не ставиться питання про необхідність посилення призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, ніж призначено місцевим судом. Отже такі доводи прокурора не можуть бути прийняті колегією суддів в якості підстави для скасування вірного по суті судового рішення в цілому.

Разом з цим заслуговують на увагу апеляційні доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не в повній мірі дотримано вимог ч.5 ст.72 КК під час зарахування попереднього ув`язнення обвинуваченого у строк покарання.

У відповідності до вимог ч.1 ст.1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно вимог ч.5 ст. 72 КК, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Однак, як убачається з резолютивної частини вироку, судом першої інстанції не було вирішено питання про зарахування строку попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 з 29 квітня 2025 року по дату набрання вироком законної сили, відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК, зазначено лише про зарахування у строк відбування покарання попереднього ув`язнення з 13 жовтня 2023 року по 29 квітня 2025 року, із розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст. 409 КПК, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 3 частини 1 статті 413 КПК передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягають, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок Соборного районного суду міста Дніпра від 29 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 підлягає зміні в частині зарахування останньому в строк відбування покарання строку його попереднього ув`язнення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411, 413 та ст.ст.418, 419 КПК колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Соборного районного суду м. Дніпра від 29 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК в частині зарахування обвинуваченому в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення змінити.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК додатково зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 29 квітня 2025 року по дату набрання вироком законної сили, тобто до 07 липня 2025 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день відбування покарання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою - в той саме строк з дня вручення ухвали апеляційного суду.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4