справа № 627/119/19
провадження № 1-кп/619/23/25
УХВАЛА

іменем України

03 вересня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянув у підготовчому судовому засіданнікримінальне провадження № 0000499 від 23.09.2014 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пархомівка Краснокутського району Харківської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_4
обвинуваченогоОСОБА_3
захисникаОСОБА_5 .

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

Органом досудового розслідування установлено, що потерпілий ОСОБА_6 22.09.2014 близько 10 год 00 хв знаходився в с. Пархомівка по вул. Ярославського, Краснокутського району Харківської області. Там також знаходився його син ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .. На вказаному місці вони розбирали комору. В цей час до них підійшов ОСОБА_3 , який відразу почав виражатися нецензурною лайкою в їх бік у зв`язку з тим, що останні розбирали комору. В ході сварки ОСОБА_3 розуміючи, що перед ним стоїть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто особа похилого віку і будь яке фізичне насилля відносно останнього може завдати шкоду його здоров`ю, нехтуючи вказаною обставиною умисно наніс обома руками потужний удар в груди ОСОБА_6 , а потім наніс один удар лівою ногою в область правої ноги, а саме в голень, від цього удару ОСОБА_6 впав на землю. В результаті протиправних дій ОСОБА_3 , згідно висновку судово - медичної експертизи № 69-КК/14 від 23 вересня 2014 року ОСОБА_6 нанесені наступні тілесні ушкодження: синець в області правого тазостегнового суглобу, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №425-КЕ/2016 від 20.01.2017 вбачається, що згідно наданої медичної документації, та приймаючи до уваги дані, що отримані при об`єктивному огляді 23.09.2014 при проведенні судово-медичної експертизи, що викладені у «висновку експерта №69-кк/2014» у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мала місце закрита травма правого кульшового суглобу, яка супроводжувалася гемартрозом та наявністю синця в ділянці проекції суглобу. Наявність цієї травми у постраждалого ОСОБА_6 підтверджується даними ультразвукового дослідження та результатами внутрішньо суглобових пункцій. Закрита травма правого кульшового суглобу у ОСОБА_6 у подальшому згідно даними, що викладені в медичній карті стаціонарного хворого №1587 хірургічного виділення Вільшанської лікарні ім. П.М. Агеєнка від 01-10.09.2016 ускладнилася розвитком після травматичного правобічного коксоартриту, бурситу, коксоартрозу, що підтверджується характерною симптоматикою та рентгенологічними даними.

На теперішній час згідно об`єктивного огляду лікаря-хірурга 16.01.2017 у постраждалого ОСОБА_6 за рахунок розвитку після травматичного правобічного -коксоартриту, бурситу, коксоартрозу, як наслідок травми що була отримана 23.09.2014 відмічається обмеження рухів в правому кульшовому суглобі. Виходячи із об`єм рухів у суглобі, у постраждалого ОСОБА_6 має місце помірне обмеження рухів у правому кульшовому суглобі, відповідно до ст. 37-а Інструкції Міністерства фінансів № 2 від 08.01.1986 та становить 25 % постійної втрати працездатності, що згідно п.2.2.1.г) «правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ від 17.01.1995 відноситься до ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості за критерієм стійкості втрати працездатності менш ніж на третину. Між закритою травмою правого кульшового суглобу у ОСОБА_6 що була отримана 23.09.2014 в результаті неправомірних дій ОСОБА_3 і розвитком стійких наслідків у вигляді після травматичного правостороннього коксоартроту, бурситу, коксоартрозу з помірно вираженим обмеженням руху в суглобі мається причинний зв`язок.

Також, вказані тілесні ушкодження повністю підтверджуються висновком комісійної судово-медичної експертизи за №08-11/349 від 20.09.2018, відповідно до якої при проведенні первинної судово-медичної експертизи №69-КК/14 від 23.09.2014 ступінь тяжкості ОСОБА_6 встановлена лише на підставі огляду постраждалого, а при проведенні комісійної судово-медичної експертизи №425-КЕ/2016 для визначення ступеню тяжкості досліджувалися всі наявні медичні дані (об`єктивний огляд постраждалого, медична документація, результати інструментальних методів дослідження, тощо).

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

У підготовчому судовому засіданні прокурор не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого та закриття кримінального провадження.

У судові засідання, які були призначені на 18 грудня 2024 року, 23 січня 2025 року, 03 березня 2025 року, 03 квітня 2025 року, 05 травня 2025 року, 16 червня 2025 року, 08 липня 2025 року, 03 вересня 2025 року потерпілий ОСОБА_6 не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення судові повістки потерпілому не вручені у зв`язку з відсутністю адресату.

Частиною першою статті 325 КПК України визначено, що якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого.

Учасники судового провадження не заперечували проти розгляду клопотання обвинуваченого у відсутність потерпілого.

Суд дійшов висновку про задоволення клопотання з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 березня 2020 року (справа № 730/67/16-к, провадження № 51-6463 км19) зазначив, що за змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України КК України, передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Отже кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , відповідно до ст. 12 КК України на момент його вчинення є злочином середньої тяжкості, а на момент розгляду справи - нетяжким злочином.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України в редакції Закону, яка діяла як на час вчинення кримінального правопорушення, так і на час розгляду клопотання, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

При цьому згідно ч. 2 цієї статті перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

З матеріалів кримінального провадження, зокрема обвинувального акту вбачається, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , мало місце 22 вересня 2014 року.

Визначений ст. 49 КК України п`ятирічний строк притягнення до кримінальної відповідальності сплинув 22.09.2019, протягом цього строку ОСОБА_3 кримінальних правопорушень не скоював, від досудового слідства або суду не ухилявся.

Обвинувачений ОСОБА_3 надав свою згоду на звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 29.07.2021 по справі № 552/5595/18 наголошує, що визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже визнання чи невизнання вказаною особою свої вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення. Крім цього, Суд звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо. Закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, тобто з нереабілітуючих підстав, не виключає можливості цивільно-правової відповідальності особи за шкоду, заподіяну нею, і не позбавляє потерпілих права звернутися до суду у порядку цивільного судочинства.

Отже, наявні всі необхідні умови для закриття даного кримінального провадження та звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно ч. 4 ст. 286 КПК України суд має невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, при цьому у разі, якщо обвинувачений не заперечує проти звільнення від кримінальної відповідальності, то у суду відсутні правові підстави для відмову у задоволенні клопотання та продовження проведення судового провадження в повному обсязі в загальному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Щодо заявленого представником потерпілого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_11 цивільного позову суд зазначає таке.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Із системного аналізу КПК України та КК України слідує, що передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілого на таке звільнення, а також про те, що у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої сторони можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду (постанова Верховного Суду від 23.06.2022 у справі №204/2626/21).

Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений представником потерпілого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_11 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн, а також 40 000,00 грн процесуальних витрат до ОСОБА_3 слід залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає цивільному позивачу пред`явити позов у порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 284 ч. 2 п. 1, 285, 286, 288, 314 ч. 3 п. 2, 392, 174 КПК України, суд

постановив:

ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінчення строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000499 від 23.09.2014, закрити.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 до ОСОБА_3 - залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілому ОСОБА_6 право на звернення з позовом у порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1