Справа №766/7356/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2025 року місто Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши під час судового слідства у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0000538 від 06.04.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орява Сколівського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє 10.08.2017 Сколівським районним судом Львівської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років 7 місяців з конфіскацією майна, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , навідника 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти, у військовому званні солдат, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на стадії судового слідства перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000538 від 06.04.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України.

У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 .. В обґрунтування клопотання прокурор зазначав, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені судом при обранні запобіжного заходу, зважаючи зокрема на суворість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , те, що він, як солдат, може впливати на свідків з числа особового складу та своїх знайомих по службі, перешкоджати встановленню істини по справі іншим чином, вчинити інший злочин, наразі не відпали та продовжують існувати.

Прокурор в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити із викладених у ньому підстав.

Потерпіла та її представник підтримали заявлене прокурором.

Захисник заперечував щодо задоволення клопотання , з огляду на те що частина свідків вже допитана , а ризик впливу на свідків, які наразі ще не допитані судом, не доведено , зазначаючи про те. що свідки є військовослужбовцями, просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника а також клопотав перед судом про визначення в рамках розглядуваного кримінального провадження як альтернативу наявного запобіжного заходу розміру застави в рамках встановлених законом. При цьому сторона захисту наголошувала в суді на тому, що чинне законодавство встановлює перед судом обов`язок визначення розміру застави в разі обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши прокурора, позицію якого повністю підтримали потерпіла та її представник, а також сторону захисту які вважали за необхідне відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати більш м`який запобіжний захід, а також вважали за необхідне визначити в рамках вказаного кримінального провадження розмір застави відповідно до вимог ст. 183 КПК України, вивчивши доводи клопотань та заперечень та перевіривши їх наявними в розпорядженні суду матеріалами справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на стадії судового слідства перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000538 від 06.04.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України.

Згідно п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення.

Приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті давали підстави суду робити висновки щодо наявності, або відсутності обґрунтованості обвинувачення.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідження клопотання про обрання або продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Окрім того, відповідно до п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_5 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованих кримінальних правопорушень, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мали місце коли останній перебував у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при розгляді клопотання про обрання чи продовження строку запобіжного заходу.

Суд вважає, що необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 , так як Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес, а тому суддя вважає, що на цей час існують правові підстави для подовження застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.

Прокурором було подане клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики встановлені раніше судом при обранні йому запобіжного заходу не відпали та не зменшились, продовжують існувати, в зв`язку з чим до обвинуваченого неможливо застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Надаючи оцінку доводам клопотання щодо продовження існування ризиків, суд враховує наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, зокрема передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, а разі доведеності його вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або ж довічне позбавлення волі, а отже наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 , враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення його вини, може вдатися до спроб переховуватися від суду, який безсумнівно продовжує існувати до з`ясування судом усіх обставин справи та вирішення її по суті.

При цьому, суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого не прийнято, особи, долучені до участі у справі в якості свідки підлягають безпосередньому допиту судом, в даному випадку існують ризики можливого незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_5 на свідків, зокрема які разом із обвинуваченим проходили службу, більша частина з яких досі не допитана судом, з метою зміни останніми показань, або ж взагалі з метою унеможливлення їх безпосереднього допиту у суді та, беручи до уваги проходження ОСОБА_5 до його затримання військової служби, суд переконаний в тому, що, продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на потерпілих та свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень. При цьому суд постійно зауважує про те, що, хоча усі потерпілі по справі вже допитані, проте вони також можуть заявляти до обвинуваченого певні вимоги, перш за все морального характеру та, не дивлячись на наявність від частини потерпілих заяв про розгляд прави у їх відсутність, вони все одно у будь-який момент протягом судового провадження мають право та можуть виявити бажання брати участь у судових засіданнях, у зв`язку із чим ризик впливу на потерпілих продовжує існувати.

Також суд постійно зауважує на те, що за пред`явленим ОСОБА_5 обвинуваченням останній обвинувачується зокрема у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, при цьому вчинення вказаного правопорушення йому закидають із підстав наміру приховування слідів вчинення особливо тяжкого злочину, що наразі дає суду обґрунтовані підстави вважати, що ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, окрім вищенаведених судом, не відпав та продовжує існувати.

За таких обставин суд приходить до переконання про те, що стороною обвинувачення у повній мірі доведено те, що заявлені при обранні стосовно обвинуваченого передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не відпали та продовжують існувати.

На даному етапі судового провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 та зможе запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом не встановлено.

Таким чином, вважаю, що продовження існування ризиків, які були встановлені судом при обранні запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 доведено під час розгляду клопотання та виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є обґрунтованими з огляду обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого.

За таких обставин суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, обвинуваченому має бути продовжений строк тримання під вартою, а підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, про що клопотала сторона захисту, та відповідно задоволення їхнього клопотання з цього приводу, суд не вбачає.

Окрім цього, щодо визначення судом розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, на чому наголошувала сторона захисту, суд зазначає наступне.

Так частина 3 ст. 183 КПК України встановлює обов`язок суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Тобто вказана норма встановлює перед судом відповідний обов`язок саме при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, частиною 4 статті 183 КПК України передбачено те, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні за певних обставин, вичерпний перелік яких визначений п.п. 1-5, а саме: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При цьому, як вбачається із ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.04.2023 року, постановленої в рамках розглядуваного кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 за клопотанням слідчого, останньому було вперше обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04.06.2023 року, який наразі, з огляду зокрема на наявність відповідних клопотань та існування певних обставин, продовжується судом. При цьому, згідно вказаної ухвали слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав до визначення застави з огляду на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину який спричинив загибель людини. При цьому з огляду на те, що наразі обставини щодо загибелі людей входять до об`єму пред`явленого обвинувачення в рамках якого суд і розглядає вказане кримінальне провадження, із урахуванням також змісту заявленого стороною захисту клопотання, а саме в частині визначення розміру застави саме в межах встановлених у даному випадку п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, на чому наголошувала сторона захисту, а також беручи до уваги вищевикладені обставини щодо, зокрема досліджуваних судом обставин інкримінованих правопорушень а також кількості інкримінованих епізодів, суд не вбачає підстав для визначення розміру застав у встановлених законом рамках.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 331, 371, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який та визначення розміру застави відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.07.2025 року включно що не більше ніж 60 днів з моменту прийняття рішення.

Ухвала припиняє свою дію 25.07.2025 року.

Ухвала суду щодо продовження строку дії запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали вручити захиснику, прокурору та направити у ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" (для виконання та вручення обвинуваченому).

Ухвала може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

СУДДІ

ОСОБА_1 ОСОБА_10 ОСОБА_3

________________ ________________ _________________