21.07.2025 Справа № 756/1477/24
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/1477/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2025 суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання захисника засудженого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про визначення місця відбування покарання стосовно засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Оболонського районного суду міста Києва від 30.04.2024 за сукупністю злочинів, передбачених ст. 118, ч. 2 ст. 345 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

в с т а н о в и в:

17.07.2025 до Оболонського районного суду міста Києва надійшло вищевказане клопотання захисника засудженого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про визначення місця відбування покарання засудженим.

Перевіривши клопотання та долучені на його обгрунтування документи, суд вважає, що вказане клопотання не може бути предметом розгляду суду на таких підставах.

Перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, визначено ч. 1 ст. 537 КПК України. При цьому, положеннями КПК України до повноважень суду не віднесено вирішення питань, порушених захисником ОСОБА_3 , оскільки механізм визначення виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання встановлено «Порядком визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі та їх переведення», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 27.02.2017 №680/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 09.06.2025 №1597/5) (далі - Наказ №680/5).

Пунктами 1 та 2 Розділу ІІ Наказу №680/5 встановлено, що особи, засуджені до обмеження волі, відбувають покарання у кримінально-виконавчих установах відкритого типу (виправних центрах) або дільницях виправних центрів, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до їх місця проживання до засудження. Засуджені до позбавлення волі відбувають покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до їх місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засуджених.

Направлення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі, до установ виконання покарань (секторів) здійснюється на підставі запиту на наряд щодо направлення осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі, на підставі якого видається наряд про направлення особи, засудженої до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі, із слідчого ізолятора до установи виконання покарань (дільниці виправного центру, сектору) (п. 1 Розділу ІІІ Наказ №680/5).

Переведення засудженого для подальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої з підстави «відповідно до місця проживання засудженого до засудження» здійснюється на підставі заяви засудженого, підпис якого засвідчує керівник виправної чи виховної колонії. До заяви про переведення додаються довідка-витяг з особової справи засудженого, копія паспорта (іншого документа, що посвідчує особу) та копія документа, що підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування до засудження. Заява засудженого подається через адміністрацію виправної чи виховної колонії до міжрегіональної або центральної комісії (п. 1 Розділу ІV Наказ №680/5).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі №2-591/11 (провадження № 14-31цс21) нагадує, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві.

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону.

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права.

Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення.

Оскільки, відповідно до частини шостої статті 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі№629/847/15-к (провадження №13-70кс19) вважає можливим застосування аналогії у кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи, що питання щодо про визначення місця відбування покарання стосовно засудженого та/або переведення засудженого до установи виконання покарань в іншому регіоні не є компетенцією суду, а підлягає вирішенню шляхом подання засудженим відповідної заяви з доданими документами через адміністрацію установи виконання покарань до міжрегіональної або центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, тому суд, керуючись положеннями ч. 6 ст. 9, ч. 1 ст. 7, ч. 4 ст. 304 КПК України, приходить до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження за клопотанням захисника, оскільки питання, що порушені у ньому, перебувають поза межами повноважень суду.

Керуючись ст. 19 Конституції України, статтями 7, 9, 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за клопотанням захисника засудженого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про визначення місця відбування покарання стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Оболонського районного суду міста Києва від 30.04.2024 за сукупністю злочинів, передбачених ст. 118, ч. 2 ст. 345 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1