Дата документу 23.06.2025
Справа № 334/6315/23
Провадження № 1-кп/334/218/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя у порядку спеціального судового провадження кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженцяРадивонівка, Якимівського району, Запорізької області, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який працював на посаді заступника начальника сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №1Мелітопольського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, раніше не засудженого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Після початку агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил рф було тимчасово окуповано Мелітопольський район та його територіальні громади, а також частину інших населених пунктів на території Запорізької області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами.

З метою встановлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади на територіях населених пунктів Запорізької області, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами, представниками рф з числа своїх громадян та місцевого населення Запорізької області були сформовані підрозділи силового блоку, які вчиняють діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

У свою чергу, ОСОБА_9 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді заступника начальника сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 1 Мелітопольського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання рф території с. Якимівки Мелітопольського району Запорізької області та інших населених пунктів Запорізької області, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади рф, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації рф та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Запорізької області та, зокрема, с. Якимівки Мелітопольського району системи органів державної влади рф, у тому числі правоохоронної, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, в період часу з початку квітня 2022 року, але не пізніше 18.04.2022 (більш точного часу встановити не виявилось за можливе), в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф, після чого виконує вказівки і розпорядження керівників окупаційної адміністрації рф, усвідомлюючи, що в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові. територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Після цього, ОСОБА_9 з власної ініціативи добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф, завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, шляхом реалізації повноважень поліцейського за законодавством рф. що забезпечує становлення та дію правоохоронної гілки окупаційної влади рф на території Запорізької області.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто державну зраду та почав проходи службу в незаконно створеному окупаційною владою «правоохоронному органі».

Своїми діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.111 КК України - державну зраду, тобто діяння, умисновчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходуна бік ворога в період збройного конфліктув умовах воєнного стану.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 , який показань суду не надавав та будь-яких заяв і клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, а отже поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Відповідно до ч.5 ст.374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (inabsentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Згідно із ч.2 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (inabsentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Приймаючи рішення щодо проведення спеціального досудового розслідування та проведення судового розгляду за процедурою inabsentia, слідчий суддя і суд виходили з того, що інкримінований обвинуваченому злочин та його поведінка підпадали під вимоги, зазначені у ч. 2 ст. 297-1 КПК України. Положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними у Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого.

Так, відповідно до рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи важливою умовою застосування спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду є те, щоб під час спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження було забезпечено процесуальні права та гарантії осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, зокрема, право обвинуваченого бути проінформованим належним чином про дату слухання справи та про своє право на законне чи інше представництво в суді.

Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією,відповідно до якого Якимівська селищна територіальна громада є тимчасово окупованоютериторією з 24.02.2022 року.

За повідомленням Генерального директора Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» ОСОБА_10 вказане підприємство зупинило роботу своїх відділень на непідконтрольних Україні територіях з 01.08.2022 року. Зазначена інформація є загальновідомою і викладена на офіційному сайті зазначеного державного підприємства.

Повістки про викликОСОБА_9 , повідомлення йому про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування та завершення досудового розслідування, про можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України, а саме: шляхом публікації на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» у розділі «Оголошення», а копії процесуальних документів, що підлягали врученнюОСОБА_9 , на виконання вимог ч.2 ст.297-5 КПК України направлялись та вручались захиснику.

Дорученням Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги уДонецькій та Запорізькій областях за постановою слідчого було уповноважено адвоката ОСОБА_13 у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених ст.ст.46,47 КПК України, забезпечити безоплатну вторинну правову допомогуОСОБА_9 у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Комунарівського районного суду м. Запоріжжя06.07.2023 року було надано дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_9 . Після постановлення вказаної ухвали, відповідно до вимог ч.4 ст.46, ст.42, п.8 ч.2 ст.51 та ч.2 ст.297-5 КПК України реалізацію прав підозрюваного (обвинуваченого) здійснював його захисник, який отримував необхідні процесуальні документи, у повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин, суд вважає, що орган досудового розслідування вжив усіх можливих та передбачених КПК України заходів для викликуОСОБА_9 з метою забезпечення останньому можливості безпосередньо та через обраного захисника реалізовувати права підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Згідно з ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_9 здійснювалось спеціальне судове провадження. Судом також вживалися заходи про виклик обвинуваченого для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим, на кожне судове засідання останній викликався у порядку ст.323 КПК України. Повістки про виклик були опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

В судових засіданнях приймав участь захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , який зазначив, що не має можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати у нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченого під час судового розгляду: приймав активну участь у допиті свідків, заявляв певні клопотання та у судових дебатах висловив свою позицію щодо недоведеності вини останнього у даному кримінальному провадженню, упередженості прокурора щодо обвинуваченого, оскільки не встановлено належними доказами відсутністьпримусу щодо обвинуваченого.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про фактичну відмову ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про проведення відносно нього досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від користування своїм правом предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_9 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Всі наведені вжиті заходи вказують на те, що обвинувачений був поінформований належним чином про місце, дати та час розгляду кримінального провадження, а також дотримані його права на належне представництво у суді.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, надані прокурором під час судового розгляду, безпосередньо допитавши свідків, суд вважає, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України, повністю підтверджується такими доказами:

- протоколом огляду речей та документів від 25.07.2023 року, з DVD-R до протоколу, який був досліджений у судовому засіданні. При перегляді диску встановлено наявність файлу - чат спілкування у месенджері Телеграм користувача ОСОБА_16 з користувачем « ОСОБА_17 », в якому відкривається документ:«список сотрудников май 2022 г. Главного управления МВД в Запорожской области»- в таблиці в розділі «Акимовское управление» «полиция общественной безопасности» під номером 210 зазначений ППС ОСОБА_9 .

- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 11.07.2022 року, відповідно до якого в період з 10.05.2022 року по 08.07.2022 року було проведенозняття інформації з електронних комунікаційних мереж з абонентського номеру НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_9 , а також DVD диск з аудіозаписами розмов,які були досліджені у судовому засіданні. Зміст розмови носить побутовий характер, при цьому ОСОБА_9 висловлює свою позицію щодо правильності свого вибору залишитися на окупованій території, обговорює поточні завдання щодо службової діяльності, як працівника правоохоронного органу окупаційної влади, розповідає про участь у проведення обшуку у спільного знайомого.

- протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 10.11.2022 року, відповідно до якого було проведено зняття інформації з електронних інформаційних систем щодо месенджеру Телеграм мобільного телефону НОМЕР_2 ,в кому міститься файл «список сотрудников май 2022 г. Главного управления МВД в Запорожской области»- в таблиці в розділі «Акимовскої управление» «полиция общественной безопасности» під номером210 зазначений ППС ОСОБА_9 .

- протоколом проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 17.06.2022 року з DVD диск до нього, який був досліджений у судовому засіданні. У розмові особа, яка ідентифікована як ОСОБА_18 , диктує невідомій особі перелік осіб окупаційного правоохоронного органу с. Якимвка з метою складання відомості з заробітної плати, та вказує, що ОСОБА_9 займає посаду патрульного.

- витягом з наказу №348 о/с від 29.07.2021 року, відповідно до якого лейтенанта поліції ОСОБА_9 призначено заступником начальника сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №1 Мелітопольського районного управління поліції.

- копією біографічноїдовідки на каптана поліції ОСОБА_9 ,

-копією присяги на вірність Українському народові ОСОБА_9 від 07.11.2015 року;

- службовою характеристикою на ОСОБА_9 , складеною 03.05.2022 року, начальником відділу поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП ВЗапорізькій області.

- копією послужного списку Національної поліції України ОСОБА_9 , спеціальний жетон №0084511;

- копією наказу №320 о/с від 18.04.2022року, відповідно до якого капітана поліції ОСОБА_9 звільнено з посади заступника начальника сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №1 Мелітопольськогорайонного управління поліції з 18.04.2022 рокуза п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- показами свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що обіймав посаду начальника відділу поліції Якимівського району, а ОСОБА_9 працював на посаді першого заступника начальника кримінальної поліції, потім заступником начальника ГРПП, працювали разом з 2011 року, стосунки виключно службові. Як працівника, обвинуваченого може охарактеризувати лише з позитивного боку, обов`язки виконував старанно, дисциплінований.В кінці березня 2022 року був наказ ГУНП провиїзд до м. Мелітополь, потім наказ про виїзд до м. Запоріжжя. ОСОБА_9 за наказом прибув до м. Мелітополь, але наказ щодо виїзду у м. Запоріжжя не виконав, повернувся додому. В «телеграмі» була створена група для особового складу, в якій усім співробітникам доводили накази, тому усі були повідомлені. Також, свідок спілкувався з ОСОБА_9 у телефонному режимі, останній йому розповідав,що у ньогосім`я, у будинку тільки ремонт, тому він не хоче все кидати.До кінця квітня 2022 року ОСОБА_9 вже пішов на співпрацю з окупаційною владою, у патрульну поліцію, а також підбурював інших працівників: розповідав, що зарплата більше, а відповідальності менше. Місцеві жителі також пересилали свідку аудіозаписи розмов з обвинуваченим, у яких він розхвалював нову роботу. Крім того, свідку відомо, що він приймав участь в обшуках місцевих мешканців, оскільки дуже добре знає район та його жителів, а також стояв на блокпостах. Крім того, у ОСОБА_9 укористуванні був службовий автомобіль поліції, який він спочатку сказав, що заховав, але потім зняв з автомобіля усі наліпки та став використовувати як особистий та у службовій діяльності на окупаційну владу. На вказаному автомобілі 9 травня обвинувачений їхав у складі колони на урочистому заході, який проводила окупаційна влада. Свідок вважає, що обвинувачений пішов на співпрацю добровільно, оскільки усі, хто хотів виїхати, покинули окуповану територію. На окупованих територіях залишилися колишні співробітники відділу поліції, які з певних причин не могли виїхати,але вони не співпрацюють з окупаційною владою.Крім того, у телефонній розмові ОСОБА_20 категорично відмовився виїжджати, сказав, що прийняв рішення залишитися вдома.

- показами свідка ОСОБА_21 , яка пояснила, що воназ ОСОБА_9 працювала відділу поліції №1 Мелітопольського районного управління поліції, у різних відділах, проте у деяких службових справах періодично перетиналися. Свідок з окупованої території виїжджалау травні 2022 року, ОСОБА_9 залишився у с.Якимівка. Сусіди розповідали, що бачили обвинуваченогона службовому автомобілі, але вже без розпізнавальних наліпок належності Україні, окрім слова «поліція», він здійснював патрулювання. Усім співробітникам був доведений наказ про необхідність покинути окуповану територію, його неодноразово дублювали через месенджери. Залишитися чи виїхати - це був особистий вибір кожного.

Усі перераховані джерела доказів, суд оцінює за правилами документа (ст.99 КПК України), а фактичні дані, що вони містять, визнає належними та допустимими доказами. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище дані достовірними доказами.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, з огляду на належне повідомлення обвинуваченого про судовий розгляд, характер обвинувачення та забезпечення його права на захист захисником, вважає за можливе прийняття обвинувального вироку у справі.

Сукупність показань свідків у співставленні з наявними у справі письмовими доказами, які узгоджуються між собою, є цілком змістовними та дозволяють скласти об`єктивну картину реконструйованої ними події. Підстав для піддання сумніву достовірності показань допитаних у судовому засіданні осіб, судом не встановлено.

Будь-яких порушень процесуального закону під час здійснення досудового розслідування, які були б підставою для визнання доказів неналежними чи не допустимими, судом не виявлено.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності доводять державну зрадуОСОБА_9 , тобто діяння, умисновчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходуна бік ворога в період збройного конфліктув умовах воєнного стану.

Крім того, під час судового розгляду були досліджені характеризуючи обвинуваченогодокументи, а також:

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №00000013, відомості про яке внесені до ЄРДР 14.04.2022 року, з фабулою «Відповідно до отриманих ТУ ДБР у м. Мелітополь отримано інформацію, яка вказує на можливу причетністьдо державної зради в умовах воєнного стану працівниківМелітопольськогоРУП ГУНП в Запорізькій області, його територіальнихпідрозділів, які надали згодуна співпрацюз ворогом в умовах воєнного стану та вступили до лав незаконно створеного правоохоронного органу ворога, яке утворилося у м. Мелітополь Запорізької області, кваліфікація злочину ч.2 ст.111 КК України;

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №00000024, відомості про яке внесені до ЄРДР 29.04.2022 року, з фабулою «Відповідно до отриманих ТУ ДБР у м. Мелітополь отримано інформацію, яка вказує на можливу причетністьдо державної зради в умовах воєнного стану працівника поліції ВП №1 МелітопольськогоРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , який надав згодуна співпрацюз ворогом в умовах воєнного стану та вступив до лав незаконно створеного правоохоронного органу ворога, яке утворилося у с.Якимівка Мелітопольського району Запорізької області, кваліфікація злочину ч.2 ст.111 КК України;

- постанова заступника директора ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополь, ОСОБА_23 про визначення слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідуванняу кримінальному провадженні№0000024 від 29.04.2022 року;

- постанова заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_24 від 02.05.2022 року про визначення групи прокурорів у кримінальному проваджені №0000024 від 29.04.2022 року;

- постанова прокурора Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_25 від 18.05.2022 року про об`єднання матеріалів досудових розслідувань, якою було об`єднано матеріали кримінальних проваджень, у тому числі №0000024 від 29.04.2022 року, в одне кримінальне провадження №00000013 зі зміною кваліфікації на ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

- постанова прокурора Запорізькоїобласної прокуратуриОСОБА_29 від 29.07.2022 року про виділення в оригіналах з матеріалів кримінального провадження №0000013 від 16.04.2022 року; виділеним матеріалам присвоєно №0000107 від 29.07.2022 року за ч. 2 ст. 111 КК України;

- постанову заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_24 про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000107 від 29.07.2022 року;

-постанова про здійснення досудового розслідування слідчою групою в.о. заступника ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополь, ОСОБА_27 від 29.07.2022 року;

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та допустимість отриманих в ході його проведення доказів.

Під час судових дебатів, захисник вказував, що вина обвинуваченого не доведена зібраними стороною обвинувачення доказами, існують обґрунтовані сумніви, що обвинуваченому взагалі відомо провказане кримінальне провадження, не встановлені мотиви його дій, добровільність зайняття вказаної посади.

Колегія суддів критично ставиться до таких тверджень захисника, виходячи з аналізу показань свідків та досліджених аудіозаписів розмов обвинуваченого. Так,свідки у кримінальному провадженнівказували, що ОСОБА_9 прийняв пропозицію окупаційних військ про службу добровільно, усі працівники поліції, якіне хотіли співпрацювати, виїхали до м. Запоріжжя. З аудіозаписів, досліджених у судовому засіданні вбачається, що обвинуваченийдобровільно прийняв пропозицію про співпрацю, рішення про залишення на окупованих територіях прийнято свідомо.

Сукупність досліджених під час судового розгляду доказів свідчить про відсутність будь-якого примусу відносно ОСОБА_28 щодо його праці у новоствореному окупаційною владою правоохоронному органі.

Крім того, окупація території с. Якимівка та встановлення на цій території окупаційних органів влади, мала відкритий характер, а тому,займаючи посаду начальника сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №1 Мелітопольського РУПГУНП в Запорізькій області, склавши присягу на вірність Українському народові, ОСОБА_9 достовірно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Судом обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_9 , не встановлено.

При призначенні покаранняобвинуваченому, колегія суддів виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, який відповідно до вимогст.12 КК України є особливо тяжким, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину, особу обвинуваченого: раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину,займає посаду в правоохоронному органі держави-агресора, має постійне місце мешкання, його вік та здоров`я (на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває).

Враховуючи особистістьОСОБА_9 , конкретні обставини кримінального провадження, факт відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі. Колегія суддів вважає за необхідне обвинуваченому призначити покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією усього його майна, а також, у відповідності до приписів ст. 54 КК України, з позбавленням спеціального звання «капітан поліції».

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самою обвинуваченою, так й іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Приймаючи рішення про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади, суд враховує, щоОСОБА_9 вчинив злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачений своїми діями фактично допомагав державі-агресору створитинезаконний правоохоронний орган і фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави. Виходячи з цього, суд приймає рішення про призначення обвинуваченому покарання обіймати будь-які посадив органах державної влади та місцевого самоврядування, у тому числі правоохоронних органах.

При прийнятті рішення суд також враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

З вказаних правових висновків вбачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.

Рішень з приводу застосування, продовження, зміни запобіжних заходів відносно обвинуваченого судом не приймалося.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 297-1, 323, 369-371, 374, 376, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України та призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі із конфіскацією усього майна обвинуваченого, з позбавленням права обіймати будь-які посади у органах державної влади, органах місцевого самоврядування, у тому числі правоохоронних органах, строком на три роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченомуОСОБА_9 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного його затримання.

Позбавити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,спеціального звання «капітан поліції».

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3