ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/987/25 Справа № 202/516/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2025 року про обрання запобіжного заходу щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Краматорська Донецької області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 362 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2025 року задоволено клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 та застосовано відносно останньої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 червня 2025 року без визначення розміру застави.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення послався на те, що Причетність ОСОБА_7 , до вчинення інкримінованого їй злочину підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами у своїй сукупності.

Зазначає, що про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 177 КПК України, в саме: можливості підозрюваної переховуватись від органів досудового розслідування, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винною у вчиненні кримінальних правопорушень ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 362 КК України, які відносяться до категорії тяжких злочинів та за які передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, в зв`язку з чим, розуміючи тяжкість можливого покарання у разі визнання підозрюваної винною у вчиненні інкримінованих злочинів, остання може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання. Крім того, враховуючи, що підозрювана є жінкою, а також дію воєнного стану на території України, що не передбачає обмежень щодо виїзду жінок за кордон, існує обґрунтований ризик її втечі за межі України з метою уникнення кримінальної відповідальності. З огляду на це, можна дійти висновку, що підозрювана, усвідомлюючи тяжкість інкримінованих їй злочинів та можливе покарання, може навмисно ухилятися від органів досудового розслідування та суду шляхом виїзду за межі держави та подальшого переховування за кордоном.

Вказує, що про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать обґрунтовані підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_7 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вчинити дії, спрямовані на знищення, приховування або спотворення речей і документів, які мають істотне значення для встановлення істини у кримінальному провадженні. На цей час слідством встановлено, що вказані умисні кримінальні правопорушення підозрювана вчиняла упродовж тривалого часу, систематично, у складі групи осіб, що свідчить про організований характер її протиправної діяльності. З урахуванням цього, досудове розслідування перебуває на стадії активного збору доказової бази, оскільки повний обсяг злочинної діяльності ОСОБА_9 ще не встановлено.

У зв`язку з вищевикладеним, існує реальна загроза того, що підозрювана може вплинути на хід досудового розслідування шляхом знищення або фальсифікації медичної документації, а також відомостей, що зберігаються в інформаційній системі «Соціально значущих хвороб», які мають суттєве значення для доказування фактичних обставин кримінального правопорушення.

Також зазначає, що про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать обґрунтовані підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків та інших фігурантів кримінального провадження з метою перешкоджання встановленню істини у справі. Зокрема, їй достеменно відомі анкетні дані, місця проживання та інші персональні відомості осіб, які є свідками у цьому провадженні. При цьому частина з них ще не допитана судом, а їхні показання можуть мати істотне значення для розкриття усіх обставин кримінального правопорушення. Існує обґрунтований ризик того, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи можливість застосування до неї покарання за вчинення тяжких злочинів, може вдатися до засобів морального чи навіть фізичного тиску, шантажу, підкупу або інших форм незаконного впливу на зазначених осіб з метою схилення їх до дачі неправдивих свідчень або відмови від показів, з метою уникнення нею кримінальної відповідальності.

Також вказує, що з огляду на об`єктивні обставини справи, характер інкримінованих кримінальних правопорушень, їхню суспільну небезпечність, а також наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, доводи сторони захисту не переважають суспільного інтересу у даному кримінальному провадженні. Цей інтерес полягає, насамперед, у забезпеченні повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого досудового розслідування у встановлені законом строки, а також у недопущенні будь-якого впливу на процес доказування з боку підозрюваної, зокрема шляхом можливого знищення доказів, впливу на свідків чи ухилення від органів слідства та суду.

Зазначає, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні, зокрема, кримінального правопорушення, передбаченого ст. 114-1 КК України, а також зважаючи на встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК України, і беручи до уваги вік, стан здоров`я та інші особисті дані підозрюваної, застосування будь-якого альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу є недоцільним. Такий захід не зможе гарантувати дотримання підозрюваною процесуальних обов`язків, забезпечення її належної процесуальної поведінки та нейтралізацію ризиків, які можуть істотно вплинути на хід досудового розслідування та правосуддя в цілому.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваної більш м`який запобіжний захід, або визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що підозра є необґрунтованою, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні, прокурором не обґрунтовано неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу як і визначення розміру застави.

Зазначає, що зміст клопотання не відповідає змісту доказів, доданих до нього, затримання підозрюваної було незаконним.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні підозрювана ОСОБА_7 та її захисник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку учасників провадження, перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону застосувавши до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, згідно до матеріалів клопотання ГУ НП України в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №0000126 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 362 ч.3 ст. 263, ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 366, ст. 336, ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 114-1 КК України.

Слідчий суддя розглядаючи клопотання встановив обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 362 КК України.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення, апеляційним судом зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, що долучені до клопотання, а саме: протоколами обшуку, НСРД, допиту, відповідями на запити та інші матеріали вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих їй злочинів.

За наведених обставин, доводи сторони захисту, щодо недоведеності підозри є безпідставними.

Також, слідчий суддя встановив наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховування ОСОБА_7 є доведеним, оскільки на даний час вона підозрюється у скоєнні двох тяжких злочинів. Характеризуючі дані наведені в апеляційній скарзі мають місце, однак ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не можна визнавати недоведеним.

Наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_7 може знищити, сховати або пошкодити, речі та документи, які мають значення для кримінального провадження, підтверджується тим, що на даний час досудове розслідування триває та збираються матеріали, які мають доказове значення.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - впливу потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК України, процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України, оскільки покази даних осіб, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування.

Таким чином, приймаючи рішення про застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону, врахував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу та обрав останньому винятковий у вигляді тримання під вартою, довівши, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання підозрюваною процесуальних обов`язків, та саме такий вид унеможливить здійснити ОСОБА_7 дії, передбачені п.п. 1- 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Дані про особу ОСОБА_7 зазначені в апеляційній скарзі мають місце, але враховуючи вимоги ст. 178 КПК України, що наведених в ній обставин, які беруться до уваги під час вибору запобіжного заходу, серед яких, обґрунтованість підозри та наявність ризиків не дають підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В той же час, апеляційний суд вважає, що стосовно ОСОБА_7 можливо визначити розмір застави.

Слідчий суддя вирішуючи питання щодо застави не визначив її, пославшись на положення ч. 4 ст. 183 КПК України. Приймаючи таке рішення слідчий суддя не мотивував його.

Частини 4 ст. 183 КПК України, дійсно дозволяє слідчому судді не визначати розмір застави.

Однак апеляційний суд зазначає, що це є дискреційними повноваженнями та враховується з обставинами зазначеними в ст.ст. 177, 178 КПК України.

Під час апеляційного перегляду стороною захисту були підтвердженні документально характеризуючі дані про особу ОСОБА_7 яка має сім`ю, постійне місце проживання, характеризується виключно з позитивної сторони. Має дитину з захворюваннями. Разом з цим, підозрювана раніше не судима.

За наведених обставин апеляційний суд вважає за можливе визначити ОСОБА_7 заставу.

Визначаючи розмір застави підозрюваній ОСОБА_7 апеляційний суд бере до уваги обставини, встановлені ст. 177, 178 КПК України, вважає, що застава в розмірі 110 прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде достатньою і в повній мірі гарантуватиме виконання останньою покладених на неї процесуальних обов`язків, в разі її внесення.

За таких обставин апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково.

Обрати відносно підозрюваної ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 червня 2025 року.

Визначити підозрюваній ОСОБА_7 заставу в розмірів 110 (сто десять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 333 080 (триста тридцять три тисячі вісімдесят) грн., яку підозрювана, або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду(отримувач коштів), , МФО 820172, Банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, р/р UA1086699 в ГУДКС України в м. Київ, та надати документи, що підтверджує, слідчому, прокурору.

У разі сплати суми застави вважати, що до ОСОБА_7 , застосовано запобіжний захід у вигляді застави і звільнити її з під варти та покласти такі обов`язки:

1) прибувати до суду із встановленою періодичністю або за викликом у зв`язку з реалізацією завдань кримінального провадження;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована та проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування зі свідками чи іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за кордон

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4