Провадження № 1-кп/947/1171/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2025 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0017008 від 13.05.2025 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, українця, з середньою спеціальною-освітою, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді кулеметника 3 мотопіхотного спеціалізованого відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної спеціалізованої роти мотопіхотного спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше судимий:

- 28.06.2023 вироком Київського районного суду м. Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України, до обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання строком 1 рік.

- 16.02.2024 вироком Суворовського районного суду м. Одеси за ч. 4 ст. 185 КК України, до позбавлення волі строком до 5 років. Згідно ст. 71 КК України приєднано 1 місяця позбавлення волі невідбутого покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 28.08.2023 року та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяця.

- 28.11.2024 року міськрайонного суду Миколаївської області звільнено умовно-достроково покарання на 4 роки 18 днів невідбутого строку покарання у вигляді позбавлення волі, для проходження військової служби за контрактом.

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 186, ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом на посаді кулеметника 3 мотопіхотного спеціалізованого відділення 1 мотопіхотного спеціалізованого взводу 1 мотопіхотної спеціалізованої роти мотопіхотного спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 58, 59, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, а саме 11.03.2025 вибув відповідно до направлення № 70/2468 від 10.03.2025 до військової частини НОМЕР_3 в АДРЕСА_2 на медичний огляд військово-лікарською комісією, де 17.03.2025 отримав довідку військово-лікарської комісії, відповідно до якої потребував реабілітації у військовій частині НОМЕР_4 , але на реабілітацію солдат ОСОБА_5 не прибув та до місця несення служби у військову частину НОМЕР_2 , яка дислокувалась в АДРЕСА_3 , (більш точне місце дислокації зазначити неможливо у зв`язку із введенням на території України воєнного стану) з лікувального закладу не повернувся, до 10.07.2025, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи з обов`язками військової служби.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, за кваліфікуючими ознаками - нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом на посаді кулеметника 3 мотопіхотного спеціалізованого відділення 1 мотопіхотного спеціалізованого взводу 1 мотопіхотної спеціалізованої роти мотопіхотного спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 58, 59, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, 26.06.2025, приблизно о 08 годин 30 хвилин, ОСОБА_5 , підійшов до торгівельного павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де побачив продавця ОСОБА_6 . Надалі, ОСОБА_5 , підійшов до ОСОБА_6 та попросив її мобільний телефон для здійснення дзвінку, на що остання погодилась та самостійно за допомогою власного мобільного телефону Xiaomi Redmi 9C NFC в корпусі синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2; НОМЕР_6 , з сім-картками НОМЕР_7 та НОМЕР_8 , зателефонувала на абонентський номер, який назвав ОСОБА_5 , після чого ОСОБА_6 увімкнула на вказаному мобільному телефоні гучний зв`язок та поклала його на стіл всередині павільйону.

В цей момент, у ОСОБА_5 виник раптовий, корисливий умисел направлений на відкрите заволодіння майном потерпілої, а саме мобільним телефоном Xiaomi Redmi 9C NFC в корпусі синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2; НОМЕР_6 , з сім-картками НОМЕР_7 та НОМЕР_8 , вартістю 1900 гривень.

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, раптово схопив зі столу мобільний телефон Xiaomi Redmi 9C NFC в корпусі синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2; НОМЕР_6 з сім-картками НОМЕР_7 та НОМЕР_8 та побіг по вулиці Академіка Вільямса в м. Одеса. В цей момент, ОСОБА_6 , побачивши, що ОСОБА_5 тікає з її мобільним телефоном, почала гучно кричати вслід ОСОБА_5 , вимагаючи останнього припинити протиправні дії та повернути їй мобільний телефон, але ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що його дії помічені потерпілою, зник з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_6 на суму 1900 гривень.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом на посаді кулеметника 3 мотопіхотного спеціалізованого відділення 1 мотопіхотного спеціалізованого взводу 1 мотопіхотної спеціалізованої роти мотопіхотного спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 58, 59, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, 30.06.2025, приблизно о 09 годині 55 хвилині, ОСОБА_5 , зайшов в приміщенні магазину ФОП « ОСОБА_7 » за адресою: АДРЕСА_5 . У цей час в нього виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення майна, що належить потерпілій ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , 30.06.2025, приблизно

о 09 годині 55 хвилині, діючи повторно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, умисно, з корисливих мотивів, скориставшись тимчасовою відсутністю уваги ОСОБА_8 , упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, взяв із-за прилавку магазину сумку, яка належить ОСОБА_8 та дістав з неї гаманець червоного кольору, в якому знаходились грошові кошти у сумі 12 800 гривень, залишивши сумку біля прилавку.

У подальшому, ОСОБА_5 , покинувши приміщення магазину, дістав з вказаного гаманця грошові кошти в сумі 12800 гривень та викинув гаманець у бак для сміття, після чого зник з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_8 на загальну суму 12800 гривень.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 186, ч.4 ст. 185 КК України, визнав повністю, та пояснив, що він дійсно вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті, а саме: він дійсно після проходження лікування внаслідок отриманого поранення не повернувся до військової частини для подальшого проходження військової служби. Також, 30.06.2025 року знаходячись в місті Одесі, не маючі грошей вирішив вчинити крадіжку, тому знаходячись в магазині, таємно викрав з жіночої сумки грошові кошти у розмірі 12 800 гривень, з якими зник з місця вчинення злочину. Крім того, 26.06.2025 року знаходячись в скрутному матеріальному становищі, підійшов до торгівельного павільйону, попросив продавця надати йому мобільний телефон здійснити дзвінок, але в ході здійснення дзвінка, він зник з викраденим майном, на прохання потерпілої повернути телефон не реагував. У скоєному він щиро кається, злочини вчинив, у зв`язку з скрутним матеріальним становищем, просив суворого його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 186, ч.4 ст. 185 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 та матеріалів характеризуючи його особу.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії наступним чином.

- за ч. 5 ст. 407 КК України, за кваліфікуючими ознаками - нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану;

-за ч. 4 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

- за ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який на обліку у психіатра та нарколога не значиться, раніше судимий, вчинив злочин не відбувши покарання за попереднім вироком, що свідчить про те, що належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, враховуючи наявність обставин які пом`якшуютьпокарання, та наявність обставин які обтяжують покарання, стан його здоров`я, а саме: правосторонній коксатроз 3-4 стадії, асептичний некроз кості стегна, є носієм ВІЛ, гепатиту С, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд враховуючі імперативну заборону у застосуванні ст. ст.69,75 КК України до осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, передбачені ст. 407 КК України, у період дії воєнного стану, після набрання чинності законом 2839-IX від 13.12.2022 року, вважає, що виправлення ОСОБА_5 , його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання у виді позбавленням волі, яке буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 остаточне покарання, суд застосовує правила ч.1 ст.71, ч.5 ст. 71 КК України, оскільки обвинувачений вчинив злочини, не відбувши повністю покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 28.11.2024 року, шляхом часткового приєднання покарання за попереднім вироком.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Потерпіла ОСОБА_8 звернулася з цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_5 спричиненої їй матеріальної шкоди у розмірі 12 800 гривень.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так у відповідності до статті 1166 ЦК України - майнова шкода завдана особистим майновим правам фізичної особи, відшкодовується в особою, яка її завдала.

Факт заподіяння обвинуваченим ОСОБА_5 матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_8 встановлено матеріалами справи, тому має бути відшкодована обвинуваченим в повному обсязі.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати по справі стягнути з ОСОБА_5 .

Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395, 615 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 186, ч.4 ст. 185 КК України, призначити йому наступне покарання:

- за ч.5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років;

- за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК Україниза сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 28.11.2024 року у виді шістьох місяців позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 за цим вироком, рахувати з 08.07.2025 року.

В строк відбування призначеного покарання зарахувати період перебування ОСОБА_5 під вартою з 08.07.2025 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Речовий доказ: мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 9C NFC в корпусі синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2; НОМЕР_6 , з сім-картками НОМЕР_7 та НОМЕР_8 , вважати повернутим потерпілій ОСОБА_6 .

Речовий доказ: банківська карта на ім`я ОСОБА_8 , вважати повернутої за належністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертизи № 1711 від 11.07.2025 року, грошові кошти у розмірі 424 (чотириста двадцять чотири) гривень 08 копійки.

Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 12 800 гривень, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 12 800 (дванадцять тисяч вісімсот) гривень.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1