УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу представника особи, якій відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , на постанову старшого слідчого Другого Слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 31.03.2025 про відмову у задоволені клопотання від 19.03.2025, 20.03.2025 про визнання потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000037 від 17.04.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України,

в с т а н о в и в:

у провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга представника особи, якій відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , на постанову старшого слідчого Другого Слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 31.03.2025 про відмову у задоволені клопотання від 19.03.2025, 20.03.2025 про визнання потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000037 від 17.04.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

У скарзі порушується питання про скасування вищевказаної постанови та зобов`язання слідчого визнати потерпілим ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні та допитати останнього в якості потерпілого, з огляну на невмотивованість та незаконність постанови.

У судове засідання представник особи, якій відмовлено у визнанні потерпілим та слідчий не прибули, будучи повідомленим про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000037 від 17.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови слідчий Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 від 31 березня 2025 року, постановив відмовити у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000037 від 17.04.2024.

Слідчий, відмовляючи у задоволенні клопотання, таке своє рішення мотивував, тим, що на даний час не встановлено заподіяння шкоди моральної фізичної або майнової ОСОБА_3 діями працівників правоохоронних органів.

Разом із тим, зі змісту клопотання про визнання потерпілим убачається, що представник заявника ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 зазначає про заподіяння ОСОБА_3 фізичної шкоди, а саме про нанесення йому тілесних ушкоджень, про що наявні відомості у висновку судово медичної експертизи, яка міститься у матеріалах кримінального провадження, та що не прийнято слідчим до уваги під час винесення оскаржуваної постанови.

Положенням ч. 4 ст. 38 КПК України передбачено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Аналіз наявних у слідчого судді матеріалів скарги свідчить про те, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону не були в повній мірі дотримані слідчим при прийнятті рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим, слідчим фактично позбавлено останнього можливості користуватись більш широкими правами у кримінальному провадженні.

За таких обставин, враховуючи наведене вище у сукупності, постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим не ґрунтується на положеннях законодавства України про кримінальну відповідальність, кримінальному процесуальному законодавстві України та суперечить Конституції України.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного приходить до висновку, що оскаржувана постанова слідчого, підлягає скасуванню.

Що ж стосується прохання порушеного у скарзі перед слідчим суддею щодо зобов`язання слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим, тов цій частині слід в відмовити у задоволенні скарги, з огляду на те, що слідчий суддя не наділений такими повноваженнями.

Повноваження щодо визнання потерпілим у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування є виключною дискрецією слідчого та прокурора, які зобов`язані вручити пам?ятку про процесуальні права та обов`язки при прийнятті заяви про вчинення кримінального правопорушення, оскільки права і обов?язки потерпілого виникають в особи, з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження, як потерпілого.

Керуючись ст.ст. 38, 40, 55, 93, 110, 303-307 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

скаргу - задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого Другого Слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 31.03.2025 про відмову у задоволені клопотання від 19.03.2025, 20.03.2025 про визнання потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000037 від 17.04.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

В іншій частині скаргу, залишити без задоволення.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1