Справа № 203/1298/25
Провадження № 1-кс/0203/2892/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника власника майна ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, заявлене в межах кримінального провадження №0003468 від 23.10.2024 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 114-1, ч.2 ст. 362, ч.3 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

11.07.2025 прокурор першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до Центрального районного суду міста Дніпра з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0003468 від 23.10.2024 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 114-1, ч.2 ст. 362, ч.3 ст. 368 КК України.

У заявленому клопотанні прокурор просить накласти арешт на грошові кошти в кількості купюр та номіналами: 106 купюр номіналом 100 доларів США, 1 купюра номіналом 50 доларів США, 2 купюри номіналом 100 Євро, 75 купюр номіналом 500 грн, 2 купюри номіналом 200 грн, які були вилучені за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_5 .

Подане клопотання обґрунтовано, зокрема, тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що до вчинення кримінальних правопорушень може бути причетна старший інспектор відділу превенції Новомосковського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , яка на прохання ОСОБА_6 використовувала свої службові повноваження, а також зв`язки з працівниками ТЦК та СП для сприяння особам в ухиленні від призову та мобілізації. Через ОСОБА_5 ОСОБА_6 здійснювала продаж фіктивних повісток до ТЦК та СП, а також надавала службову інформацію про перебування (чи відсутність) осіб у розшуку як ухилянтів. 10.07.2025 на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 27.06.2025 у ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 був проведений обшук, за результатами якого виявлені та вилучені зазначені грошові кошти, які постановою прокурора від 11.07.2025 були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0003468, оскільки зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав, просив накласти арешт на вилучені грошові кошти.

Представник власника майна проти задоволення клопотання заперечувала, просила у його задоволенні відмовити. Зазначила, що ОСОБА_5 повідомлення про підозру не пред`явлено, жодних фінансових операцій з підозрюваними у даній справі вона не мала, причетність ОСОБА_5 до кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0003468 слідством не встановлена, наявні документи про набуття спірних коштів законним шляхом.

Судом встановлено, що у провадженні Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0003468 від 23.10.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 1 ст. 114-1 Кримінального кодексу України.

11.06.2025 про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 1 ст. 114-1 Кримінального кодексу України, було повідомлено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 30.05.2025 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З доданого до клопотання протоколу обшуку від 10.07.2025 вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 27.06.2025 був проведений обшук у ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлені та вилучені зазначені грошові кошти. Протокол обшуку був підписаний ОСОБА_5 із зауваженнями про належність коштів у визначених частинах сину та чоловіку.

Постановою прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 11.07.2025 вилучені грошові кошти були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0003468, оскільки зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При розгляді клопотання прокурора слідчий суддя виходить із того, що відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з частиною другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

Так, за приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 року зазначив, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, між суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.

В своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

В силу частини 3 статті 132 КПК України не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

За змістом статті 168 КПК України тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208, 298-2 цього Кодексу, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

При цьому згідно зі ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено. Тобто законом не передбачено тимчасово вилучати під час обшуку майно з метою його подальшої конфіскації, якщо дозвіл на це слідчим суддею не надавався.

Слідчий суддя враховує, що матеріали клопотання прокурора не містять достатніх даних та доказів, що грошові кошти, вилучені під час обшуку, мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, або були об`єктом кримінально-протиправних дій чи здобуті злочинним шляхом.

Слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_5 про підозру у вчиненні злочину не повідомлялося; до заперечень на клопотання представником власника майна надані докази на підтвердження правомірності набуття грошових коштів.

Отже, слідчий суддя вважає, що прокурором не обґрунтована пропорційність між таким заходом забезпечення кримінального провадження як арешт грошових коштів та потребами досудового розслідування, підстави для накладення арешту на це майно не доведені, оскільки відсутні дані вважати, що ці речі містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування.

На переконання слідчого судді, в даному випадку накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає завданням кримінального провадження, засадам розумності та співмірності обмеження права власності.

За таких обставин у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 172-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, заявлене в межах кримінального провадження №0003468 від 23.10.2024 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 114-1, ч.2 ст. 362, ч.3 ст. 368 КК України, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення.

Повна ухвала складена та проголошена 22.07.2025 о 17.00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1