Справа № 404/3434/21
Номер провадження 1-кс/404/857/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника володільця арештованого майна адвоката ОСОБА_3 , володільця арештованого майна ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кіровського районного суду міста Кіровограда матеріали клопотання володільця арештованого майна ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, застосованого на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13.05.2021 року по кримінальному провадженню №0006127 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 подала до Кіровського районного суду міста Кіровограда клопотання про скасування арешту з нерухомого майна по кримінальному провадженню 0006127, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда від 13 травня 2021 року.

ОСОБА_4 та її представник- адвокат ОСОБА_3 вимогу підтримали.

На підтвердження надали судове рішення про наявне право спадкування ОСОБА_4 щодо арештованого майна. Наявний арешт заважає перереєстрації, отже порушує майнові права спадкоємця. Таким чином відпали правові підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. Порушення розумних строків і неефективна організація досудового розслідування є самостійною умовою для припинення тривалих заходів забезпечення кримінального провадження.

Прокурор і слідчий викликався, не з`явилися.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

15.12.2020 до Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що в липні 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шахрайським шляхом заволоділа майном ОСОБА_6 , чим завдала матеріальної шкоди на суму 590 100,00 грн.

Відповідно до Витягу зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 02.10.2017 року № 49309371 ОСОБА_7 склала заповіт від 11.04.2011 р., номер у спадковому реєстрі 51001521 бланк ВРІ 748720, а потім заповіт від 10.10.2013 року номер у спадковому реєстрі 55118532 бланк ВТМ 452087, яким заповідала все своє майно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки між останніми була домовленість. В подальшому ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті ОСОБА_7 все майно оформив на себе нині покійний рідний брат ОСОБА_6 за попередньою домовленістю. В подальшому між ОСОБА_6 (рідним братом позивача) та ОСОБА_5 була домовленість, щодо того, що все його майно повинно було перейти у власність до рідної сестри - ОСОБА_5 . Відповідно до Свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від «29» вересня 2017 року, ОСОБА_6 (рідний брат позивача) помер. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку загальною площею 75,75 кв.м. та земельної ділянки площею 0,038 га (кадастровий номер :42:360:0043), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до показів представника потерпілого ОСОБА_8 , яка діє відповідно до довіреності № 1756 від 17.11.2020 я представляю інтереси ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_2 з усіх питань, що стосується захисту прав та інтересів останньої перед всіма учасниками цивільних та адміністративних правовідносин. В подальшому, у серпні 2017 року ОСОБА_5 приїхала відвідати свого брата ОСОБА_6 , який важко хворів (онкозахворювання з 2014 р.), тому що близько 7 днів він не виходив на зв`язок з ОСОБА_9 у скайп і остання почала хвилюватися з цього приводу. Але коли приїхала до ОСОБА_6 до двору її не пустили якась невідома жінка.

29 вересня 2017 року ОСОБА_5 звернулася до Кропивницького міського відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та отримала свідоцтво про смерть її рідного брата ОСОБА_6 .

Невдовзі з`ясувалося, що цією жінкою є ОСОБА_4 , яка звернулася до суду із заявою щодо призначення опікуна недієздатній особі. Після ознайомлення із справою № 405/3935/17 у Суді, нам стали відомі наступні обставини.

Як зазначено у заяві до Суду ОСОБА_4 , на той час була соціальним робітником у Територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Подільського району міста Кропивницького. У заяві вона зазначила, що «надавала соціальні послуги сім`ї ОСОБА_10 і між ними склалися приязні стосунки, тому неначе за домовленістю зі ОСОБА_6 протягом року ОСОБА_11 добросовісно виконувала обов`язки опікуна по відношенню до недієздатної ОСОБА_12 ». Також, ОСОБА_13 у заяві зазначила недостовірні відомості, а саме: «Рідна сестра недієздатної ОСОБА_12 , яка на даний час проживає в іншій країні не заперечує проти призначення мене опікуном над недієздатною ОСОБА_12 ». Рідна сестра це ОСОБА_5 , але звернувшись до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Подільського району міста Кропивницького дізналася, що після подання заяви про призначення опікуна до Суду ОСОБА_13 і дізнавшись, що є ОСОБА_9 - рідна сестра, яка заперечує дані обставини, - ОСОБА_11 написала заяву про звільнення.

ОСОБА_5 все ще перебуваючи у родичів, оскільки до свого житлового будинку загальною площею 75,75 кв.м. та земельної ділянки площею 0,038 га (кадастровий номер :42:360:0043), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 вона потрапити не могла, її двоюрідна сестра ОСОБА_14 підготувала всі документи та направила до суду матеріали щодо призначення її опікуном, оскільки вони є родиною, і ОСОБА_14 у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 хотіла забрати до себе недієздатну ОСОБА_12 та піклуватися про неї, що підтверджується копією поданої заяви до суду від 03.10.2017 року та копіями довідок, які вона зібрала, а також копією заперечення про призначення опікуна недієздатній особі.

При цьому, ОСОБА_5 вважає, що заповіт, який був складений ОСОБА_6 , де він би заповідав все своє майно сторонній особі, в даному випадку - ОСОБА_4 , є недійсним, оскільки в той час ОСОБА_6 приймав сильнодіючи ліки. Ольга та спадкодавець ОСОБА_6 підтримували дружній зв`язок, постійно спілкувались у скайпі, і про цей випадок він би обов`язково повідомив сестру - ОСОБА_5 . Покійна матір ОСОБА_5 ОСОБА_7 заповіла все майно покійному рідному брату ОСОБА_6 , і між ними була домовленість, що після смерті покійного брата ОСОБА_6 все майно перейде до неї, і вона буде вирішувати питання щодо того, хто буде піклуватися недієздатною ОСОБА_12 , оскільки фактично вона проживає у іншій країні. Факт підтримання дружніх стосунків може підтвердити наявністю копій: паспорта та ІПН покійного брата ОСОБА_6 , копією Договору дарування від 04.02.1986 р., Договору на право побудови будинків безстрокового користування земельною ділянкою, Копією Заповіту, яку їй надавала покійна матір ОСОБА_7 .

На підставі Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 126283421 від 04.06.2018 року стало відомо, що вищевказане нерухоме майно спадкодавець ОСОБА_6 заповів ОСОБА_4 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі заповіту.

В даний час будинок який знаходиться за адресою: м. Кропивницький, вул. Акмолінська, буд. 35/34 продається відповідачем. Посилання на оголошення на сайті олікс https ://www. olx.ua/obyavlenie/1 -et-dom-110-m-kv-kuschevka-ul-desantnikov- IDBPBXy.html#474d7f94cl та роздруківка фотографій додається. Продажем займається відповідно до оголошення на сайті агенство нерухомості «Надія», яке знаходиться за адресою: м. Кропивницький, вул. Гоголя, 87.

ОСОБА_5 зверталась до Кропивницької міської Державної Нотаріальної контори № 1 усно, а потім письмово, що підтверджується копією відповіді. У результаті вказаного звернення її було направлено до Приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_15 та остання написала заяву про прийняття спадщини від 25.09.2017 року, що підтверджується копією її заяви. В подальшому нас повідомлено про те, що є заведена спадкова справа № 17/2017 та зареєстрована у спадковому реєстрі 11 серпня 2017 року за № 61070358. Пізніше ОСОБА_5 зверталася до Нотаріуса, щодо надання копії Заповіту, але надійшла лише письмова відповідь нотаріуса, без копії заповіту від 26.08.2020 р.№ 119/01-16.

23.04.2021 року було винесено постанову про визнання речовим доказом, відповідно до якої житловий будинок загальною площею 75,75 кв.м. та земельної ділянки площею 0,038 га (кадастровий номер :42:360:0043), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом.

13 травня 2021 року, по вказаному кримінальному провадженню на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда було задоволено клопотання слідчого та застосований захід забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на на земельну ділянку (реєстраційний номер 101, кадастровий номер :42:360:0043, площею 0,038 га), власниками якої є ОСОБА_4 (3/4 частки) та ОСОБА_12 (1/4 частки), шляхом заборони її перереєстрації та відчуження до прийняття рішення по кримінальному провадженню №0006127 від 16.12.2020 року.

житловий будинок (загальною площею 75.75 кв.м.,), власниками якого є ОСОБА_4 (3/4 частки) та ОСОБА_12 (1/4 частки), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони його перереєстрації та відчуження до прийняття рішення по кримінальному провадженню №0006127 від 16.12.2020 року.

Підставою застосування такого виду заходу забезпечення стало збереження у незмінному стані речового доказу, оскільки нерухоме майно може бути об`єктом злочинного посягання.

Вирішуючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, слідчий суддя прийняв законне та обґрунтоване рішення. З`ясував завдання кримінального провадження, мету і підстави передбачені чинним КПК України, для застосування співмірного заходу забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, перетворення, відчуження речового доказу.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно були з`ясовані всі обставини, з якими Закон пов`язує можливість (підстави) для накладення арешту на вилучене майно, також перевірено співмірність, мету і завдання цього кримінального провадження.

Скасування арешту призведе до затягування досудового розслідування та можливості розпорядитись нерухомим майном, що може бути об`єктом злочинного посягання у цьому кримінальному провадженню. Наслідком скасування арешту на нерухоме майно, стане реальний ризик невиконання вимог ст. 290 КПК України.

У свою чергу суд першої, апеляційної, касаційної інстанції втратить можливість виконати основну засаду кримінального провадження передбачену ст. 23 КПК України, - безпосередність дослідження доказів.

До матеріалів клопотання з вимогою скасувати арешт на нерухоме майно ОСОБА_4 , а також під час судового розгляду клопотання прокурор, слідчий не надали документи, а саме:

- копії судового рішення за наслідками розгляду позовної заяви про скасування заповіту ОСОБА_6 , у тому числі про наявність інших спорів між ОСОБА_4 та особами, які вважають себе спадкоємцями 1-3 черги спадкування;

- чи були призначені заповідачу в період оформлення заповіту нарковмісні, сильнодіючі, седативні медичні препарати;

- результати посмертної психіатричної експертизи заповідача;

- хто звертався з заявою про прийняття спадщини після смерті спадкоємців та чи належать вони до спадкоємців першої, другої, третьої черги спадкування;

- наказ про прийняття та звільнення ОСОБА_4 з посади соціального працівника/робітника Територіального центру соціального обслуговування Подільського району м. Кропивницький, у тому числі період отримуваної нею заробітної плати, повний перелік осіб та періоди надання безпосередньо ОСОБА_4 допомоги стосовно громадян, які потребували такої допомоги;

- особові справи стосовно всіх ОСОБА_10 як осіб, які отримували соціальну послугу, зокрема: письмові заяви ОСОБА_10 , договір між Ставицькими і територіальним центром, копія наказу про призначення ОСОБА_4 та припинення ОСОБА_4 соціального обслуговування стосовно ОСОБА_10 .

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. З огляду на перераховані обставини констатую що долю речових доказів вирішує суд, або слідчий з прокурором.

Досудове розслідування триває, тому скасування арешту стане передчасним, незаконним і безпідставним.

Внаслідок скасування арешту з нерухомого майна буде порушено право сторін та учасників кримінального провадження, оскільки всі вони безповоротно втратять можливість встановити дійсні обставини, встановити винну особу, тобто завдання цього кримінального провадження не буде досягнуто, оскільки без земельної ділянки та житлового будинку безрезультатними стануть спроби встановити винну особу, а потерпілі, втратять право у цьому кримінальному провадженні на відшкодування шкоди від злочину.

Завданням слідчого судді є дотримання прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні. ( п. 18 ч. ч.1 ст. 2 КПК України) Сукупність перелічених обставин вимагає від слідчого суддю врахувати інтереси не тільки володільця, але й інших сторін та учасників кримінального провадження. Таким чином розумним стане продовження дії арешту до набрання законної сили остаточного процесуального рішення у цьому провадженні.

Продовжують існувати розумні підстави вважати, що вказане майно буде відчужено, пошкоджено або знищено. Існує реальна потреба для збереження майна у первинному/незмінному стані.

Продовження дії арешту узгоджується з вимогами п.1 ч. 1 ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи». Держава зобов`язана забезпечити ефективне розслідування та захист інтересів учасників дорожнього руху. Таке завдання переважає тимчасове обмеження майнових прав володільця арештованого авто.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала слідчого судді про накладення арешту залишається чинною. Не зазнали змін умови, підстави та обставини, що стали підставами для застосування арешту. Злочин, що розслідується не декриміналізовано. Не зменшилась суспільна небезпека винних дій. Ініціатор клопотання не довів, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Не подано доказів настання для володільця негативних наслідків після накладення арешту на земельну ділянку та житловий будинок.

Дотримання розумних строків кримінального провадження законодавчо закріплені у ст. 28 КПК України та відповідають існуючій практиці ЄСПЛ та нормам Конвенції стосовно дотримання прав людини у цій сфері.

Зокрема, відповідно до ч. 1 статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Практика ЄСПЛ (що має враховуватися судами з огляду на положення ст. 17 Закону України від 23.02.2006 р. № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») виходить із того, що ефективність розслідування включає вимоги щодо оперативності та розумної швидкості. Навіть якщо існують обставини, які перешкоджають прогресу розслідування в конкретній ситуації, оперативне реагування національних органів влади є надзвичайно важливим для підтримання віри громадян в їх відданість принципам верховенства права та здатність запобігати проявам сприяння незаконним діям або терпимості до них (рішення у справах «Риженко проти України», «Silih v. Slovenia»)

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) зазначив, що «поняття розумний строк досудового слідства є оціночним, тобто таким, що визначається у кожному конкретному випадку з огляду на сукупність усіх обставин вчинення і розслідування злочину». Визначення розумного строку досудового слідства залежить від багатьох факторів, включаючи обсяг і складність справи, кількість слідчих дій, число потерпілих та свідків, необхідність проведення експертиз та отримання висновків тощо. Але за будь-яких обставин строк досудового слідства не повинен перевищувати меж необхідності. Досудове слідство повинно бути закінчене у кожній справі без порушення права на справедливий судовий розгляд і права на ефективний засіб захисту, що передбачено ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини .

02.03.2022 року Рада Суддів України опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, де зазначила, що процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану.

Згідно цих рекомендацій, введення в Україні режиму воєнного стану 24.02.2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальше продовження режиму воєнного стану є об`єктивною та поважною причиною проведення тривалого досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.113 КПК України процесуальні строки визначено як встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Згідно ч. 8 ст. 615 КПК України, строк дії воєнного стану не зараховується до загального строку досудового розслідування.

Незалежно від тривалості арешту, дії представників сторони обвинувачення залишаються правомірними, оскільки в цьому кримінальному провадженні не закінчились передбачені законом строки досудового розслідування, отже ОСОБА_4 передчасно заявила клопотання про скасування заходу забезпечення.

Керуючись ст. 174 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні вимог ОСОБА_4 про скасування арешту на майно по кримінальному провадженню 0006127 за ч.3 ст. 190 КК України, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 травня 2021 року,- відмовити.

Ухвала не оскаржується в апеляційному порядку. На ухвалу можуть бути подані заперечення під час проведення підготовного судового засідання.

Слідчий суддя Кіровського ОСОБА_1

районного суду

м.Кіровограда