ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2076/25 Справа № 203/1069/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2025 року стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у провадженні за клопотанням захисника про звільнення від покарання у зв`язку з набранням чинності Закону №3886-ІХ,

за участю:

прокурора ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про скасування (звільнення) від кримінальної відповідальності засудженого ОСОБА_7 , засудженого вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року.

Враховуючи те, що в наданих матеріалах відсутні відомості щодо місця виконання вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2024, розпорядження про його виконання, копія вказаного вироку з відміткою про набрання законної сили, а також те, що всі надані докази не завірені належним чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника.

Окрім цього, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) питання пов`язані із виконанням вироку, розглядається судом в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, а про всякого роду сумніви і протиріччя, в тому числі, розглядається судом, який ухвалив вирок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою звільнити засудженого від кримінальної відповідальності у зв`язку з набранням чинності Закону №3886-ІХ.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що з урахуванням прийнятого Закону №3886-ІХ вартість викраденого ОСОБА_7 майна становить 709,22 гривні, тобто не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2024 рік, тому не підпадає під кримінально каране діяння, що залишено поза увагою суду. Крім того вказує, що захисник звернувся з клопотанням в інтересах засудженого в порядку ч. 3 ст. 539 КПК до місцевого суду, в даному випадку в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, а також те, що сторону захисту не було повідомлено про розгляд клопотання належним чином, що не відповідає висновкам суду, викладеним в ухвалі.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її безпідставність, та просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Згідно зі ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч. 2 ст. 74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання захисника про звільнення засудженого від покарання, мотивував своє рішення тим, що в наданих матеріалах, які не завірені належним чином, відсутні відомості щодо місця виконання вироку, розпорядження про його виконання, копія вказаного вироку з відміткою про набрання ним законної сили. Крім того, суд послався на положення п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК щодо якого суду подаються клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку.

Отже з ухвали суду першої інстанції видно, що її резолютивна частина не узгоджується з мотивувальною частиною, оскільки суд фактично не розглянув клопотання захисника та не входив в перевірку його доводів, проте відмовив в його задоволенні по суті.

Перевіривши доводи захисту щодо наявності підстав для звільнення засудженого від покарання, апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався в повній мірі, а доводи апеляційної скарги захисника є обґрунтованими, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Вказаним Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином статті 185, 190, 191 КК фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд враховує висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24, відповідно до якого Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як слідує з матеріалів провадження, ОСОБА_7 був засуджений вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року та остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Згідно з даним вироком ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка) 14.02.2024 та своїм діянням спричинив матеріальну шкоду ТОВ Омега на суму 709,22 гривень.

Станом на 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 гривні та 50 відсотків від цього розміру становлять 1514 гривень.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК, у 2024 році становила 3028 гривні.

З огляду на те, що вартість майна, яким заволодів ОСОБА_7 згідно з вироком на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3028 гривні, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника, адже до цього діяння має застосуватися положення ст. 5 КК, оскільки це діяння не є кримінально караним та не підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК.

Крім того, даним вироком ОСОБА_7 за правилами ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання за цим вироком (від від 11 квітня 2024 року) частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Водночас як видно з вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням на підставі ст. 75 КК від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку на 1 рік. Відповідно до даного вироку засуджений вчинив 15.11.2023 таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яке належить ТОВ Омега на суму 1306 грн 52 копійки.

Станом на 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 гривні та 50 відсотків від цього розміру становлять 1342 гривень.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК, у 2023 році становила 2684 гривні.

З огляду на те, що вартість майна, яким заволодів ОСОБА_7 згідно з вироком від 10 січня 2024 року на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 2684 гривні, до цього діяння має застосуватися положення ст. 5 КК, оскільки воно не є кримінально караним та не підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК.

За таких обставин, засуджений підлягає звільненню на підставі ч. 2 ст. 74 КК від покарання за вказаними вироками, оскільки вчинені ним діяння як зазначено вище не є кримінально караними, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись статтями 74, 404, 405, 407, 539 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 щодо звільнення від кримінальної відповідальності засудженого ОСОБА_7 за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання захисника ОСОБА_6 щодо звільнення від покарання засудженого ОСОБА_7 за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від покарання, призначеного вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України та вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________ ______________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4