Номер провадження: 11-сс/813/1314/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 19 червня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0002373, внесеного до ЄРДР 05 червня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, -

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_8 , яке погоджено прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 , та накладено арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування транспортними засобами, а саме:

- спеціалізований автомобіль (екстрена медична допомога) Citroen Jumper L2H2 реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2024 року випуску, білого кольору, vin: НОМЕР_2 , паспорт на машину НОМЕР_3 від 12.02.2024, власник Військово-медичний клінічний центр Південного регіону (м. Одеса), транспортований на територію ВМКЦ ПР (м. Одеса), за адресою: м. Одеса, вул. Пирогівська, 2 (представник власника начальник автомобільної служби ВМКЦ ПР м. Одеса капітан ОСОБА_10 тел. НОМЕР_4 );

- автомобіль Suzuki Grand Vitara д.н.з. НОМЕР_5 , 2006 року випуску, сірого кольору, vin: НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_7 від 20.07.2012, власник ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , транспортований на територію спеціального майданчику тримання транспортних засобів № 6 ГУНП в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27/1 ( ОСОБА_11 тел. НОМЕР_8 ).

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вилучене у ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, що у свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалу суду є необґрунтована та безпідставною. В обґрунтування свої вимог вказує наступне:

- фактично розгляд клопотання відбувся 20 червня 2025 року, але ухвала слідчого судді датована 19.06.2025 роком, що є невідповідністю реальним обставинам розгляду справи та ухвалення рішення по неї, що підтверджується записом судового засідання. При розгляді суддею клопотання прокурора ОСОБА_12 не було, що також підтверджується записом судового засідання;

- згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Пригода трапилась при виконанні медичної евакуації пораненого військовослужбовця Збройних Сил України. Під час евакуації санітарний автомобіль рухався з увімкнутими проблисковими сигналами синього кольору та звуковими сигналами, тобто у діях водія санітарного автомобіля не вбачається наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність;

- військово-медичний клінічний центр Південного регіону входить до угрупування сил і засобів Медичних Сил «Південь» угрупування Медичних Сил Збройних Сил України, тому арешт спеціалізованого автомобілю значно погіршить боєздатність Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, як головного медичного госпіталю угрупування сил і засобів Медичних Сил «Південь» угрупування Медичних Сил Збройних Сил України.

На підставі наведеного, апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині арешту майна, а саме: арешту спеціалізованого автомобіля, що належить Військово-медичному клінічному центру Південного регіону, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання в частині арешту майна, а саме: спеціалізованого автомобіля (екстрена медична допомога) Citroen Jumper L2H2, реєстраційний номер НОМЕР_9 , паспорт на автомобіль ПП №102006 від 12.02.2025 року, що належить Військово-медичному клінічному центру Південного регіону.

Позиції учасників судового розгляду.

Представник власника майна підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_13 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що не заперечує проти зняття арешту в частині заборони користування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим .

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

На підставі аналізу змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0002373, внесеного до ЄРДР 05 червня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, слідчий визначив метою накладення арешту на спеціалізований автомобіль (екстрена медична допомога) Citroen Jumper L2H2 реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2024 року випуску, білого кольору, vin: НОМЕР_2 , його збереження як речового доказу.

Відповідно до клопотання у провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002373 від 05 червня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України.

Відповідно до клопотання, 05.06.2025 о 09:30 год. ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (водій-санітар передового хірургічного відділення ВПМЦ ПР м. Одеса), керуючи спеціалізованим автомобілем (екстрена медична допомога) Citroen Jumper L2H2, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконуючи невідкладне завдання з екстреного транспортування тяжко хворого пацієнта, з увімкненими проблисковими маячками та звуковою сигналізацією, рухаючись у м. Одесі по вул. Канатна з боку вул. Троїцька у напрямку вул. Базарна, на перехресті з вул. Успенська, не запевнився в безпечності проїзду на заборонений сигнал світлофора, в`їхав на перехрестя, де допустив зіткнення з автомобілем Suzuki Grand Vitara, д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка рухалася на зелений сигнал світлофора по вул. Успенська з боку вул. Осіпова у напрямку вул. Маразліївська та не надала дорогу спеціальному транспорту. Внаслідок ДТП останню доставлено до МКЛ № 1 ОМР з переломом лівої руки.

В рамках вказаного кримінального провадження, 05.06.2025 року слідчим проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди та вилучені транспортні засоби, зокрема, спеціалізований автомобіль (екстрена медична допомога) Citroen Jumper L2H2 реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2024 року випуску, білого кольору, vin: НОМЕР_2 .

У подальшому постановою слідчого вищевказаний транспортний засіб визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи встановлені по кримінальному провадженню обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що арештоване майно може мати доказове значення та є достатні підстави вважати, що його збереження необхідно для здійснення належного досудового розслідування кримінального провадження, оскільки, транспортний засіб може бути знаряддям вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України.

Що стосується посилань апелента, що у діях водія санітарного автомобіля не вбачається наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд зазначає, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 170 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши у сукупності всі обставини кримінального провадження, є правові підстави для арешту майна.

Поряд з цим, апеляційний суд акцентує увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

З урахуванням того, що військово-медичний клінічний центр Південного регіону, який є власником арештованого спеціалізованого автомобіля, входить до угрупування сил і засобів Медичних Сил « ІНФОРМАЦІЯ_2 » угрупування Медичних Сил Збройних Сил України, колегія суддів доходить переконання, що накладання арешту на спеціалізований автомобіль, який здійснює екстерне транспортування військовослужбовців, шляхом позбавлення права користування, в умовах воєнного стану, значно погіршить боєздатність Збройних Сил України, тому вимоги клопотання про необхідність накладення арешту на вилучене майно із обов`язковою забороною користування ним, є необґрунтованими, оскільки, у цьому випадку заборона користування, є невиправданим обтяжливим способом арешту майна.

Апеляційний суд вважає, у даному випадку достатнім способом забезпечення буде арешт шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження вказаним транспортним засобом власником або особою, яка здійснює його володіння, до скасування арешту у порядку встановленому КПК України, що дозволить не порушувати право власності особи та належним чином забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді частковому скасуванню із постановленням нової ухвали.

Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 370, 376, 395, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 19 червня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0002373, внесеного до ЄРДР 05 червня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, - скасувати в частині накладення арешту спеціалізований автомобіль (екстрена медична допомога) Citroen Jumper L2H2, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2024 року випуску, білого кольору, vin: НОМЕР_2 .

Постановити у цій частині нову ухвалу, якою накласти арешт на спеціалізований автомобіль (екстрена медична допомога) Citroen Jumper L2H2, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2024 року випуску, білого кольору, vin: НОМЕР_2 , паспорт на машину НОМЕР_3 від 12.02.2024, власник Військово-медичний клінічний центр Південного регіону (м. Одеса), транспортований на територію ВМКЦ ПР (м. Одеса), за адресою: м. Одеса, вул. Пирогівська, 2 (представник власника начальник автомобільної служби ВМКЦ ПР м. Одеса капітан ОСОБА_10 тел. НОМЕР_4 ), шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження вказаним транспортним засобом власником або особою, яка здійснює його володіння, до скасування арешту у порядку, встановленому КПК України.

В решті ухвала залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3