печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

секретарі ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001474 від 28.12.2022, -

ВСТАНОВИВ:

22.04.2025 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001474 від 28.12.2022.

Мотивуючи подане клопотання прокурор вказує, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001474 від 28.12.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 229, ч. 3 ст. 176 КК України.

За результатами проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій отримано інформацію про виготовлення фальсифікованої продукції зазначених торговельних марок у приміщеннях, розташованих на території земельної ділянки з кадастровим номером :88:186:0003 за адресою: м. Київ, вул. Скомороська, 4. В подальшому на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_4 від 24.10.2024 № 757/48957/24-к проведено обшук вказаних приміщень, в ході якого виявлено та вилучено обладнання для виготовлення та пакування саше-упаковок, пакувальний матеріал, сировина та готова продукція ТМ Мівіна, Торчин, 10 Овочів та Мрія, робочий одяг працівників товари зі стікерами для відправки ТОВ «Нова Пошта» з даними ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

З показів свідків також встановлено, що приміщення в якому проведено обшук фактично використовували: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , що дає стороні обвинувачення підстави вважати, що саме ці особи можуть бути причетні до виробництва та подальшого збуту фальсифікованої продукції торговельних марок Мівіна, Торчин, 10 Овочів та Мрія, права на які належать компанії Сосьєте де Продюі ОСОБА_11 та дочірньому підприємству «Кондитерській корпорація «Рошен» () відповідно.

Таким чином, у сторони обвинувачення наявні достатні підстави вважати, що вчинено злочини передбачені ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 229, ч. 3 ст. 176 КК України, однак з метою їх документування та припинення, а також виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінальних правопорушень, відшукання та вилучення знарядь та засобів кримінального правопорушення або майна, яке містить на собі сліди кримінального правопорушення чи яке було здобуте у результаті його вчинення, виникла необхідність у проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що зазначена квартира належить ОСОБА_12 , РНОКПП НОМЕР_1 , однак перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_7 .

У зв`язку з викладеним 14.04.2025, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_13 від 13.03.2025 проведено обшук, за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході обшуку виявлено та тимчасово вилучено: мобільний телефон ОСОБА_7 марки iPhone X з серійним номером НОМЕР_2 , IMEI: НОМЕР_3 , з sim-карткою з номером НОМЕР_4 ; електробритва ОСОБА_7 марки «Braun».

Прокурор вказує, що у пам`яті зазначеного мобільного телефону під час обшуку виявлені дані про зв`язок ОСОБА_7 з ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та іншими особами, а також чати у яких обговорюються питання реалізації кави Nescafe, Jacobs, Чорна Карта, а також участь ОСОБА_7 та інших осіб у виробництві фальсифікованої продукції за адресою: м. Київ, вул. Скомороська, 4.

Відтак, дані з указаного мобільного телефона можуть бути використані для доказування фактів та обставин, які досліджуються під час досудового розслідування кримінального провадження. Крім того вилучення мобільного телефона також необхідне для проведення з ним експертних досліджень з метою можливого відновлення видалених даних.

Вилучена електробритва ОСОБА_7 марки «Braun» містить на собі частинки його біологічного матеріалу, які необхідні для проведення ідентифікаційних досліджень в рамках проведення судових молекулярно-генетичних експертиз. Вказана обставина свідчить про те, що зазначена бритва також може бути використана стороною обвинувачення, для встановлення фактів та обставин вчинення кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню.

Вказаний мобільний телефон та електробритва визнані речовими доказами, з підстав їх відповідності критеріям, встановленим статтею 98 КПК України, які наведені вище.

Враховуючи викладене у сторони обвинувачення виникла необхідність у накладенні арешту на тимчасово вилучене у ОСОБА_7 майно, а саме:мобільний телефон ОСОБА_7 марки iPhone X з серійним номером НОМЕР_2, IMEI: НОМЕР_3 , з sim-карткою з номером НОМЕР_4 ;електробритва ОСОБА_7 марки «Braun», з метою збереження речових доказів.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Прокурор подав до суду заяву про проведення розгляду клопотання у його відсутність, вимоги підтримав.

Власник майна в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщенням інформації на сайті Печерського районного суду м. Києва.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що неприбуття сторін, у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації сторонами, їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання їх явки обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у відсутність нез`явившихся осіб.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Абзацом 1 ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Судовим розглядом встановлено, що обшук, під час якого було вилучено майно та на арешті якого на даний час наполягає сторона обвинувачення, був проведений 14.04.2025, а прокурор звернувся до суду за допомогою поштового зв`язку 15.04.2025.

Вказане в сукупності свідчить про дотримання строку на звернення до суду з даним клопотання.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 1, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що вилучене майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0001474 від 28.12.2022.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому слідчий суддя вважає за доцільне, для ефективного розслідування з метою збереження речових доказів накласти арешт на вказане майно.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на вилучене майно, з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 98, 100, 107, 117, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке тимчасово вилучене у ОСОБА_7 під час проведення обшуку АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон ОСОБА_7 марки iPhone X з серійним номером НОМЕР_2 , IMEI: НОМЕР_3 та sim-карткою з номером НОМЕР_4 ;електробритва ОСОБА_7 марки «Braun».

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту/відмову у ньому може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1