ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/559/25 Справа № 701/615/24 Категорія: ч.2 ст.286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 08 травня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий Зміїв Ріпкинського району Чернігівської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою - спеціальною освітою, одруженого, працюючого на посаді водія в ПП «Азотагротранс», на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком два роки.

Згідно ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_7 витрати за проведення судової експертизи №СЕ-19/124-24/2041-ІТ від 15.02.2024 в розмірі - 6058,24 грн., в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_7 витрати за проведення судової експертизи №СЕ-19/124-24/2040-ІТ від 16.02.2024 в розмірі - 4543,68 грн., в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_7 витрати за проведення судової експертизи №СЕ-19/124-24/2042-ІТ від 29.02.2024 в розмірі - 6058,24 грн., в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_7 витрати за проведення судової експертизи №СЕ-19/124-24/4806-ІТ від 08.04.2024 в розмірі - 1514,56 грн., в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_7 витрати за проведення судової експертизи №СЕ-19/124-24/5865-ІТ від 23.04.2024 в розмірі - 3029,12 грн., в дохід держави.

Арешт на майно накладений ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.11.2023 року про накладення арешту щодо автомобіля «Volkswagen Polo» реєстраційний номер НОМЕР_1 та мотоцикла «Bajaj Avanger 220» реєстраційний номер НОМЕР_2 - скасований.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку районного суду ОСОБА_7 визнаний винуватим і засуджений за те, що він , 07.11.2023 близько 13 години 20 хвилин водій керуючи автомобілем «Volkswagen Polo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по вулиці Патона селища Маньківка Уманського району Черкаської області в напрямку від вулиці Молодіжна до вулиці Соборна, в порушення вимог пункту 16.11 Правил дорожнього руху та вимог дорожнього знаку 33.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, рухаючи до перехрестя не рівнозначних доріг, здійснюючи виїзд з другорядної дороги на головну дорогу не надав дорогу водієві мотоцикла «Bajaj Avanger 220» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по вулиці Соборна в напрямку АЗС, в результаті чого відбулось зіткнення в смузі руху мотоцикла «Bajaj Avanger 220» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Унаслідок даної дорожньо - транспортної пригоди водій мотоцикла «Bajaj Avanger 220» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 , згідно з висновком експерта №05-7-01/202, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої хребетно - спінальної травми: багатоуламкового перелому крижової кістки зі зміщенням уламків, перелому зуба другого шийного хребця ІІ типу, перелому остистих 7-го шийного, 1, 2, 3, 4, 6, 8 грудних хребців, поперечних відростків 5-го поперекових хребців з двох сторін; закритої травми грудної клітки: перелому І ребра праворуч, забою легень, закритого перелому правої ключиці, порушення функцій тазових органів по типу затримки.

Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, можливо при ДТП і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Volkswagen Polo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , а саме вимог пункту 16.11 Правил дорожнього руху та вимог дорожнього знаку 33.2.1 Правил дорожнього руху, згідно з висновком експерта №СТ/139Е-24 від 17.05.2024, знаходиться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо - транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 порушує питання про зміну вироку в частині призначеного покарання. Просить призначити йому 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік. В решті вирок суду залишити без змін.

Судом не враховано таку обставину, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Активне сприяння в розкритті злочину виражалося в тому, що обвинувачений ОСОБА_7 після ДТП, саме місце пригоди не залишав, намагався надати потерпілому медичну допомогу, однак потерпілий попросив лише розстебнути шолома, що останній і зробив та негайно викликав карету швидкої допомоги. З моменту ДТП обвинувачений ОСОБА_7 приймав участь в усіх допитах, слідчих експериментах, надавав визнавальні покази, дав критичну оцінку своєї протиправної поведінки, а його процесуальна поведінка була спрямована виключно на встановлення об`єктивної істини обставин кримінального правопорушення.

Суд врахував позицію потерпілого ОСОБА_10 , який зазначив, що в нього є претензії до обвинуваченого, так як обвинуваченим не вчинялося жодної дії до відшкодування шкоди завданої потерпілому діями обвинуваченого як на досудовому розслідуванні так і під час судового розгляду. Однак суд не врахував ту обставину, що на другий день після ДТП, обвинувачений ОСОБА_7 телефонував до мами потерпілого з метою надати відповідну допомогу потерпілому, однак розмова не склалася через емоційну поведінку матері. Потерпілий як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду цивільний позов не заявляв, на момент ДТП ні страхового полісу, ні пільг не мав. В свою чергу обвинувачений ОСОБА_7 на момент ДНІ мав страховий поліс та відразу повідомив АТ «Страхова група «ТАС» з метою відшкодування в майбутньому шкоди потерпілому.

Враховуючи обставини справи, обопільну вину обох водіїв в даній ДТП, визнання винним і притягнення потерпілого ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності за ст. 122, 124 КУпАП, та визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення обвинуваченим, відсутність обтяжуючих обставин, передбачених ст. 67 КК України, а також те, що протягом досудового розслідування та судового провадження ОСОБА_7 не ухилявся від органів слідства та суду, мав позитивну процесуальну поведінку, будь-яких порушень порядку в судовому засіданні не допускав, що свідчить про сумлінне ставлення обвинуваченого до виконання своїх процесуальних обов`язків та зниження ступеню суспільної небезпеки винного, дає підстави вважати про можливість виправлення ОСОБА_7 при застосуванні до нього мінімального покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України без призначення йому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Також обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що він являється інвалідом 3 групи з 2012 року (загальне захворювання), має стійкі соціальні зв`язки, офіційно працює водієм на ПП «Азот Агро Транс» та має категорії водія «В, В1, С, СІ, ВЕ, С1Е, СЕ». За місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно. До кримінальної відповідальності раніше не притягувався. На спеціальних обліках не перебуває. ОСОБА_7 працюючи на ПП «Азот Агро Транс» під час військового стану зайнятий на об`єктах критичної інфраструктури, порушення функціонування яких може завдати шкоди важливим національним інтересам. Для ОСОБА_7 робота водієм на ПП «Азот Агро Транс» є основним доходом для утримання сім`ї. Дане рішення суду щодо позбавлення ОСОБА_7 права керування транспортними засобами призведе до звільнення останнього з роботи та неможливості відшкодування збитків потерпілому, якщо той в свою чергу в подальшому заявить цивільний позов на суму, яка буде більшою ніж передбачено страховим полісом ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі, пояснення представника потерпілого, який заперечив проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані вірно за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо воно заподіяло тяжкі тілесні ушкодження.

Висновок суду щодо доведеності вини у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України при обставинах наведених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, які не оспорюється в апеляційній скарзі.

Враховуючи те, що в апеляційній скарзі оскаржується лише вирок в частині призначення додаткового покарання, про пом`якшення Кисілю покарання в частині призначення іспитового строку та пом`якшення основного покарання, то за таких обставин, колегія суддів відповідно до вимог ст.404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги з приводу можливого незастосування до Кисіля додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. У цьому випадку додаткове покарання є альтернативним, а доцільність його застосування вирішується судом у кожному конкретному випадку. Такого висновку дійшла колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 10.08.2021, справа № 137/807/20.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.02.2018, справа № 361/2704/16-к, санкція ч. 2 ст. 286 КК, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи, оскільки це покарання у санкції носить альтернативний характер і не є обов`язковим для застосування судом.

Колегія суддів враховує особу обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним злочину, ту обставину, що Кисіль вперше скоїв кримінальне правопорушення з необережності, раніше не судимий, вину визнав в повному обсязі, що свідчить про його відношення до скоєного, має вік 58 років, на спеціальних обліках не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Разом з тим, як убачається з матеріалів кримінального провадження, Кисіль тривалий час працевлаштований водієм на ПП «Азот Агро Транс», має категорії водія В,В1,С,С1,ВЕ,С Е, СЕ. Обвинувачений Кисіль зайнятий на об`єктах критичної інфраструктури, оскільки керує вантажним автомобілем з напівпричепом-цистерною та перевозить небезпечні вантажі по всій території України.

Крім того, згідно листа ПП «Азот Агро Транс» працівники ПП «Азот Агро Транс», в тому числі і водій ОСОБА_7 під час військового стану зайняті на об`єктах критичної інфраструктури, порушення функціонування яких може завдати шкоди життєво важливим національним інтересам.

На даний час молодші за віком водії ПП «Азот Агро Транс» мобілізовані до Збройних Сил України, тому на підприємстві залишилося всього два водія, які мають всі категорії керування транспортними засобами, а також мають відповідні дозволи на перевезення небезпечних вантажів. Водій ОСОБА_7 є одним з двох водіїв. Для підтримання належного функціонування критичної інфраструктури виникає необхідність безперебійного виконання своїх обов`язків водієм ОСОБА_7 , а саме щодо перевезення останнім небезпечних вантажів по території України. Позбавлення права керування транспортними засобами водія Кисіль унеможливить виконання останнім своїх обов`язків та може завдати шкоди життєво важливим національним інтересам.

Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом доходу. Наявність цієї обставини потребує більш виваженого підходу під час обрання відповідного виду покарання для особи, засудженої за ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

З урахуванням даних про обставини порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху, особу обвинуваченого, а саме - щире каяття, який здійснює свою діяльність пов`язану з перевезенням небезпечних вантажів, зайнятий на об`єктах критичної інфраструктури під час дії воєнного стану, позитивну характеристику за місцем його роботи та проживання, відсутність у обвинуваченого інших джерел доходу, його вік 58 років, тобто обставини, що пом`якшують покарання та суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки винного, колегія суддів дійшла до переконання про можливість виправлення обвинуваченого без призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Колегія суддів переконана, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Щодо вимог апеляційної скарги обвинуваченого про пом`якшення йому основного покарання та покарання в частині призначення іспитового строку 1 рік, колегія суддів вважає, що вони є безпідставними, які до задоволення не підлягають.

Призначаючи Кисілю основне покарання у виді 4 років позбавлення волі та звільняючи Кисіля від призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, місцевий суд дотримався положень статей 50, 65 КК України, яке відповідає принципам справедливості та співмірності, а тому апеляційні вимоги Кисіля про зменшення цього строку на один рік не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення, а вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання з виключенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 08 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - змінити в частині призначення покарання.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання та виключити з резолютивної частини вироку Маньківського районного суду Черкаської області від 08 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 , рішення суду про призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки.

В решті вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 08 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Головуючий - суддя

Судді