Справа № 305/235/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду:обвинуваченого - ОСОБА_5 , прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/6/22 за апеляційною скаргою заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2021 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачево, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 304 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 185 КК України та ч.2 ст. 304 КК України, та призначено покарання за ч.3 ст. 185 КК України,у вигляді 4 (чотирьох) років і 6 (шість) місяців позбавлення волі, а за ч.2 ст. 304 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 призначено остаточно покарання за даним вироком 4 (чотири) роки і 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від призначеного за даним вироком покарання у вигляді позбавлення волі, якщо протягом 1 (одного) року він не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки що передбачено ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Застосовано у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового амбулаторного лікування по місцю проживання у Рахівському районі Закарпатської області.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

У період з 01 по 30 листопада 2017 року (більш точної дати та часу вчинення кримінального правопорушення у ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 , будучи в с. Луг Рахівського району Закарпатської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, спільно із своїм неповнолітнім пасинком ОСОБА_8 , групою осіб, шляхом злому навісного замка, проник до господарського приміщення, яке знаходиться на території дворогосподарства поряд з будинком АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_9 , користуючись відсутністю останнього за місцем проживання, таємно викрав два газові балони ємкістю по 50 л та по 750 гривень за кожен балон, чим спричинили потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1500 гривень.

У подальшому, у період з 01 по 15 грудня 2017 року (більш точної дати та часу вчинення кримінального правопорушення у ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 , будучи в с. Луг Рахівського району Закарпатської області, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, спільно зі своїм неповнолітнім пасинком ОСОБА_8 , групою осіб, систематично впродовж зазначеного періоду, проникав до господарського приміщення через раніше пошкоджені ним двері, яке знаходиться на території дворогосподарства поряд з будинком АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_9 , користуючись відсутністю останнього за місцем проживання, таємно викрав та переніс до власного житлового будинку АДРЕСА_1 8 складометрів кускових обрізків - відходів деревини хвойних порід (горбиль) вартістю по 240 гривень за 1 складометр, чим спричинили потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1920 гривень.

Окрім цього, ОСОБА_5 , у період з 01 по 30 листопада 2017 року (більш точної дати та часу вчинення кримінального правопорушення у ході досудового розслідування не встановлено), будучи в с. Луг, Рахівського району Закарпатської області втягнув свого неповнолітнього пасинка ОСОБА_8 у злочинну діяльність при наступних обставинах. Зокрема, ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що ОСОБА_8 є неповнолітнім запропонував йому спільно вчинити крадіжку з господарської споруди, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_9 , при цьому, незаконного вплинув на свідомість неповнолітнього шляхом психологічного та фізичного примусу.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок скасувати, вважає його незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Просить призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_5 судом першої інстанції не дотримані.

Так, згідно з резолютивною частиною вироку судом ухвалено застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді примусового амбулаторного лікування по місцю проживання у Рахівському районі Закарпатської області.

Вирок суду першої інстанції у цій частині є незаконним та необгрунтованим з огляду на наступне.

У статті 93 Кримінального кодексу України міститься вичерпний перелік примусових заходів медичного характеру, а саме: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація де закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Суд першої інстанції, констатувавши у мотивувальній частині вироку тої факт, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 157 від 28.11.2019 ОСОБА_5 виявляє ознаки хронічного стійкого психічного захворювання у вигляді шизоафективного розладу, маніакального типу, стаї ремісії, психічне захворювання ОСОБА_10 обмежує його здатність у повнії мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, як на даний час так і в період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь, та він потребує застосування примусових заходів медичного характеру - ухвалив рішення про застосування до нього таких заходів.

При цьому, судом з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи № 157 від 28.11.2019 у резолютивні частині вироку зазначено про застосування примусового заходу медичного характеру, який не передбачений чинним Кримінальним кодексом України, - примусове амбулаторне лікування.

Натомість, відповідно до п.2 ст.93, п.1 ч.1 ст.94 КК України до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого кримінального діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторно психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Таким чином, судом застосовано примусовий захід медичного характеру, який не передбачений Кримінальним кодексом України.

Отже, з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи, яким встановлено, що ОСОБА_5 вчинив злочин у стані обмеженої осудності, та він потребує застосування примусового заходу медичного характеру, - судом першої інстанції допущено істотні суперечності, оскільки ухвалено застосувати до ОСОБА_5 примусовий захід у виді примусового амбулаторного лікування, який був рекомендований експертом, однак не передбачений Кримінальним кодексом України.

За результатами судового розгляду ці суперечності не було усунуто, у зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню, оскільки вказана невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на застосування примусового заходу медичного характеру (ч.2 ст.411 КПК України).

Окрім того, відповідно до положень п.2 ч.3 ст.374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити серед іншого докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

За змістом цієї норми закону у мотивувальній частині обвинувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів І у кримінальному провадженні, аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, а також мотивовані висновки суду про доведеність вчинення кримінального правопорушення або недоведеність вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Як вбачається з оскарженого вироку, визнаючи винним ОСОБА_5 у інкримінованому йому злочину, передбаченому ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону, а тому оскаржуваний вирок районного суду не можна вважати законним і обґрунтованим, з огляду на таке.

Так, чинний КПК України, зокрема ст. 17, 20, 21, 22 КПК України та міжнародні стандарти у галузі судочинства, вказують на неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий розгляд.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачують у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

До Рахівського районного суду скеровано обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 про обвинувачення його у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст.304 КК України.

Разом з цим, викладаючи формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, районний суд зазначив, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за попередньою змовою з ОСОБА_8 , що є неприпустимим та свідчить про невідповідність вироку вимогам КПК України.

За таких обставин, оскаржуваний вирок районного суду містить посилання на прізвище особи, який діяв за попередньою змовою з обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження.

З урахуванням вимог КПК України та практики Європейського суду, зміст обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 вказує на співучасть іншої, конкретизованої у вироку особи, у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та є фактичною констатацією цього факту і, всупереч принципу презумпції невинуватості, безпідставно стверджує про причетність вказаної особи до вчинення зазначеного злочину.

Апеляційний суд вважає, що встановлені судом щодо ОСОБА_5 фактичні обставини справи, не можуть вважатися встановленими щодо іншої особи, прізвище якої зазначене в обвинувальному вироку і потребують окремого дослідження при проведенні судового розгляду стосовно цієї особи.

Зазначення в обвинувальному вироку обставин кримінального правопорушення, скоєного іншою, крім обвинуваченого особою, стосовне якого обвинувальний акт перебуває на розгляді і щодо цієї особи не здійснюється судовий розгляд в даному провадженні, не лише входить у колізію з нормами кримінального процесуального законодавства щодо вільно оцінки доказів, а й суперечить передбаченим ст.ст. 2, 7 КПК України завданням кримінального провадження та загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню до кожного учасника кримінального провадженню належної правової процедури, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а тому є незаконним.

З огляду на конституційно-правову та кримінальну засаду презумпці невинуватості є юридичний факт вчинення злочину, а тому беручи до уваги положення ст.17 КПК України, у яких реалізується положення ст.129 Конституції України, особа не може вважатися такою, що вчинила кримінальне правопорушення при відсутності обвинувального вироку щодо неї, який набрав законної сили.

Таким чином, зазначення районним судом в обвинувальному вироку при викладенні формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення за попередньою змовою з іншою конкретизованою у вироку особою зроблені без аналізу сукупності зібраних доказів щодо цієї особи та порушує право цієї особи на презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини в окремому провадженні.

Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_5 колегія суддів вважає істотними.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами кримінального провадження доказам у їх сукупності, а також викладеній у апеляційній скарзі доводам, і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, тобто ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, з урахуванням положень ст. ст. 370-374 КПК України.

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргузаступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_11 -Невідомої - задовольнити.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2021 року відносно ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 304 КК України - скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції у іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді