У Х В А Л А

про домашній арешт

31 липня 2025 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання слідчого слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_5 , затверджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Балаково, Саратовська область, російська федерація, громадянин України, із загальною середньою освітою, неодружений, непрацюючий, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимий,

підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000894, яке внесене до ЄРДР 17 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,

У С Т А Н О В И В:

на розгляд слідчого судді надійшло клопотання слідчого ОСОБА_5 , яке погоджене прокурором ОСОБА_3 , про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, із забороною залишати житло, за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 (два) місяці і покладенням обов`язку: прибувати за першим викликом до кабінету № 46 слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області по вул. Привокзальна, 3, м. Біла Церква, Київська область, а також до прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження, що обґрунтовується необхідністю проведення процесуальних дій з підозрюваним.

Необхідність обрання такого запобіжного заходу, сторона обвинувачення вмотивувала тим, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними на досудовому розслідуванні доказами.

У клопотанні стверджується, що зараз існують ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчиняти інші кримінальні правопорушення.

На ризик переховування від органів досудового розслідування та суду вказує тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_4 (позбавлення волі), що саме по собі може спонукати його до втечі; дані, які характеризують ОСОБА_4 , який не має постійного місця роботи, міцних родинних та соціальних зв`язків.

Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, сторона обвинувачення мотивувала, посилаючись на наявність у ОСОБА_4 передумов для протиправних дій, а саме: він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі, за вчинення кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів. Крім цього, ОСОБА_4 не має постійного місця роботи, підозрюється у вчиненні корисливого злочину, злочинна діяльність якого є основним джерелом доходу останнього. Крім цього, вважав, що слід врахувати характер та спосіб вчинення злочину.

Сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_4 слід обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть попередити встановлені ризики та забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Особисте зобов`язання не забезпечить дієвості кримінального провадження та не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Особиста порука не може бути застосована, оскільки відсутні поручителі.

Домашній арешт в нічний час не зможе попередити вчинення ОСОБА_4 нового кримінального правопорушення.

У ході розгляду, прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання за обставин та підстав зазначених у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_4 проти поданого клопотання не заперечував.

Слідчий суддя заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши надані матеріали з кримінального провадження, дійшла до висновку, що підозрюваному необхідно обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: (1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; (3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; (4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; (5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; (6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; (7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; (8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; (9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; (10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; (11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; (12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Отже, слідчий суддя, під час розгляду питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний перевірити наявність в особи процесуального статусу підозрюваного; обґрунтованість пред`явленої підозри; наявність підстав вважати, що підозрюваний може вчинити одну з дій, передбачених ст. 177 КПК України і на яку посилається прокурор; недостатність більш м`яких запобіжних заходів, для попередження однієї з дій, передбачених ст. 177 КПК України та врахувати, обставини, перелік яких міститься в ст. 178 КПК України.

Отож, для початку слідчий суддя визначається, чи набув ОСОБА_4 процесуальний статус підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Слідчим суддею установлено, що повідомлення про підозру вручене ОСОБА_4 під розписку 29 липня 2025 року.

Отже, з цієї дати, ОСОБА_4 набув процесуального статусу підозрюваного.

Далі, слідчий суддя вирішує, чи є обґрунтованою пред`явлена ОСОБА_4 підозра.

У КПК України не міститься визначення обґрунтованої підозри.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Отож, для вирішення питання про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 слідчий суддя звертається до практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях, Європейський суд з прав людини визначив фактичний і юридичний критерії обґрунтованості підозри.

За першим з них, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32).

За другим, окрім фактичної сторони, існування «обґрунтованої підозри» у значенні статті 5 § 1 (c) вимагає, щоб факти, на які посилається, можна було розумно вважати такими, що підпадають під один із розділів, що описують злочинну поведінку в Кримінальному кодексі (див. рішення у справі «Влох проти Польщі» (Wloch v. Poland) від 19 жовтня 2000 року, п.109).

Згідно з повідомленням про підозру, ОСОБА_4 підозрюється у незаконному збуті наркотичного засобу, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, за таких фактичних обставин.

У невстановлену досудовим розслідуванням дату та час, ОСОБА_4 , придбав - отримав у закладі охорони здоров`я КНІ БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), який зберігав за місцем свого проживання для подальшого збуту ОСОБА_6 , за грошові кошти.

В подальшому, 15 липня 2025 року близько 14 год. 22 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 передав ОСОБА_4 , грошові кошти у сумі 500 гривень, на що ОСОБА_4 , реалізуючи злочинний умисел спрямований на збут наркотичного засобу, переслідуючи корисливий мотив, з метою збагачення, посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів та охорону здоров?я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії - «контроль за вчиненням злочину» у формі оперативної закупки незаконно, збув ОСОБА_8 , наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон) масою 0,111 г. шляхом передачі з рук в руки, які ОСОБА_4 , придбав та зберігав з метою збуту.

Слідчий суддя, вважає, що за фактичним критерієм, вручена ОСОБА_4 підозра відповідає стандарту «обґрунтованої підозри» що підтверджується дослідженими у судовому засіданні копіями матеріалів з кримінального провадження, серед яких: протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 18 квітня 2025 року; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 03 травня 2025 року; протокол про результати зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 09 червня 2025 року; протокол про результати зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 17 червня 2025 року; протокол про результати зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 23 червня 2025 року; протокол про результати контролю за вчинення злочину від 16 липня 2025 року; протокол огляду покупця та вручення грошових коштів від 15 липня 2025 року; протокол отримання речей (предметів) від 15 липня 2025 року; висновок експерта від 17 липня 2025 року № СЕ-19/111-25/44191-НЗПРАП; протокол допиту підозрюваного від 29 липня 2025 року.

Слідчий суддя вважає, що описані в підозрі обставини та досліджені матеріали з кримінального провадження, підтверджують версію досудового розслідування про те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у незаконному збуті наркотичного засобу, тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, за обставин викладених у клопотанні про обрання запобіжного заходу.

Слідчий суддя вважає, що така кваліфікація ґрунтується на вимогах КК України, оскільки обставини зазначені в підозрі об`єктивно вказують на усі ознаки вищевказаних кримінальних правопорушень.

Отож, слідчому судді доведена обґрунтованість врученої ОСОБА_4 підозри, за фактичним та юридичним критеріями.

Варто зауважити, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень (стаття 198 КПК України).

Слідчий суддя зазначає, що слідчий обґрунтовуючи своє клопотання посилався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя зазначає, що згідно із п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11, від 12 лютого 2015 року). У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «W. v. Switzerland» від 26 січня 1993 року). Сама по собі відсутність постійного місця проживання не свідчить про ризик втечі (п. 128 рішення ЄСПЛ у справі «Oleksandr Makarov v. russia», заява № 15217/07 від 12 березня 2009 року).

Слідчий суддя зазначає, що згідно зі ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 307 КК України є тяжким злочином, оскільки за його вчинення санкція передбачає позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна.

Слідчий суддя вважає, що таке покарання є вагомим мотивом для майбутньої втечі та переховування підозрюваного ОСОБА_4 .

Слідчим суддею установлено, що підозрюваний ОСОБА_4 неодружений, непрацюючий, не навчається, дітей та міцних соціальних зв`язків не має.

Слідчий суддя, що з огляду на незначний час, що пройшов з моменту вручення підозри, вагомість зібраних доказів, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_4 , відсутність міцних соціальних зв`язків дійшла висновку, що підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити спроби переховування органу досудового розслідування та/або суду, з метою уникнення суворого покарання.

Слідчому судді доведено, що з огляду на відсутність джерел доходів, корисливий мотив злочину, у якому підозрюється ОСОБА_4 , він може вчинити нове кримінальне правопорушення, з метою забезпечення своїх базових потреб в їжі, одязі тощо.

У зв`язку з цим, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Слідчим суддею установлено, що санкція за вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 передбачає покарання у виді позбавлення волі.

Отже, до нього може бути застосований домашній арешт.

Відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Отже, такий запобіжний захід, як домашній арешт передбачає: (1) заборону обвинуваченому залишати житло цілодобово чи в певний період доби; (2) виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, які перелічені в ч. 5 ст. 194 КПК України; (3) контроль за поведінкою обвинуваченого та виконанням ним обов`язків з боку працівників правоохоронних органів, за місцем його проживання.

Слідчий суддя вважає, що попередити ризик переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та/або суду, унеможливити вчинення ним інших кримінальних правопорушень, зараз може виключно цілодобовий домашній арешт, оскільки, на відміну від особистого зобов`язання, він передбачає контроль підозрюваного, з боку правоохоронних органів, за місцем проживання останнього та виконання ОСОБА_4 ряду обов`язків.

Слідчий суддя вважає, що тільки такий контроль може попередити його втечу.

Особиста порука не може бути застосована, через відсутність поручителів, а застава, через відсутність в підозрюваного доходів.

З огляду на встановлені ризики, слідчий суддя встановлює підозрюваному ОСОБА_4 такі обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за першим викликом до кабінету № 46 слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області по вул. Привокзальна, 3, м. Біла Церква, Київська область, а також до прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження, що обґрунтовується необхідністю проведення процесуальних дій з підозрюваним.

Отже, за викладених підстав, суд задовольняє клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 цілодобового домашнього арешту

Керуючись ст. 131, 175, 177, 178, 194, 202, 205, 309-310 КПК України, слідча суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання слідчого слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_5 , затверджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, - задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати житло, за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, в межах строку досудового розслідування, тобто до 29 вересня 2025 року (включно).

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України, визначити ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати за першим викликом до кабінету № 46 слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області по вул. Привокзальна, 3, м. Біла Церква, Київська область, а також до прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження, що обґрунтовується необхідністю проведення процесуальних дій з підозрюваним.

Встановити строк дії покладених обов`язків, в межах строку досудового розслідування, тобто до 29 вересня 2025 року (включно).

Контроль за виконанням обов`язків покласти на Білоцерківське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Роз`яснити, що згідно ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали проголошений о 08:30 год. 05 серпня 2025 року.

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_10