ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6613/24

Провадження № 11-сс/820/463/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

третьої особи ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

29 липня 2025 року заступник начальника ВРЗСГСД СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду з клопотанням, погодженим із прокурором відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 , а саме на автомобіль марки «TOYOTA», модель «CAMRY», 2024 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , номер та серія знака НОМЕР_3 ; автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «E200», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , номер та серія знака НОМЕР_6 ; причіп марки «Schwarzmueller», модель «SPA-3E», 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , номер та серія знака НОМЕР_9 ; причіп марки «Schwarzmuller» модель «KIS 3/E», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , номер та серія знака НОМЕР_12 ; автомобіль марки «RENAULT», модель «PREMIUM», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , номер та серія знака НОМЕР_15 , з метою забезпечення подальшої конфіскації майна як виду покарання.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , належним чином не виконав покладених на нього вимог законодавства та умов договору підряду № 339 від 01 серпня 2023 року на виконання робіт по Об`єкту будівництва та підписав акт № 339 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за жовтень 2023 року від 10 жовтня 2023 року на суму 8 217 033,08 грн, в який були внесені відомості, які не відповідають фактичним обсягам та якості виконаних будівельних робіт на суму 660 278,45 грн, в результаті чого ОСОБА_10 , яка будучи посадовою особою Ярмолинецької селищної територіальної громади та в силу ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є розпорядником бюджетних коштів Ярмолинецької селищної ради, зловживаючи своїм службовим становищем, достовірно знаючи, що роботи по об`єкту виконані не в повному обсязі, тобто не якісно та не відповідають за фізико-механічними показниками вимогам ДСТУ Б В.2.7-119:2011 «Суміші асфальтобетонні і асфальтобетон дорожній, аеродромний. Технічні умови» та ДБН В. 2.3-4:2015 «Автомобільні дороги. Частина І. Проектування. Частина II. Будівництво», з метою розтрати бюджетних коштів Ярмолинецької селищної ради на користь ПП « ОСОБА_11 », 10 жовтня 2023 року підписала та завірила печаткою Ярмолинецької селищної ради акт № 339 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 за жовтень 2023 року на суму 8 217 033,08 грн, в які були внесені відомості, які не відповідають фактичним обсягам та якості виконаних будівельних робіт на суму 660 278,45 грн, внаслідок чого, Ярмолинецькою селищною радою безпідставно перераховано на розрахунковий рахунок ПП « ОСОБА_11 » грошові кошти на суму 660 278,45 грн, чим в умовах воєнного стану розтрачено бюджетні кошти Ярмолинецької селищної ради в великому розмірі, на суму яка у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на день вчинення кримінального правопорушення та заподіяно матеріальну шкоду Ярмолинецькій селищній територіальній громаді, в особі представницького органу Ярмолинецької селищної ради.

Окрім того ОСОБА_8 діючи повторно, умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , належним чином не виконав покладених на нього вимог законодавства та умов договору підряду № 374 від 16 серпня 2023 року на виконання робіт по Об`єкту будівництва та підписав акт № 374 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за жовтень 2023 року від 16 жовтня 2023 року на суму 5 875 503,43 грн, в які були внесені відомості, які не відповідають фактичним обсягам та якості виконаних будівельних робіт на суму 1 327 333,94 грн, в результаті чого ОСОБА_10 , яка будучи посадовою особою Ярмолинецької селищної територіальної громади та в силу ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є розпорядником бюджетних коштів Ярмолинецької селищної ради, зловживаючи своїм службовим становищем, достовірно знаючи, що роботи по об`єкту виконані не в повному обсязі, тобто не якісно та не відповідають за фізико-механічними показниками вимогам ДСТУ Б В.2.7-119:2011 «Суміші асфальтобетонні і асфальтобетон дорожній, аеродромний. Технічні умови» та ДБН В. 2.3-4:2015 «Автомобільні дороги. Частина І. Проектування. Частина II. Будівництво», з метою розтрати бюджетних коштів Ярмолинецької селищної ради на користь ПП « ОСОБА_11 », 16 жовтня 2023 року підписала та завірила печаткою Ярмолинецької селищної ради акт № 374 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 за жовтень 2023 року на суму 5 875 503,43 грн, в які були внесені відомості, які не відповідають фактичним обсягам та якості виконаних будівельних робіт на суму 1 327 333,94 грн, внаслідок чого, Ярмолинецькою селищною радою безпідставно перераховано на розрахунковий рахунок ПП « ОСОБА_11 » грошові кошти на суму 1 327 333,94 грн, чим в умовах воєнного стану розтрачено бюджетні кошти Ярмолинецької селищної ради в особливо великому розмірі, на суму яка у шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на день вчинення кримінального правопорушення та заподіяно матеріальну шкоду Ярмолинецькій селищній територіальній громаді, в особі представницького органу Ярмолинецької селищної ради.

Також ОСОБА_8 діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , належним чином не виконав покладених на нього вимог законодавства та умов договору підряду № 413 від 22 вересня 2023 року на виконання робіт по Об`єкту будівництва та підписав акт № 413 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 за листопад 2023 року на суму 4 289 200,24 грн, в які були внесені відомості, які не відповідають фактичним обсягам та якості виконаних будівельних робіт на суму 1 760 621,23 грн, в результаті чого ОСОБА_10 , яка будучи посадовою особою Ярмолинецької селищної територіальної громади та в силу ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є розпорядником бюджетних коштів Ярмолинецької селищної ради, зловживаючи своїм службовим становищем, достовірно знаючи, що роботи по об`єкту виконані не в повному обсязі, тобто не якісно та не відповідають за фізико-механічними показниками вимогам ДСТУ Б В.2.7-119:2011 «Суміші асфальтобетонні і асфальтобетон дорожній, аеродромний. Технічні умови» та ДБН В. 2.3-4:2015 «Автомобільні дороги. Частина І. Проектування. Частина II. Будівництво», з метою розтрати бюджетних коштів Ярмолинецької селищної ради на користь ПП « ОСОБА_11 », 14 листопада 2023 року підписала та завірила печаткою Ярмолинецької селищної ради акт № 413 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 за листопад 2023 року на суму 4 289 200,24 грн, в які були внесені відомості, які не відповідають фактичним обсягам та якості виконаних будівельних робіт на суму 1 760 621,23 грн, внаслідок чого, Ярмолинецькою селищною радою безпідставно перераховано на розрахунковий рахунок ПП « ОСОБА_11 » грошові кошти на суму 1 760 621,23 грн, чим в умовах воєнного стану розтрачено бюджетні кошти Ярмолинецької селищної ради в особливо великому розмірі, на суму яка у шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на день вчинення кримінального правопорушення та заподіяно матеріальну шкоду Ярмолинецькій селищній територіальній громаді, в особі представницького органу Ярмолинецької селищної ради.

ОСОБА_8 діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , належним чином не виконав покладених на нього вимог законодавства та умов договору підряду № 417 від 27 вересня 2023 року на виконання робіт по Об`єкту будівництва та підписав акт № 417 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 за листопад 2023 року на суму 4 150 724,14 грн, в які були внесені відомості, які не відповідають фактичним обсягам та якості виконаних будівельних робіт на суму 1 390 565,43 грн, в результаті чого ОСОБА_10 , яка будучи посадовою особою Ярмолинецької селищної територіальної громади та в силу ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є розпорядником бюджетних коштів Ярмолинецької селищної ради, зловживаючи своїм службовим становищем, достовірно знаючи, що роботи по об`єкту виконані не в повному обсязі, тобто не якісно та не відповідають за фізико-механічними показниками вимогам ДСТУ Б В.2.7-119:2011 «Суміші асфальтобетонні і асфальтобетон дорожній, аеродромний. Технічні умови» та ДБН В. 2.3-4:2015 «Автомобільні дороги. Частина І. Проектування. Частина II. Будівництво», з метою розтрати бюджетних коштів Ярмолинецької селищної ради на користь ПП « ОСОБА_11 », 07 листопада 2023 року підписала та завірила печаткою Ярмолинецької селищної ради акт № 417 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 за листопад 2023 року на суму 4 150 724,14 грн, в які були внесені відомості, які не відповідають фактичним обсягам та якості виконаних будівельних робіт на суму 1 390 565,43 грн, внаслідок чого Ярмолинецькою селищною радою безпідставно перераховано на розрахунковий рахунок ПП « ОСОБА_11 » грошові кошти на суму 1 390 565,43 грн, чим в умовах воєнного стану розтрачено бюджетні кошти Ярмолинецької селищної ради у особливо великому розмірі, на суму, яка у шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на день вчинення кримінального правопорушення та заподіяно матеріальну шкоду Ярмолинецькій селищній територіальній громаді, в особі представницького органу Ярмолинецької селищної ради.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 липня 2025 року клопотання заступника начальника ВРЗСГСД СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_7 задоволено та накладено арешт, з тимчасовим позбавленням права відчуження та розпорядження, на майно підозрюваного ОСОБА_8 , а саме на автомобіль марки «TOYOTA», модель «CAMRY», 2024 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , номер та серія знака НОМЕР_3 ; автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «E200», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , номер та серія знака НОМЕР_6 ; причіп марки «Schwarzmueller», модель «SPA-3E», 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , номер та серія знака НОМЕР_9 ; причіп марки «Schwarzmuller» модель «KIS 3/E», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , номер та серія знака НОМЕР_12 ; автомобіль марки «RENAULT», модель «PREMIUM», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , номер та серія знака НОМЕР_15 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Слідчий суддя місцевого суду мотивував своє рішення тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки надано докази, що вказані транспортні засоби належать ОСОБА_8 , а останній набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні в зв`язку з тим, що 28 липня 2025 року його було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.ч.4, 5 ст.191 КК України.

Окрім того, слідчий суддя зазначав, що санкції інкримінованих ОСОБА_8 статей, передбачають конфіскацію майна, тому з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, клопотання слідчого про арешт майна підлягало задоволенню.

Тому, в даному випадку, на думку слідчого судді, такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, не порушуватиме справедливий баланс між інтересами володільців майна і завданнями цього кримінального провадження. Отже, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який ідеться в клопотанні слідчого в цій частині.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 липня 2025 року, вказану ухвалу скасувати в частині накладення арешту на транспортний засіб марки «Mersedes-Benz», модель «E200», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , номер та серія знака НОМЕР_6 .

Уважав, що дана ухвала суду першої інстанції є незаконною.

Звертав увагу на те, що транспортний засіб марки «Mersedes-Benz», модель «E200», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , ОСОБА_8 не належав, а законним власником цього майна є він ОСОБА_6 .

На його думку, нормами ч.1 ст.64-2 КПК України передбачено, що третьою особою щодо майна якої вирішується питання про арешт, є фізична чи юридична особа, яка не є підозрюваним, обвинуваченим чи цивільним відповідачем, але у власності або володінні якої перебуває майно, на яке накладено арешт.

Посилався на те, що ОСОБА_8 набув статусу підозрюваного 28 липня 2025 року.

Водночас, ним придбано зазначений транспортний засіб ще до вказаної дати у встановленому законом порядку, при тому, що жодних комунікацій із ОСОБА_8 у нього не було.

Так, саме по собі набуття майна третіми особами без доведення мети уникнення можливої конфіскації як виду покарання не є достатньою підставою для висновку про недобросовісність такого набуття в розумінні досягнення завдань кримінального провадження, зокрема арешту відповідного майна для забезпечення його можливої конфіскації як виду покарання, що має бути доведено стороною обвинувачення засобами кримінального провадження.

Накладенням арешту на майно, яке не належить підозрюваному ОСОБА_8 , суд першої інстанції допустив грубе порушення вимог ч.5 ст.170 КПК України.

Вказував на те, що про сам факт накладення арешту на майно він дізнався лише 02 вересня 2025 року із реєстру судових рішень, та не був повідомлений про наявність такого обмеження у справі власності на майно, у зв`язку з чим просив поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді місцевого суду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги; перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 липня 2025 року був пропущений з поважних причин, зазначених ОСОБА_6 у апеляційній скарзі, та підлягає поновленню апеляційним судом.

Апеляційний перегляд оскаржуваної ухвали здійснюється у відповідності з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, в межах поданої апеляційної скарги.

Приписи ч.1 ст.2 КК України передбачають, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра що до вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Арешт майна, відповідно до ч.2 ст.131 КПК України, є одним із заходів кримінального провадження.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст.170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.170 КПК України, слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з п.3 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

У випадку, передбаченому п.3 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав уважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у вигляді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна.

За змістом ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіряючи законність прийнятого слідчим суддею місцевого суду рішення, в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вищезазначені вимоги Закону дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ГУНП в Хмельницькій області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000443 від 14 серпня 2023 року за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.4, 5 ст.191 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.ч.4, 5 ст.191 КК України.

28 липня 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.ч.4, 5 ст.191 КК України, а отже останній набув статусу підозрюваного у зазначеному кримінальному провадженні.

ОСОБА_8 належать транспортні засоби, а саме: автомобіль марки «TOYOTA», модель «CAMRY», 2024 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , номер та серія знака НОМЕР_3 ; автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «E200», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , номер та серія знака НОМЕР_6 ; причіп марки «Schwarzmueller», модель «SPA-3E», 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , номер та серія знака НОМЕР_9 ; причіп марки «Schwarzmuller» модель «KIS 3/E», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , номер та серія знака НОМЕР_12 ; автомобіль марки «RENAULT», модель «PREMIUM», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , номер та серія знака НОМЕР_15 .

Слідчий суддя місцевого суду прийшов до висновку про те, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки додано докази, що вказані транспортні засоби належать ОСОБА_8 , останній набув статусу підозрюваного, в зв`язку з тим, що 28 липня 2025 року його було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч. ч.4, 5 ст.191 КК України, та санкції інкримінованих ОСОБА_8 статей, передбачає конфіскацію майна, та з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, клопотання слідчого про арешт майна підлягало задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчий суддя, врахувавши наявність підстав, передбачених ст.170 КПК України для накладення арешту на майно, прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, задовольнивши клопотання слідчого.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_6 про скасування арешту на транспортний засіб марки «Mersedes-Benz», модель «E200», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , номер та серія знака НОМЕР_6 , є необґрунтованим.

Незважаючи на наявність права власності ОСОБА_6 на транспортний засіб марки «Mersedes-Benz», модель «E200», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , номер та серія знака НОМЕР_6 , на думку колегії суддів, стороною обвинувачення доведено наявності достатніх підстав вважати, що потерби досудового розслідування виправдовують таке втручання в права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження.

Стороною обвинувачення доведено правові підстави для накладення арешту на вказаний транспортний засіб і в суді апеляційної інстанції.

Також установлено, що на момент звернення слідчого до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, а також на час розгляду справи у суді першої інстанції, право власності на транспортний засіб марки «Mersedes-Benz», модель «E200», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , номер та серія знака НОМЕР_16 , набув ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 26 липня 2025 року.

ОСОБА_8 набув статус підозрюваного, в зв`язку з тим, що 28 липня 2025 року його було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.ч.4, 5 ст.191 КК України.

Заступник начальника відділу розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_7 звернувся з клопотанням про арешт майна до слідчого судді місцевого суду 29 липня 2025 року.

30 липня 2025 року слідчий суддя місцевого суду постановив ухвалу про задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на майно.

Так, саме в період часу інкримінованих протиправних дій ОСОБА_8 , він був власником транспортного засобу марки «Mersedes-Benz», модель «E200», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , номер та серія знака НОМЕР_6 .

Колегія суддів зазначає, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (п.10 ч.2 ст.170 КПК України).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції не доведено того, що ОСОБА_6 наразі є добросовісним набувачем.

Також, на даному етапі кримінального провадження не надано доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, і потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання в права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження.

В даному випадку накладений арешт на майно з тимчасовим позбавленням права відчуження та розпорядження.

Враховуючи наведене, у ОСОБА_6 є можливість користування транспортним засобом марки «Mersedes-Benz», модель «E200», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 .

Тобто, в даному випадку в цій частині такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, не порушуватиме справедливий баланс між інтересами володільців майна і завданнями цього кримінального провадження.

Інші доводи, на які є посилання в апеляційній скарзі, були перевірені колегією суддів, однак не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22 лютого 2005 року, остаточне рішення від 22 травня 2005 року) Європейський суд з прав людини вказував, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в вчиненні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на час постановлення ухвали слідчим суддею, виправдовували втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Менш обтяжливий спосіб арешту майна, на думку колегії суддів, призведе до неможливості збереження майна та може призвести до приховування, пошкодження, знищення, передачі, відчуження майна або до настання інших наслідків, які можуть перешкодити повному, швидкому та неупередженому розслідуванню.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду об`єктивно переконана, що слідчий суддя місцевого суду, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано та у відповідності до вимог ст.ст.132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Істотних порушень норм КПК України, які могли би стати підставою для скасування ухвали слідчого судді місцевого суду не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Колегія суддів також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, а у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту, згідно вищенаведених положень ст.174 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, ухвала слідчого судді місцевого суду, відповідно до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 422, 423 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 липня 2025 року про накладення арешту на майно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3