Справа № 463/2518/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1365/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, у м. Львові, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 14 травня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Літиня, Дрогобицького району, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 377 КК України,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

та його захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

прокурор ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів без визначення розміру застави.

Клопотання мотивував тим, що слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000066 від 11 березня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 377 КК України.

21 березня 2025 року ОСОБА_6 затримано, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення складено 22 березня 2025 року та цього ж дня вручено підозрюваному ОСОБА_6 .

Наголошував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 , інкримінованого йому правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23 березня 2025 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном 60 днів. Строк дії ухвали становить шістдесят днів до 19 травня 2025 року.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року зазначену ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23 березня 2025 року про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави залишено без змін.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що можуть безпосередньо перешкодити якісному проведенню досудового розслідування вказаного кримінального провадження, не змінились.

Враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання вищевказаним ризикам, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 377 КК України, а тому прокурор просив продовжити строк тримання підозрюваного без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 14 травня 2025 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 .

Продовжено підозрюваному ОСОБА_6 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 14 травня 2025 року по 12 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 60 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, або цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України..

В доводах апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та невмотивованою і необґрунтованою.

Наголошує, що прокурором та слідчим не доведено, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що заявлені ризики не зменшились, або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження строку тримання під вартою.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 не переховувався від органів досудового розслідування та суду, не залишав постійного місця проживання, здав свій закордонний паспорт відповідним органам, ще у 2023 році на виконання ухвали Галицького районного суд м. Львова від 13 квітня 2023 року, з моменту оголошення підозри не встановлено та не допитано жодних нових свідків, у зв`язку із чим ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні.

Зазначає, що підозра є необґрунтованою.

Повідомляє, що ОСОБА_6 , має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , 2010 року народження, ОСОБА_11 2013 року народження, матір ОСОБА_12 1962 року народження, яка є інвалідом третьої групи. Він займається адвокатською практикою на підставі свідоцтва №002335 від 12 січня 2022 року, є не судимим, не завдав жодної майнової шкоди.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та підозрюваного на підтримку апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 197 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст. 199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Згідно з матеріалами клопотання, яке на думку колегії суддів відповідає вимогам ст. 184 КПК України, встановлено, що слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000066 від 11 березня 2025 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 377 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з метою працевлаштування за межами України ОСОБА_13 , за попередньою домовленістю із адвокатом ОСОБА_6 , 07 березня 2025 року близько 14:00 год., зустрівся з ним у приміщенні, де він здійснює свою адвокатську діяльність по АДРЕСА_2 .

У ході зустрічі ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що ОСОБА_13 є особою призовного віку, підлягає мобілізації та в нього відсутні законні підстави для перетину державного кордону України під час дії воєнного стану, повідомив про можливі способи організації незаконного переправлення ОСОБА_13 через державний кордон України до країн Євросоюзу, в тому числі з використанням зв`язків ОСОБА_6 у правоохоронних органах.

В цей же час ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із невстановленими на цей час працівниками правоохоронних органів, повідомив, що за організацію незаконного переправлення через державний кордон України, ОСОБА_13 необхідно надати йому, тобто ОСОБА_6 , грошові кошти в сумі 16 000 доларів США (згідно офіційного курсу валют Національного банку України станом на 07.03.2025 становило 660 387 грн. 20 коп.), частину з яких - 6 000 доларів США необхідно передати при наступній зустрічі, а 10 000 доларів США після перетину ОСОБА_13 державного кордону України.

У свою чергу ОСОБА_13 , усвідомивши незаконність таких дій ОСОБА_6 та інших невідомих йому осіб, погодився на пропозицію останнього щодо незаконного переправлення його через державний кордон України до країн Євросоюзу, однак з метою викриття злочинної діяльності ОСОБА_6 та інших осіб, звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення та в подальшому діяв під їх контролем.

Під час телефонної розмови ОСОБА_13 із ОСОБА_6 15 березня 2025 року, останній зменшив до 5 000 доларів США суму першої частини грошових коштів, яку при наступній зустрічі ОСОБА_13 необхідно передати за організацію незаконного переправлення його через державний кордон України, а другу частину в сумі 11 000 доларів США після перетину державного кордону України.

У ході цієї ж розмови, ОСОБА_6 повідомив спосіб та алгоритм незаконного перетину кордону, зокрема зазначив про необхідність оформлення документів для ОСОБА_13 як особи, що буде супроводжувати його матір ОСОБА_14 , достовірно знаючи, що вона не є особою, яка потребує постійного догляду, чи особою з інвалідністю I чи II групи, а також не потребує лікування за кордоном, а відповідно у ОСОБА_13 відсутні законні підстави для перетину державного кордону, як супроводжуючої особи.

У подальшому ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, о 15:40 год. 21 березня 2025 року зустрівся із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на території АЗС «ОККО», що розташована на автодорозі «Турка-Трускавець-Дрогобич-Пісочне», 69 км + 100 м, с. Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області, та під час розмови повідомив їм, що з метою незаконного перетину державного кордону ОСОБА_13 , його матері ОСОБА_14 він, тобто ОСОБА_6 , та інші невстановлені на цей час особи, виготовлять документи про нібито її хворобу, яка потребує лікування за кордоном та відповідно такі дадуть підставу ОСОБА_13 супроводжувати матір через державний кордон України.

Під час цієї ж розмови, близько 15:46 год., ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою із невстановленими на цей час працівниками правоохоронних органів, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України, перебуваючи на території АЗС «ОККО», що розташована на автодорозі «Турка-Трускавець-Дрогобич-Пісочне», 69 км + 100 м, с. Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області, отримав від ОСОБА_13 раніше обумовлену частину грошових коштів у сумі 5 000 доларів США (згідно офіційного курсу валют Національного банку України станом на 21.03.2025 становило 207 705 грн.) для себе та інших, на цей час невстановлених працівників правоохоронних органів, за організацію незаконного переправлення ОСОБА_13 через державний кордон України до країн Євросоюзу.

Після цього, протиправна діяльність ОСОБА_6 була припинена працівниками правоохоронних органів, а грошові кошти у сумі 5 000 доларів США вилучені.

Крім цього, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення проти правосуддя за наступних обставин.

08 січня 2025 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у провадження судді ОСОБА_15 надійшла справа №442/73/25, провадження № 3/442/141/2025, відносно ОСОБА_6 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Матеріали даної справи було скеровано для розгляду до суду уповноваженою особою Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області.

Суддею ОСОБА_15 за результатами розгляду вказаної справи 05 березня 2025 року винесено постанову, якою ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Судове рішення проголошено цього ж дня, тобто 05 березня 2025 року, у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 .

Після цього, у зв`язку із обуренням та незгодою з цим судовим рішенням, у ОСОБА_6 , якому достовірно було відомо про правовий статус та встановлені законодавством гарантії незалежності суддів, виник умисел на застосування відносно судді ОСОБА_15 насильства у вигляді погрози її вбивством у зв`язку з діяльністю, пов`язаною із здійсненням правосуддя.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на здійснення погрози вбивством судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_15 у зв`язку із її діяльністю, пов`язаною із здійсненням правосуддя, ОСОБА_6 12 березня 2025 року близько 10:53 год., перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці та будучи незгодним з вищезгаданим рішенням судді ОСОБА_15 від 05 березня 2025 року, усвідомлюючи статус судді, пов`язаний із здійсненням нею правосуддя та маючи на меті помститися за винесення нею вказаного рішення, маючи номер мобільного телефонну судді ОСОБА_15 , за допомогою мобільного додатку «WhatsApp», за яким закріплений його номер мобільного оператора НОМЕР_1 надіслав у цьому ж додатку на номер мобільного оператора НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_15 , повідомлення з погрозами вбивством, а саме фотознімок аркуша паперу, на якому містився рукописний текст із погрозою вбивством та нецензурною лексикою.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_6 у період з 10:53 год. по 10:56 год. за допомогою мобільного додатку «WhatsApp», за яким закріплений його номер мобільного оператора НОМЕР_1 , надіслав у цьому ж додатку на номер мобільного оператора НОМЕР_2 , яким користується суддя ОСОБА_15 смс-повідомлення, які містили нецензурну лексику та погрози вбивством щодо судді.

Описаними умисними протиправними діями, ОСОБА_6 висловив погрозу вбивством щодо судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_15

21 березня 2025 року злочинна діяльність адвоката ОСОБА_6 була припинена співробітниками Державного бюро розслідувань.

22 березня 2025 року ОСОБА_16 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 377 КК України.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23 березня 2025 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Строк дії ухвали становить шістдесят днів, до 19 травня 2025 року.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року зазначену ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23 березня 2025 року про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави залишено без змін.

12 травня 2025 року прокурор ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів без визначення розміру застави.

14 травня 2025 року клопотання прокурора було задоволено слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова.

Ухвалюючи своє рішення про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в повному об`ємі, правильно дослідив усі обставини справи та вірно прийшов до переконання про наявність ризиків, перелік яких передбачений ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухавши доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку про необхідність продовження щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та даних про особу підозрюваного.

Як убачається з матеріалів справи, клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 містить в собі обґрунтований виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися і тому подальше тримання під вартою останнього є виправданим та викладені обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ураховуючи те, що слідчим обґрунтовано викладено припущення, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на волі, може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може знищити, сховати документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, свідків в даному кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, слідчий суддя дійшов висновку про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на момент розгляду клопотання не зменшилися.

Беручи до уваги вищевикладене та зважаючи на наявність обставин, зазначених в ч. 3 ст. 199 КПК України, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, а також те, що слідчим доведено, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином забезпечить виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав згідно з вимогами ст. 199 КПК України для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 .

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки слідчого судді про необхідність збереження обраного запобіжного заходу та продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 належним чином мотивовані та підтверджуються наданими матеріалами.

В клопотанні зазначені законні та обґрунтовані підстави, які вказують на необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а також, беручи до уваги характер та ступінь тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 а також те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній відноситься до категорії тяжких злочинів, що має надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про продовження строку тримання під вартою.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що під час апеляційного розгляду сторона захисту не навела інших обставин, які б дозволяли інакше оцінити наявність або ж відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слід звернути увагу й на те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, визначати правильність кваліфікації дій підозрюваного. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

У зв`язку із вище зазначеним не заслуговують на увагу аргументи сторони захисту, що підозра є необґрунтованою належними та допустимими доказами.

Наведене в апеляційні скарзі захисника, не спростовує доводів обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, а його належна процесуальна поведінка може бути врахована в подальшому, в тому числі й при призначенні покарання.

Наявність тих обставин, що підозрюваний ОСОБА_6 має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , 2010 року народження, ОСОБА_11 2013 року народження, утримує матір ОСОБА_12 1962 року народження, яка є інвалідом третьої групи, займається адвокатською практикою, є не судимим, не завдав жодної майнової шкоди, колегією суддів розцінюються критично, оскільки хоча такі мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови у продовжені щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, колегія суддів вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Однак, ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_6 підозрюється, в тому числі, у скоєнні злочину вчиненого із погрозою застосуванням насильства, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на зазначене, колегія суддів, погоджується з висновками слідчого судді, щодо відсутності підстав для визначення розміру застави.

Інших доводів, які б безумовно свідчили про існування підстав для скасування ухвали слідчого судді, апеляційна скарга захисника не містить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відтак, ухвала слідчого судді про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 є законною та обґрунтованою, а таку апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 слід відхилити.

Керуючись ст. 177, 183, 184, 309, 310, 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 14 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4