Справа №588/1886/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/669/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2025 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 25 грудня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, неодруженого, освіта вища, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 відповідно яких:

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просить вирок Лебединського районного суду Сумської області від 25 грудня 2024 року скасувати, з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке є явно несправедливим через м`якість, а також внаслідок неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним та засудити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України, призначити йому покарання за цим Законом у виді позбавлення волі строком на 04 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 02 роки. У решті вирок залишити без змін;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить вирок Лебединського районного суду Сумської області від 25 грудня 2024 року змінити в частині скасування додаткового покарання у виді позбавлення ОСОБА_8 права керувати транспортними засобами на 02 роки або зменшити строк позбавлення права керувати транспортними засобами, в іншій частині вирок залишити без змін.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання по цьому закону у виді позбавлення волі на строк 03 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 02 роки.

Застосовано ст. 75 КК України і звільнено засудженого ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, визначивши іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Застосовано п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України і покладено на засудженого ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду від 12 серпня 2024 року, скасований.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави, кошти на відшкодування витрат за проведення інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/119-24/12523-ІТ від 20 вересня 2024 року в розмірі 5 300 грн. 96 коп., судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/119-24/12522-ІТ від 19 вересня 2024 року в розмірі 3 786 грн. 40 коп., судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/119-24/13214-ІТ від 23 вересня 2024 року в розмірі 3 786 грн. 40., а всього 12 873 грн. 76 коп.

Запобіжний захід у справі не обирався.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 не оспорюючи фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину, доведеності вини та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, зазначає про те, що незважаючи на необережну форму вини водія ОСОБА_8 щодо настання наслідків від його діяння у виді смерті потерпілого ОСОБА_11 , порушення обвинуваченим п. 12.4 ПДР щодо перевищення максимально допустимої швидкості руху керованого ним автомобіля, що є джерелом підвищеної небезпеки, в межах населеного пункту міста Тростянець, носило умисний характер.

Проте, вказане не було враховано судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому основного покарання та звільнення останнього від нього.

Так, суд визначаючи міру покарання та можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, безумовно мав б врахувати підвищений ступінь суспільної небезпеки діяння, скоєного ОСОБА_8 , в умисній формі вини щодо допущення порушень правил дорожнього руху, від якого настали найтяжчі наслідки у виді смерті потерпілого.

На думку сторони обвинувачення, не слід розцінювати в якості позитивної пост кримінальної поведінки, ту обставину, що обвинувачений не втік з місця дорожньо-транспортної пригоди, а залишився, оскільки це є прямим обов`язком кожного водія, який став учасником ДТП, залишатися на місці пригоди та вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, п.п. а, г п. 2.10 ПДР України.

Окрім цього, слід врахувати, що велосипедист ОСОБА_11 здійснюючи маневр виїзду на проїжджу частину автодороги, міг і мав право розраховувати на додержання водієм ОСОБА_8 правил дорожнього руху, а саме режиму обмеження швидкості руху в межах населеного пункту не більше 50 км/год., а також розраховувати, що водій ОСОБА_8 на під`їзді до місця дорожнього пригоди, мав би зменшити швидкість руху, виконуючи вимоги попереднього дорожнього знаку щодо обмеження швидкості руху біля території закладу освіти (школи), до 40 км/год.

Таким чином, призначення мінімально можливого покарання за вказаних обставин, апелянт вважає занадто м`яким, а звільнення від призначеного покарання необґрунтованим, а тому є незаконним та несправедливим по суті.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подану апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що призначене обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 02 роки є суворим та необґрунтованим.

Так, ОСОБА_8 працює водієм своєї матері, яка є приватним підприємцем та також знаходилася в салоні автомобіля, під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно, позбавляючи обвинуваченого прав на керування транспортним засобом, останній не зможе надавати допомогу матері в перевезенні товарів для здійснення підприємницької діяльності.

Згідно з вироком суду першої інстанції, близько 10 год. 17 хв. 08 серпня 2024 року в м. Тростянець, Охтирського району, Сумської області, ОСОБА_11 керував велосипедом моделі «Україна» та рухався ґрунтовим узбіччям проїзної частини по вул. Шевченка, у напрямку від м. Суми до м. Охтирка. В цей же час, у цьому ж напрямку, проїзною частиною по вул. Шевченка в м. Тростянець Сумської області, перевищуючи максимально допустиму швидкість руху в межах населеного пункту, рухався водій автомобіля марки «Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter», державний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_8 , який на передньому сидінні пасажира перевозив ОСОБА_12 .

Велосипедист ОСОБА_11 , знехтувавши вимогами п.п. 10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху, зокрема, не переконавшись перед зміною напрямку свого руху ліворуч, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїжджаючи на проїзну частину вулиці, не надав дорогу водію автомобіля марки «Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter» державний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_8 , який по ній рухався.

У свою чергу, водій ОСОБА_8 , в районі розташування буд № 7, по вул. Шевченко в м. Тростянець, Охтирського району, Сумської області, грубо порушуючи вимоги п.п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, умисно перевищивши максимально допустиму швидкість руху в межах населеного пункту, маючи при цьому об`єктивну можливість своєчасно виявити небезпеку в напрямку руху у вигляді велосипедиста ОСОБА_11 , через власну кримінально протиправну недбалість не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_11 , який від отриманих при дорожньо-транспортній пригоді тілесних ушкоджень помер о 01 год. 11 серпня 2024 р. в КНП ОМР «Охтирська ЦРЛ».

Згідно з висновком судово-медичної експертизи у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: в ділянці спинки носа рана, в скроневій ділянці справа дві рани, в ділянці надбрівної дуги справа садно, в ділянці грудної клітки синець, в ділянці лівого плечового суглобу садно, на тильній поверхні лівої кисті з переходом на тильну поверхню зап`ястку синець, в ділянці правого ліктевого суглобу садно на фоні якого синець, в ділянці правого передпліччя садна, в ділянці зап`ястного суглобу справа садно, по передній поверхні правого стегна садно, в ділянці внутрішньої лодижки зліва садно, м`які покриви голови з боку внутрішньої поверхні з крововиливами в лобній ділянці справа - дифузний крововилив, розрив печінки, крововилив в тіло підшлункової залози, крововилив в капсулу правої нирки, поперечного перелому правої ключиці, поперечного перелому тіла шостого грудного хребця, переломів ребер зліва і справа з пошкодженням пристінкової плеври, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю.

Причиною смерті ОСОБА_11 стала тупа поєднана травма тіла, яка супроводжувалась пошкодженням головного мозку, множинними переломами кісток тулубу, множинними ушкодженнями внутрішніх органів, які привели до гострого малокрів`я.

Згідно з висновком судової-автотехнічної експертизи, під час керування автомобілем марки «Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter» державний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_8 порушив вимоги пунктів 12.3 та 12.4Правил дорожнього руху України, а саме :

- 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Порушення пунктів 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху допущені водієм ОСОБА_8 знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, та наслідками, що настали, у вигляді спричинення смерті ОСОБА_11 .

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводів прокурора ОСОБА_7 , які підтримала апеляційну скаргу прокурора, та заперечила щодо задоволення апеляційної скарги захисника, позиції обвинуваченого ОСОБА_8 із захисником адвокатом ОСОБА_9 , на підтримку поданої ними апеляційної скарги, та заперечення щодо апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та ніким не оспорюються.

Обвинувальний акт та додані до нього матеріали щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України були розглянуті судом першої інстанції, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, і будь-яких порушень при їх розгляді, колегією суддів не встановлено, а тому, вказані обставини, як і доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, в апеляційному порядку не переглядаються.

Що стосується доводів прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 про безпідставність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів; обставини, які пом`якшують покарання, а саме визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, відшкодування завданих збитків та активне сприяння розкриттю злочину; обставини, які обтяжують покарання судом під час розгляду справи встановлено не було; об`єктивні обставини вчинення злочину, а саме велосипедист ОСОБА_11 знехтував вимогами п.п. 10.1 та 10.2 ПДР України, думку потерпілого, який просив не призначати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, вік і невеликий життєвий досвід обвинуваченого, наявність позитивної характеристики, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, після наїзду на потерпілого, залишився на місці події, прийняв міри до забезпечення медичної допомоги потерпілому, матеріальний та сімейний стан обвинуваченого.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства, зі звільненням від його відбування з випробуванням.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 03 років із позбавленням права керування транспортними засобами на 02 роки, та можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, застосувавши до нього ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування основного покарання, визначивши іспитовий строк тривалістю на 02 роки, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується та, аналізуючи матеріали кримінального провадження в сукупності із викладеними прокурором в обґрунтування своїх апеляційних доводів, вважає його безпідставним, з таких підстав.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку та враховуючи вище зазначені вимоги закону України про кримінальну відповідальність, рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі строком 03 роки з випробуванням, суд першої інстанції взагалі не обґрунтовував та не зазначив, які саме обставини свідчать про доцільність застосування до останнього положень ст. 75, ст. 77 КК України.

При цьому судом першої інстанції не було враховано ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, зокрема, настання непоправних наслідків у виді смерті потерпілого ОСОБА_11 та допущення водієм низки правил дорожнього руху України, а саме перевищення швидкості руху в населеному пункті, що перешкодило водієві своєчасно зменшити швидкість аж до зупинки транспортного засобу чи безпечно для інших учасників руху об`їхати перешкоду, перед виїздом на проїзну частину вулиці велосипедиста ОСОБА_11 , який перед зміною напрямку руху ліворуч, не надав дорогу водію ОСОБА_8 .

Зазначені обставини колегія суддів вважає такими, що характеризують обвинуваченого, як особу, яка може становити небезпеку для суспільства, а тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі, зокрема, неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок Лебединського районного суду Сумської області від 25 грудня 2024 року, відносно ОСОБА_8 в частині призначеного основного покарання, та ухвалити в цій частині новий вирок.

При ухваленні нового вироку, та призначенні обвинуваченому покарання, колегія суддів враховує такі обставини.

Так, санкція ч.2 ст. 286 КК України для винної особи визначає покарання у виді позбавленням волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами), при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З матеріалів даного провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 вину визнав, щиро розкаявся, добровільно відшкодував заявлену потерпілим шкоду, що вірно було визнано судом першої інстанції, як пом`якшуючі покарання обставини.

Обставини, які обтяжують покарання, колегією суддів не встановлено.

При цьому, положеннями ст.69 КК України визначено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

А тому, враховуючи наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого (щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування шкоди потерпілому), відсутність обставин, які його обтяжують, при цьому, зважаючи на тяжкі наслідки вчиненого злочину, що призвело до смерті потерпілого, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, слід призначити із застосуванням ст.69 КК України і перейти до іншого покарання не зазначеного в санкції статті за цей злочин, однак у виді обмеження волі, а не позбавлення волі, як зазначав в апеляційній скарзі прокурор.

Також, санкцією частини ч. 2 ст. 286 КК України передбачено альтернативне застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

При цьому, колегія суддів зазначає, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є їх роботою, джерелом засобів для існування тощо. Ці обставини потребують врахування з точки зору більш виваженого підходу до аспектів призначення покарання, однак не вказують на неможливість застосування такого додаткового покарання.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано було позбавлено обвинуваченого права керування транспортними засобами, оскільки ОСОБА_8 своїми діями грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 .

Також, колегія суддів враховує те, що як під час судового, так і під час апеляційного перегляду не було встановлено даних на підтвердження того, що обвинувачений потребує постійного користування транспортним засобом з причин необхідності надання допомоги матері, котра займається підприємницькою діяльністю, тому доводи захисника про наявність у обвинуваченого життєвої необхідності у користуванні транспортним засобом з вказаних підстав є необґрунтованими, зокрема без посилання на відповідні докази.

Колегія суддів вважає, що вказані в апеляційній скарзі захисником обставини, не знижують суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення настільки, щоб досягти мети покарання можливо було без позбавлення права керування транспортними засобами.

Щодо усного доповнення захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 проходить військовому службу в Національній Гвардії, то колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки вказане твердження не підтверджене жодним доказом.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_8 не позбавлений права у відповідності до ст. 81-1 КК України, звернутися з клопотанням про застосування умовно-дострокове звільнення для проходження ним військової служби за контрактом.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне при ухваленні нового вироку застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 03 роки та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами терміном на 02 роки.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні з тяжкістю вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та наслідками (смерть людини) і даними про його особу, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , без задоволення, а вирок суду в частині призначеного покарання скасуванню з ухваленням нового вироку на підставі п 4 ч.1 ст.420 КПК України.

Керуючись ч. 15 ст. 615, ст.ст.404,405,407,409, 413, 420 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 25 грудня 2024 року, відносно ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання, скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України призначити із застосуванням ст. 69 КК України до основного виду покарання, покарання у виді 03 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 02 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня його прибуття та постановки на облік у виправному центрі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5