Справа №751/1931/24
Провадження №1-кп/750/96/25
У Х В А Л А

14 серпня 2025 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 (дистанційно),

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 (дистанційно),

перекладача ОСОБА_8 (дистанційно)

обвинувачених ОСОБА_9 (дистанційно), ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів обвинуваченому ОСОБА_14 , обвинуваченому ОСОБА_11 та обвинуваченому ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000087 від 24.05.2022,

ВСТАНОВИВ:

прокурор подав письмові клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_14 , та продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , обґрунтовуючи клопотання тим, що ризики, які були підставами до застосування щодо обвинувачених вказаних запобіжних заходів, на даний час не змінилися і продовжують існувати, підстави для зміни запобіжних заходів відсутні. Крім того, вказав, що до обвинувачений ОСОБА_14 на даний час вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, а відповідно до ч.6 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців, проте у разі необхідності, цей строк може бути продовжений в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу, яка передбачає порядок продовження строку тримання під вартою.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вказавши, що ризики необґрунтовані, у обвинуваченого ОСОБА_9 бездоганна процесуальна поведінка, погіршується стан здоров`я, а тому заявив клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічний час доби, без електронного засобу контролю. Щодо клопотання ОСОБА_11 стосовно катування вказав, що на таке необхідно відреагувати.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав заявлене захисником клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_11 вказав, що ризики у клопотанні не доведені, докази не долучені, тому заперечував в задоволенні такого та просив відмовити або зменшити розмір застави до 120 тис. грн. чи 240 тис. грн., оскільки така сума є завідомо непомірною для нього. Також подав письмові клопотання від 14.07.2025 зокрема щодо фактів катування, порушення прав людини, ненадання медичної допомоги та бездіяльності посадових осіб, а також щодо неналежної перевірки прокуратурою стосовно його попереднього звернення з приводу дотримання його прав, як обвинуваченого, в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», оскільки отримана відповідь є формальною, порушення не усунуті, належна медична допомога йому не надається, не дивлячись на судові рішення.

Захисник ОСОБА_5 підтримав всі клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 , та заперечував щодо задоволення поданого прокурором клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, вказавши, що ризики не доведені, доказів на підтвердження заявлених ризиків прокурором до клопотання не долучено, а є лише припущеннями прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_14 заперечував проти задоволення клопотання прокурора стосовно продовження строку дії обов`язків, покладених на нього. Підтримав подані клопотання обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Захисник ОСОБА_6 також підтримала колег. Щодо клопотання прокурора стосовно продовження строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_14 заперечувала, оскільки останній дотримувався покладених на нього обов`язків, у задоволенні вказаного клопотання просила відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_13 при вирішенні вказаних клопотань прокурора підтримав думку сторони захисту, а заявлені клопотання обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтримав.

Захисник ОСОБА_7 підтримав думку захисників та обвинувачених.

Обвинувачений ОСОБА_10 не заперечував щодо клопотань сторони захисту.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Ризиками, які суд оцінює у сукупності із тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого, впливу на свідків, потерпілих, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки останній, обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушень.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків та потерпілих.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_9 та враховуючи, що на даний час строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_9 закінчується 01 вересня 2025 року, однак судовий розгляд кримінального провадження, на час вирішення клопотання прокурора, триває, суд вважає за доцільне його продовжити.

Продовжуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які обґрунтовують його, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у яких обвинуваченому оголошено підозру, з огляду на наявність та продовження існування заявлених у клопотанні прокурора ризиків, які обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та які не зменшилися, суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_9 . При цьому, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Так, ухвалою суду від 16.12.2024 в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 відмовлено, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_4 задоволено, змінено застосований до обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, заборонено обвинуваченому ОСОБА_9 цілодобово, за виключенням випадків надання медичної допомоги, залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до 16 лютого 2025 року включно. Ухвалою суду від 24.01.2025 строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді цілодобового домашнього арешту продовжено до 23.03.2025 року. Ухвало суду від 17.03.2025 строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді цілодобового домашнього арешту продовжено до 17.05.2025 року. Ухвало суду від 05.05.2025 строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді цілодобового домашнього арешту продовжено до 05.07.2025 року. Ухвало суду від 01.07.2025 строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді цілодобового домашнього арешту продовжено до 01.09.2025 року.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, таких як переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт, з забороною залишати житло цілодобово, в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Суд вважає доведеними заявлені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час не перестали існувати та не зменшились.

Зокрема, суд вважає обґрунтованим та таким, що продовжує існувати заявлений ризик, що обвинувачений, будучи обізнаним про тяжкість покарання, яке загрожує йому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжких злочинів, а отже обвинувачений може здійснити спробу переховування від суду, оскільки в цьому випадку наслідки і ризик втечі для нього можуть бути меншим злом, ніж кримінальне переслідування і процедура відбування покарання.

Суд бере до уваги й інформацію, яку наводить сторона захисту, що у обвинуваченого ОСОБА_9 наявні тісні соціальні зав`язки, постійне місця проживання, хворобливий стан здоров`я, процесуальну поведінку. Проте у світлі наведених вище актуальних даних про існування ризику переховуватися, родина, житло, стан здоров`я, не можуть бути вирішальними, що могли б знизити цей ризик до маловірогідності чи до його виключення.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином також має місце та не перестав існувати, оскільки перебуваючи під більш м`яким запобіжим заходом, ОСОБА_9 може вчинити дії на створення штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінальних правопорушень, до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження захисних версій сторони захисту.

Також, існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, який підтверджується тим, що ОСОБА_9 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки останній обвинувачується у вчиненні декількох злочинів.

Разом з тим, суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що вказаний прокурором у клопотанні ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, як то незаконний вплив на потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, знизився.

Так, прокурор зазначає, що встановлені у кримінальному провадженні свідки та потерпілі не допитані судом та ОСОБА_9 , без встановлених обмежень, пов`язаних зі свободою пересування, матиме реальну можливість впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні з метою їх відмови від надання показань чи їх зміни. В клопотанні прокурор хоч і посилається на ризик незаконного впливу на потерпілих, проте жодним чином не мотивує його наявність.

З цього приводу суд повинен оцінити і заперечення захисника адвоката ОСОБА_4 , який зазначив, що враховуючи тривалість та стадію судового розгляду, ці ризики є мінімальними, та можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченому.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену процедуру отримання показань, що після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду свідок допитується безпосередньо в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин, суд вважає, що прокурором доведено, що ризик впливу на свідків не можна повністю виключити й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, а тому такий ризик продовжує існувати.

Тоді як, при оцінці доводів прокурора про існування ризику впливу на потерпілих, необхідно відзначити, що судом було допитано потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а потерпілі ОСОБА_19 , ОСОБА_20 за повідомленням прокурора, наданими в попередніх засіданнях, перебувають поза межами України, що на даний час виключає можливість їх допиту судом, тобто прокурором з даного приводу не надано належних обґрунтованих доказів того, що обвинувачений ОСОБА_9 може впливати на потерпілих, в зв`язку з чим суд не бере до уваги заявлений ризик прокурором в частині впливу обвинуваченого на всіх потерпілих у кримінальному провадженні, і про це вже зазначалось судом у попередньому рішенні, однак знову залишилось поза увагою сторони обвинувачення.

З огляду на викладене вище, враховуючи особу обвинуваченого, той факт, що в судовому засіданні доведено відсутність можливості застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , суд дійшов висновку про необхідність продовжити застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на строк два місяці, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобіганню згаданих ризиків та виконанню завдань кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України.

Вказуючи підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , захисник посилається на те, що той виконує покладені на нього обов`язки без порушень, має хворобливий стан здоров`я, міцні соціальні зв`язки, що в свою чергу на його думку істотно знижує заявлені раніше ризики і є підставою для зміни умов перебування під домашнім арештом, зокрема часу перебування під таким з цілодобової заборони залишати житло на заборону залишати житло у нічний час доби, без носіння електронного засобу контролю.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_4 були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби спростували неможливість на даний час продовження застосування запропонованого прокурором запобіжного заходу, на даному етапі зміна умов запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового провадження, в зв`язку з чим клопотання захисника обвинуваченого про зміну заборони ОСОБА_9 залишати житло цілодобово на певний період доби, задоволенню не підлягає. Також суд звертає увагу, що відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2024 року про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, були визначені умови перебування під домашнім арештом, при цьому при зміні такого запобіжного заходу судом і були враховані всі обставини, на які наразі і посилається захисник, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

Суд не може прийняти до уваги доводи захисника ОСОБА_4 про те, що застосовування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є недоцільним, так як заявлені раніше прокурором ризики істотно знизились, оскільки судом встановлено, що наведені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не перестали існувати і мають місце та більш м`які запобіжні заходи на даний час не здатні забезпечити нівелювання встановлених ризиків.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_14 ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.01.2025 року, суд виходить з того, що на даний час строк дії таких обов`язків закінчується 01 вересня 2025 року, однак розгляд кримінального провадження по суті не завершено, суд вважає за доцільне його продовжити.

Так, 04.04.2024 року до ОСОБА_14 ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02.06.2024, строк дії якого неодноразово продовжувався. 24.01.2025 ухвалою суду продовжено обвинуваченому ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 23 березня 2025 року включно, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» та визначено розмір застави 150 (ста п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн. 00 коп. 17.03.2025 ухвалою суду продовжено обвинуваченому ОСОБА_14 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 15 травня 2025 року включно, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», розмір застави в сумі 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн. 00 коп., визначений ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.01.2025, залишено незмінним. 14.04.2025 ОСОБА_14 звільнений з-під варти під заставу, яка визначена вищевказаною ухвалою суду, з покладенням на нього обов`язків, визначених цією ухвало. Ухвалою суду від 05.05.2025 продовжено обвинуваченому ОСОБА_14 строк дії обов`язків, передбачених ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.01.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави до 05.07.2025 року. Ухвалою суду від 01.07.2025 продовжено обвинуваченому ОСОБА_14 строк дії обов`язків, передбачених ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.01.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави до 01.09.2025 року.

З метою продовження дії обов`язків, які були покладені на обвинуваченого, відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.01.2025 року, необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки заявлені ризики, визначені ст. 177 КПК України, які виправдовують застосування такого запобіжного заходу не зменшились позаяк той обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому, в разі визнання його винуватим в інкримінованому йому правопорушенні, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які на даний час ще не були допитані судом, з метою їх відмови від надання показань чи їх зміни, і місце проживання яких йому відоме, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме створити штучні докази та підбурити осіб, які не були свідками злочинів до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій, також враховані його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, приймається до уваги спосіб вчинення кримінального правопорушення, характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів в дохід держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави до особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Підстави негайного припинення дії запобіжних заходів встановлюється ст. 203 КПК України. Проте, запобіжний захід безпосередньо у вигляді застави відносно ОСОБА_14 ухвалою суду від 24.01.2025 року не обирався, але, відповідно до ч.4 ст. 202 КПК України, ОСОБА_14 вважається таким, щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

В даному випадку можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою була визначена в ухвалі суду у порядку, передбаченому ч.3 ст. 183 КПК України, яка одночасно передбачає можливість покладення на підозрюваного, обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 цього Кодексу в разі внесення застави, при цьому встановлення строку дії застави КПК України не передбачає, як і його продовження.

Відповідно до ч.6 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців, проте у разі необхідності, цей строк може бути продовжений в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу, яка передбачає порядок продовження строку тримання під вартою.

Враховуючи, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, які виправдовують раніш обраний запобіжний захід, не зменшилися, розгляд кримінального провадження на даний час не завершений, взагалі не допитані свідки, а строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_14 , спливає 01 вересня 2025, клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Доводи захисника були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби спростували неможливість на даний час продовжити дії обов`язків, покладених на обвинуваченого під час застосування запропонованого прокурором запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання прокурора стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 суд враховує дані відносно особи обвинуваченого, як то соціальні зв`язки, сімейний стан, відсутність даних щодо працевлаштування, вік та стан здоров`я, а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому, в разі визнання його винуватим в інкримінованому йому правопорушенні, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою їх відмови від надання показань чи їх зміни, і місце проживання яких йому відоме, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме створити штучні докази та підбурити осіб, які не були свідками злочинів до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій, також враховані його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, приймається до уваги спосіб вчинення кримінального правопорушення, характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.

Ризик переховування від правосуддя суд оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої поведінки обвинуваченого ОСОБА_11 (особливості поведінки, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).

Так, ОСОБА_11 прибув до ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» 13.08.2021, на підставі ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області про застосування відносно нього запобіжного заходу виді тримання під вартою, обраного в рамках іншого кримінального провадження, в якому відносно нього ухвалено вирок 20.03.2025 року Деснянським районним судом м. Чернігова, відповідно до якого останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст. 187 КК України, який на даний час не набрав законної сили.

Суд повинен врахувати наведену поведінку обвинуваченого ОСОБА_11 у сукупності з іншими обставинами, при вирішенні питання про існування ризику переховування від суду та втечі, і вважає, що є обґрунтовані сумніви щодо належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим ОСОБА_11 , а тому вважає, що наявний ризик переховування від суду, а тому погоджується з доводами прокурора щодо наявності такого.

Щодо доводів сторони обвинувачення про наявність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, суд зазначає що встановлені у кримінальному провадженні свідки на даний час не допитані судом та ОСОБА_11 , перебуваючи на волі, матиме можливість здійснювати тиск на встановлених свідків з метою зміни ними своїх показань або відмови від наданих показань. В клопотанні прокурор хоч і посилається на ризик незаконного впливу на потерпілих, проте жодним чином не мотивує його наявність, з огляду на те, що судом вже було безпосередньо отримано показання від чотирьох потерпілих у даному кримінальному провадженні, тоді як потерпілі ОСОБА_19 , ОСОБА_20 за повідомленням прокурора, наданим в попередніх засіданнях, перебувають поза межами України, що на даний час виключає можливість їх допиту судом, а отже і впливу на них обвинуваченим, в зв`язку з чим суд не бере до уваги заявлений ризик прокурором в частині впливу обвинуваченого на потерпілих у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань, що після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду свідок допитується безпосередньо в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин, суд вважає, що прокурором переконливо доведено, що ризик впливу на свідків існує й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, а також існує ризик перешкоджання обвинуваченим ОСОБА_11 кримінальному провадженню іншим чином.

Разом з тим, при оцінці доводів прокурора про існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, необхідно відзначити, що суду не було з цього приводу надано належних обґрунтованих доказів, тому суд вважає цей ризик недоведеним. Сама по собі наявність цього та інших кримінальних проваджень (№0000509 від 24.12.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, за результатами розгляду якого Деснянським районним судом м. Чернігова 20.03.2025 року було ухвалено вирок, що не набрав законної сили на час розгляду поданого прокурором клопотання про обрання запобіжного заходу) відносно ОСОБА_11 не може свідчити про ймовірність вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ця обставина обґрунтована лише посиланням на наявність неодноразових судимостей за вчинення умисних злочинів, без долучення відповідних доказів щодо цієї обставини.

За наведених вище обставин, є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Судом розглянута можливість застосування не лише такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а і всіх інших, більш м`яких, визначених ст. 176 КПК України, але, аналіз матеріалів, наданих суду сторонами процесу, доводить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечать на даний час належного виконання останнім процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам, у відповідності з мотивацією викладеною вище.

Тобто, доводи обвинуваченого та його захисника були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби перешкоджали застосуванню на даний час запропонованого прокурором запобіжного заходу.

Обвинувачений заявив клопотання про зменшення розміру застави, яке мотивує тим, що розмір застави є непомірним тягарем для нього, а тому просив суд зменшити заставу до розміру у сумі 120 тис. грн. чи 240 тис. грн.

Вирішуючи питання про можливість зменшення розміру застави, суд виходить з того, чи обґрунтовується таке зменшення потребами судового розгляду.

Крім того, суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, який наголошує, що запобіжний захід має задовольняти вимогу пропорційності, бути необхідним для забезпечення присутності особи в суді, але з урахуванням того чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї мети.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Окрім того, відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд установить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні та не вчинялися заходи щодо уникнення настання ймовірної кримінальної відповідності.

Суд констатує, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення встановленого розміру застави (150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб), в разі її внесення буде достатньо дієвим запобіжним заходом і в цілому забезпечить виконання обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_11 законом.

Встановлено, що 01.07.2025 при вирішенні питання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом було визначено розмір заставив розмірі 150 (сто п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн.00 коп., який на даний час є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_11 обов`язків, визначених КПК України. Саме такий розмір застави, на думку суду, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який обвинувачений ОСОБА_11 та/або заставодавець боялись би втратити у разі невиконання покладених процесуальних обов`язків.

Зазначений розмір застави обвинуваченому ОСОБА_11 судом був визначений відповідно до приписів ч.4 ст. 182 КПК України із врахуванням тяжкості, характеру та обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується останній, його матеріального та сімейного стану, наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Більш того, такий розмір судом було визначено не в максимально можливих межах, передбачених п.3 ч.5 ст. 182 КПК України (від 80 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб), щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину.

При цьому, нових обставин, які не були враховані судом при визначені зазначеного розміру застави 01.07.2025, чи які виникли після цього та які дають підстави для зменшення розміру застави, на даний час не встановлено. Більш того, не зазначалось стороною захисту про такі і під час розгляду апеляційної скарги прокурора на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.07.2025 Чернігівським апеляційним судом. Згідно ухвали Чернігівського апеляційного суду від 09.07.2025, захисник та обвинувачений ОСОБА_11 просили ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.07.2025 залишити без змін.

За таких обставин, будь-яких законних підстав для зменшення розміру застави суд на даний час не вбачає, а тому в задоволенні цього клопотання також необхідно відмовити. Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зменшення розміру застави під час судового розгляду, коли зменшаться або перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.

Щодо поданої обвинуваченим ОСОБА_11 заяви щодо фактів катування, порушення прав людини, ненадання медичної допомоги та бездіяльності посадових осіб, суд вважає за необхідне, зважаючи на завдання кримінального судочинства, яке повинно здійснюватися на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародно-правових норм і стандартів поводження з ув`язненими, яке не може поєднуватись з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність, з врахуванням наявності законодавчо визначеного органу, який здійснює нагляд за додержанням законів у місцях попереднього ув`язнення, звернути увагу Чернігівської обласної прокуратури на питання дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_11 під час його утримання в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», відповідно до викладених ним обставин у заяві від 14.07.2025, поданої обвинуваченим ОСОБА_11 .

Так, відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Відповідно до ч.2 ст. 11 КПК України забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

У ст. 127 КК України визначено поняття катування,- це умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього або іншої особи відомості чи визнання, або з метою покарати його чи іншу особу за дії, скоєні ним або іншою особою чи у скоєнні яких він або інша особа підозрюється, а також з метою залякування чи дискримінації його або інших осіб.

Відповідно до ч.6 ст.206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Згідно з ч.6 ст. 9 КПК України, яка передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.

Верховним Судом у постанові від 29 жовтня2019 року (справа № 515/2020/16-к, провадження № 51-2904км18) зазначено, що для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції, така заява має бути небезпідставною, тобто містити в своєму змісті конкретні обставини такого поводження і мати певне підтвердження цим обставинам, або інформацію, яка дає можливість перевірити чи має заява певні підстави.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_11 заявив під час судового засідання про застосування щодо нього катування з боку працівників ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», які полягають у психологічному тиску та ненаданні медичної допомоги, суд на підставі ч.6 ст. 206 КПК України, вважає за необхідне доручити посадовим особам Чернігівської обласної прокуратури провести перевірку обставин, які викладені обвинуваченим у заяві від 14.07.2025, а також у «Додатку до клопотання-заперечення на клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» від 01.07.2025, поданого обвинуваченим ОСОБА_11 в судовому засіданні суду, у якому зазначено про те що він є «..особою, що зазнає катувань, нелюдського поводження…», оскільки до наданої суду відповіді на виконання ухвали від 01.07.2025 не долучено доказів на підтвердження проведення такої, на які містяться посилання, в зв`язку з чим, викладені у клопотанні обвинуваченого обставини підлягають перевірці, враховуючи надані обвинуваченим в судовому засіданні заперечення щодо цього.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 331, 369-372, ч.2 ст. 376, ч.2 ст. 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 14 жовтня 2025 року.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_9 цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, за виключенням надання невідкладної медичної допомоги, до 14 жовтня 2025 року включно.

Інші умови перебування під домашнім арештом, визначені ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2024 року залишити незмінними.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії обов`язків, передбачених ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.01.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_14 , а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає м. Чернігів, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування з потерпілими у цьому кримінальному провадженні: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ; утримуватись від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ; утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 ; здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби у Чернігівській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, до 14 жовтня 2025 року, включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 12 жовтня 2025 року включно, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Розмір застави в сумі 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн. 00 коп., визначений ухвалою суду від 01.07.2025, залишається незмінним.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу або зменшення розміру застави відмовити.

Чернігівській обласній прокуратурі здійснити перевірку за дотриманням законів в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» щодо дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_11 відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» за його клопотаннями від 01.07.2025 та 14.07.2025.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1