Провадження №1-кс/193/186/25
У Х В А Л А

іменем України

23 серпня 2025 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області клопотання слідчого СВ відділення поліції №9 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Апостолове Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, не маючого на утримані неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , перебуваючого на посаді стрільця-помічника гранатометника 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону, згідно вимог ст. 89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину,

передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

23.08.2025 до Софіївського районного суду надійшло клопотання слідчого СВ ВП №9 Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001228 від 30.04.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідчим зазначено, що ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він будучи військовослужбовцем військової служби військової частини НОМЕР_2 , яка дислокувалась в населеному пункті АДРЕСА_2 , перебуваючи на посаді солдата резерву взводу солдатів резерву запасної роги, у військовому званні «солдат», діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи військовий обов`язок нести військову службу, 01.07.2023 усвідомлюючи суспільну небезпечність характеру та наслідків своїх дій, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, самовільно в умовах воєнного стану залишив місце військової служби, командуванню про причини свого вибуття не доповів, а став проводити час на власний розсуд повернувшись за місцем проживання.

При цьому, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, солдат ОСОБА_7 18 квітня 2024 року добровільно та з власної ініціативи прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , де був призваний на військову службу до іншої військової частини до ВЧ НОМЕР_1 , чим припинив вчиняти кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення).

Окрім того, ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він будучи військовослужбовцем військової служби військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в населеному пункті АДРЕСА_3 , перебуваючи на посаді стрільця-помічника гранатометника 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи військовий обов`язок нести військову службу, 23.12.2024 усвідомлюючи суспільну небезпечність характеру та наслідків своїх дій, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, самовільно в умовах воєнного стану залишив місце військової служби, командуванню про причини свого вибуття не доповів, а став проводити час на власний розсуд повернувшись за місцем проживання.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у самовільному залишенні військової частини, вчиненому в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, підтвердивши наявність ризиків, передбачених п. 1,3,4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий вважає, що підозра оголошена ОСОБА_5 є обґрунтованою та достатньо ризиків для вирішення питання про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував проти пред`явленої йому підозри, пояснив, що він не вважає себе таким, що самовільно залишив військову частину, адже він добровільно залучався до лав Збройних Сил України у квітні 2023 року та був призваний на військову службу до ВЧ НОМЕР_2 . У липні 2023 року він справді залишив війську частину за станом здоров`я та перебував удома, проте у квітні 2024 року він добровільно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 та був знову призваний/повернтутий на військову службу до іншої ВЧ НОМЕР_1 . Перед останнім призовом він пройшов ВЛК, за висновками якої визначено, що він придатний до військової служби лише у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, навчальних центрах, тощо, тобто стан його здоров`я не дозволяв проходити військову службу у бойових підрозділах на лінії зіткнення для безпосередньої участі у бойових діях. Проте, його було призначено у ВЧ НОМЕР_1 на посаду стрільця-помічника гранатометника мотопіхотного відділення, командир якого, з`ясувавши його стан здоров`я та обмежену здатність до виконання бойових завдань, повідомив йому, що він йому не потрібен, тому його і ще таких як він трьох військовослужбовців цей командир (прізвища та ім`я його він не пам`ятає, але упізнає при зустрічі) вивіз до станції на електричку, якою вони у подальшому прибули до сел. Межове Дніпропетровської області, де його затримали працівники поліції, оскільки він не мав при собі військового квитка, який залишився у ВЧ. З`ясувавши всі обставини вони відпустили його додому. Наголосив, що йому відомо вже тривалий час про порушення щодо нього кримінального провадження за самовільне залишення військової служби, він неодноразово з`являвся на виклики до співробітників ДБР на допити, також майже після кожної явки він проходив повторно ВЛК, які складали один і той же висновок про його обмежену придатність до військової служби, після чого його знову відпускали додому. Він хотів повернутися на військову службу, яка б відповідала стану його здоров`я та звертався з цього приводу неодноразово до ІНФОРМАЦІЯ_5 , але йому відмовляли у цьому, оскільки у нього був відсутній військовий квиток (зник, відновити до цього часі він не зміг, а інші документи у нього були викрадені). Також кілька разів його доставляли працівники ВП № 9 до вказаного ТЦК, але його знову відпускали додому з приведених підстав. Тому з грудня 2024 року він перебуває вдома в АДРЕСА_1 , місце постійного проживання не змінював. За вказаною адресою він проживає разом з батьками, які часто хворіють, тому він здійснює за ними догляд. Він ніде не працює, оскільки за відсутності військового квитка він не може ніде офіційно працевлаштуватися, крім того через травму ноги, яку він отримав під час проходження військової служби, йому важко пересуватися пішки. Наголосив, що бажає повернутися на військову службу, але таку, яку він міг би осилити за станом свого здоров`я.

Його захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позицію підозрюваного й додатково зазначив, що слідчим не було доведено жодного ризику унеможливлення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків на час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження. Тому просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого через його необґрунтованість та безпідставність.

Дослідивши клопотання та надані сторонами докази, вислухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ ВП № 9 Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001228 від 30.04.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Також встановлено, що подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. 183, 184 КПК України, а вручення письмового повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення та копії клопотання і матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, здійснено з дотриманням строків і порядку, передбачених ч. 2 ст. 278 КПК України та ч. 2 ст. 184 КПК України відповідно.

21.08.2025 о 19:02 год. у зв`язку з підозрою у вчинені вказаного злочину було затримано у порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 .

22.08.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Як видно з клопотання та матеріалів кримінального провадження, сторона обвинувачення обґрунтовує підозру за двома епізодами самовільного залишення військової частини, вчиненому в умовах воєнного стану, що підтверджується актами службових розслідувань від 15.07.2023 та 13.01.2025, витягами з наказів командирів про результати службового розслідування від 15.07.2023 та 13.01.2025, показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку, чи й просто для складання обвинувального акту, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Відтак, слідчий суддя вважає, що усі ті докази, що зібрані на даний час органом досудового розслідування у достатній мірі вказують на обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 ..

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.ч.6, 7 ст. 176 КПК України.

Слідчий суддя приймає до уваги, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спроби протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.

Разом з тим слідчим та прокурором ні до клопотання, ні в судовому засіданні не надано доказів на підтвердження жодного з заявлених ним ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, зі змісту повідомлення про підозру видно, що сторона обвинувачення стверджує, що за першим епізодом підозрюваний самовільно залишив 01.07.2023 військову частину НОМЕР_2 , проте 18.04.2024 він добровільно і з власної ініціативи прибув до РТЦК та СП, де був повторно призваний/поновлений на військову службу до іншої ВЧ НОМЕР_1 . І хоча згідно поданої підозри ОСОБА_5 самовільно залишив 23.12.2024 і цю військову частину, органом досудового розслідування не було допитано командира 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , який, за версію підозрюваного, відмовився їх прийняти у своє підпорядкування через обмежену придатність ОСОБА_5 до військової служби за станом здоров`я та не перевірено версію підозрюваного, що він неодноразово відвідував місцевий ТЦК та СП для повернення на військову службу.

Також під час розгляду клопотання слідчого, установлено, що з 01.07.2023 жодних повісток ОСОБА_5 не надсилалося, інших слідчих дій за участі органом досудового розслідування протягом більш як двох років за першим епізодом та семи місяців за другим епізодом не проводилося, а останній з часу самовільного залишення військової частини, як видно з самих доводів повідомлення про підозру, постійно мешкав за місцем постійного проживання разом зі батьками. Зі слів підозрюваного він кілька разів прибував за викликом до співробітника ДБР у м. Кривий Ріг для допиту та подальшого проходження ВЛК. Проте матеріали досудового розслідування цих документів не містять. Жодних доказів переховування від органів досудового розслідування прокурором до клопотання не долучено та в судовому засіданні не наведено, також доказів, що підозрюваний перебував у розшуку слідчий не надав, тому враховуючи, те що підозрюваний згідно вимог ст. 89 КК раніше не судимий, має доволі міцні соціальні зв`язки, за місцем мешкання згідно долученої характеристики характеризується позитивно, не змінював місце свого постійного проживання, за першим епізодом сам повернувся на військову службу, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність прокурором ризику переховування від слідчого, прокурора чи суду, а обґрунтування прокурором існування ризику переховування лише тяжкістю покарання вважає формальним без підтвердження доказами та безвідносно до інших встановлених в судовому засіданні обставин.

Конкретних обставин або дій підозрюваного, які б свідчили про його ухилення від слідства, слідчому судді не надано. Інших обставин на підтвердження ризику втечі прокурором також не було зазначено.

На переконання слідчого судді найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58.

Слідчий суддя вважає, що ризик переховування підозрюваного ОСОБА_5 від слідства та суду є маловірогідним. На відсутність такого ризику вказують обставини життя підозрюваного до мобілізації, його поведінка після вчинення кримінального правопорушення, поясненнями у судовому засіданні. Подія злочину мала місце 01.07.2023 та 23.12.2024, про підозру було повідомлено 21.08.2025. Підозрюваний розумів, що йому може бути пред`явлена підозра, мав достатньо часу для втечі чи її організації, але за такий тривалий час не вчинив жодного вчинку, який би свідчив про такі наміри.

Підозрюваний був мобілізований, під час мобілізації від проходження військової служби не відмовлявся. Вкрай сумнівним є те, що за такої поведінки, підозрюваний буде переховуватися від слідства. Поведінка підозрюваного в суді, зовнішній його вид, кульгавість, також не свідчить про такі наміри. Прокурором жодним чином не було зазначено де може переховуватися підозрюваний, чи є в нього матеріальні ресурси для цього, що є необхідним для організації переховування.

Ризик того, що у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, підозрюваний, який є діючим військовослужбовцем і, повернувшись до військової служби, може змінити місце дислокації у складі військових формувань та підрозділів ЗСУ, що унеможливить його явку до органу досудового розслідування чи суду, слідчий суддя знаходить беззмістовним, оскільки навпаки, вчинення військовослужбовцем ОСОБА_5 дій з повернення на військову службу буде свідчити про його виправлення і матиме наслідком взагалі припинення цього кримінального переслідування.

Також слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність прокурором існування ризику впливу на свідків, оскільки останній не зазначив на кого конкретно із свідків може впливати підозрюваний, в чому цей вплив може полягати та які наслідки це матиме для кримінального провадження. На переконання слідчого судді освітній рівень підозрюваного, відсутність знань в галузі права не надає йому можливості орієнтуватися у змісті показань свідків, значимості їх показань, а відповідно і тиску з метою якось змінити ці покази, щоб вони перестали бути доказами у кримінальному провадженні. Крім того, на час допиту цих свідків у липні 2023 року більшість з них мали посади значно вищі ніж у підозрюваного та саме він перебував у їх підпорядкуванні, відповідно, його вплив на них малоймовірний. Щодо свідків, які перебували на однаковій посаді з підозрюваним, то оскільки тривалий час підозрюваний не перебував у військовій частині, де проходив службу разом із свідками, та за відсутності доказів спроб підозрюваного контактувати з цими особами з липня 2023, такий ризик теж низький.

До того ж за другим епізодом злочину (від 23.12.2024) прокурором взагалі не зазначено будь-яких свідків.

Визначення слідчим ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, через те, що підозрюваний являючись військовослужбовцем може бути обізнаний про форми та методи роботи органів досудового розслідування, слідчий суддя знаходить ні чим іншим як припущення, яке ним не конкретизоване та жодним чином не мотивоване.

Так, само недоведений ризик вчинення іншого злочину та продовження вчинення ним цього злочину, оскільки як вже встановлено, підозрюваний лише одного разу був судимий, на теперішній час судимість його повністю погашена, до цього дій щодо самовільного залишення військової частини, дезертирства чи ухилення від військової служби шляхом самокалічення не вчиняв, а у повідомленні про підозру сам слідчий за першим епізодом виснував, що у зв`язку з самостійним поверненням ОСОБА_5 на військову службу останній припинив вчиняти кримінальне правопорушення у якому він підозрюється.

Варто відмітити і стан здоров`я підозрюваного, який підтверджується довідкою ВЛК від 25.11.2024, згідно якої солдат за призовом ОСОБА_5 має низку травм та хронічних хвороб, у тому числі отриманих внаслідок проходження військової служби, у зв`язку з чим останній придатний до військової служби лише у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Таким чином, враховуючи хворобливий стан здоров`я підозрюваного, його доволі міцні соціальні зв`язки, наявність постійного місця проживання, відсутність непогашених судимостей, його позитивну характеристику за постійним місцем проживання, а також фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що за доведеності обґрунтованості підозри, наведені прокурором доводи та долучені до клопотання докази не свідчать про наявність визначених ст.177 КПК України ризиків такого ступеня, які б зумовлювали необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави чи без такої), тобто пов`язаного з виключними запобіжниками у пересуванні та комунікації, тому в задоволенні клопотання належить відмовити.

Стосовно посилання прокурора на положення ч. 8 ст. 176 КПК України, в яких зазначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, слід зазначити таке.

Запобіжний захід не є покаранням за злочин. Його мета забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної або обвинуваченої особи. Незалежно від законодавчих змін та особливостей періоду процедура застосування до особи запобіжних заходів завжди має відповідати правовим принципам, які є універсальними і підлягають до застосування у будь-якій країні, де панує верховенство права.

Ідеться про такі базові принципи: презумпція невинуватості; презумпція свободи; імператив поваги до людської гідності.

Презумпція невинуватості гарантує, що кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком суду (ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Конституційний суд України зазначає, що метою принципу презумпції невинуватості є захист особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, від будь-яких форм осуду публічної влади, доки вину не буде доведено (Рішення від 8 червня 2022 року 3-р(ІІ)/2022).

Європейський суд роз`яснює, що п. 2 ст. 6 Конвенції забороняє посадовим особам оголошувати людину винною до винесення їй вироку судом. Можна лише інформувати громадськість про розслідування у кримінальних справах, наприклад, розкривати інформацію про вручення підозри, затримання та зізнання. Але робити це розсудливо та обачно, вибір слів є важливим (Рішення ЄСПЛ від 2 жовтня 2018 року у справі Криволапов проти України).

Отже, до набрання законної сили вироку суду не можна називати людину військовим злочинцем, така людина є особою, яка підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого під час воєнного стану.

Презумпція свободи гарантує кожному свободу та особисту недоторканність (ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції).

Базові висновки стосовно презумпції на користь залишення особи на свободі Європейський суд з прав людини зробив у справах Вітольд Літва проти Польщі та Амбрушкевич проти Польщі. Зокрема, ЄСПЛ зазначає: недостатньо, щоб позбавлення волі лише відповідало нормам національного права, а ще необхідно, щоб з огляду на обставини справи воно було необхідним.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 червня 2019 року № 7-р/2019 вже визнано неконституційним положення ч. 5 ст. 176 КПК щодо безальтернативності запобіжних заходів у злочинах проти національної безпеки України та зазначав, що формальне судове рішення нівелює мету та суть правосуддя: «встановлення запобіжного заходу виключно у вигляді тримання під вартою особам, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні окремих злочинів, не дозволяє слідчому судді, суду зважити всі відповідні ризики та обставини конкретної справи під час призначення запобіжного заходу, а також позбавляє можливості винести вмотивоване судове рішення та надати належне обґрунтування триманню під вартою, що не узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини».

Із аналізу ч. 2 ст. 29 Конституції України вбачається, що винятків стосовно підстав застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.

У ст. 64 Основного Закону України встановлено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені, зокрема, статтею 29 Конституції України. Це свідчить про те, що безальтернативне обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України суперечить Основному Закону України.

Таким чином, слідчий суддя користуючись дискреційними повноваженнями, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Між тим, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 194 КПК України, оскільки прокурором було доведено у достатній мірі на даному етапі досудового розслідування наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, слідчий суддя вважає за доцільне зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду.

Керуючись ст. 131, 176-178, 193-197, 199 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції №9 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0001228 від 30.04.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 25.08.2025 звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Слідчий суддя ОСОБА_1