Провадження №: 1-кп/752/69/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від 02 січня 2014 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у м. Києві, має вищу освіту, розлученого, працюючого тренером національної збірної команди України з роликового спорту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

установив:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене обвинуваченому і визнане судом недоведеним.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_3 , проживаючи в незареєстрованому шлюбі разом з ОСОБА_8 та її дочкою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , у період часу з травня 2013 року по грудень 2013 року, користуючись відсутністю сторонніх осіб, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та вік ОСОБА_9 , якій виповнилось 13 років, з метою задоволення статевої пристрасті, неодноразово скоював розпусні дії сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_9 , погрожуючи останній фізичною розправою за непокору та відмову у задоволенні його статевої пристрасті. Таким чином, подолавши волю малолітньої ОСОБА_9 , продовжував на протязі певного періоду часу вчиняти з останньою дії сексуального характеру за наступних обставин.

14-15 травня 2013 року в нічний час доби ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , користуючись відсутністю сторонніх осіб, зайшов в кімнату, де спала малолітня ОСОБА_9 . Підійшовши до ліжка, де лежала остання, з метою задоволення статевої пристрасті та збудження полового інстинкту у малолітньої потерпілої, ввів пальці своєї руки в жіночий статевий орган потерпілої, внаслідок чого остання відчула біль та відвернулася в сторону. Вподальшому ОСОБА_3 ліг біля малолітньої ОСОБА_9 та наказав взяти їй у свої руки його чоловічий статевий орган, на що остання не погодилась. Тоді ОСОБА_3 приспустив свою нижню білизну, насильно взяв руку малолітньої ОСОБА_9 у свою руку та почав притуляти до свого чоловічого статевого органу. Змусивши малолітню ОСОБА_9 взяти в руки свій чоловічий статевий орган, ОСОБА_3 почав задовольняти свою статеву пристрасть, але малолітній ОСОБА_9 вдалося забрати свої руки, в свою чергу ОСОБА_3 встав із ліжка та пішов з кімнати.

ОСОБА_3 неодноразово, періодично з середини травня по грудень 2013 року в різний час доби, перебуваючи в одному жилому приміщенні з малолітньою ОСОБА_9 , користуючись відсутністю сторонніх осіб, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та вік потерпілої, з метою задоволення своєї статевої пристрасті та збудження полового інстинкту потерпілої, говорив із останньою на сексуальні теми, а саме пропонував малолітній ОСОБА_9 дати йому поцілувати її жіночий статевий орган, постійно запитував у останньої чи задовольняє вона самостійно свою статеву пристрасть.

Такі дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 156 КК України, як розпусні дії щодо малолітньої особи.

2.Позиції сторін та інших учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні вказала на доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Просила призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 156 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права займатись навчальною та/чи виховною діяльністю осіб віком до 18 років, обіймати посади, пов`язані з роботою з особами віком до 18 років на строк 3 роки та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_3 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Обвинувачений вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Повідомив, що не вчиняв зазначених в обвинувальному акті дій. Заперечив проти звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Просив ухвали виправдувальний вирок.

Захисник заперечив проти доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Вказав на відсутність належних та допустимих доказів, які би підтверджували висунуте обвинувачення поза розумним сумнівом. На думку захисника, показання потерпілої є надуманими та недостовірними, натомість інші докази, в тому числі показання з чужих слів, - недостатніми для доведення винуватості. В матеріалах справи відсутній документ, який засвідчує факт реєстрації кримінального провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань. Повідомлення про підозру ОСОБА_3 погоджено прокурором ОСОБА_10 , відносно якого відсутні відомості щодо включення його до групи прокурорів у кримінальному провадженні, тому всі процесуальні документи у кримінальному провадженні не мають юридичної сили, а зібрані докази є недопустимими. З жовтня 2014 року кримінальне провадження розслідувала слідча ОСОБА_11 , щодо якої також відсутні дані про включення її до групи слідчих. ОСОБА_12 не мала повноважень проводити психологічне дослідження потерпілої. Тест обвинувального акта не співпадає з текстом підозри ОСОБА_3 , що свідчить про порушення права на захист.

3.Докази, надані сторонами та досліджені під час судового розгляду.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повідомив, що проживав з потерпілою, проте інкримінованих йому дій він не вчиняв, події правопорушення вигадані потерпілою з метою помсти за те, що він розлучився з її матір`ю.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 повідомила, що знає обвинуваченого з 10-11 років, він фактично був її вітчимом. У її матері - ОСОБА_8 з обвинуваченим були сімейні стосунки та вони у трьох почали жити на проспекті Науки у м. Києві. З 2012 року потерпіла почала займатися спортом, обвинувачений був її тренером. Спочатку відносини між ними були добрі, але з часом погіршилися. Обвинувачений міг грубо поводитися, привселюдно на неї кричати. З дорослішанням та повою у неї жіночих форм почав торкатися її тіла у заборонених місцях, тоді вона у силу віку ще не розуміла значення таких дій. Був випадок, коли вони разом йшли і побачили пару, яка цілувалася, на що ОСОБА_3 сказав, що не допустить, щоб у неї був хлопець і буде єдиним її чоловіком. Робив їй компліменти, інтимні натяки, ставився не як батько до доньки. Будив зранку, гладив, торкався тіла, статевих органів, досить часто таке робив, через що вона намагалася прокинутися раніше, щоб уникнути цього. Відповідні дії тривали з травня по грудень 2013 року, коли мама не чула або спала в іншій кімнаті. 14-15 травня 2013 року мама повинна була летіти в Туреччину, бабуся не приїхала, тому вона залишилась ночувати з обвинуваченим. Коли вона була у ванній, обвинувачений зайшов та почав її витирати, сказав, що вночі прийде до неї. Вночі вона прокинулася від болю, оскільки обвинувачений засунув палець до її статевого органу. Вона просила припинити. Обвинувачений сказав щоб вона взяла в руку його статевий орган. Вона відмовилась, на що він сказав, що хоче щоб вона робила це добровільно, а не насильно, та пішов. Одного разу на тренувальних зборах її з обвинуваченим поселили в одну кімнату, вони спали в одному ліжку. Обвинувачений її сильно обіймав, тому на наступний день вона просила щоб її відселити. Обвинувачений її залякував щоб вона не розповідала мамі. Вона не розповідала, думала, що вирішить проблему сама. Мама любила обвинуваченого, тому вона не хотіла її засмучувати. Розповіла лише після того, як мама посварилась з обвинуваченим. Боялась, що якщо вони помириться, то відповідні дії з боку обвинуваченого не припиняться.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомила, що є кумою ОСОБА_8 . Вона часто бувала у ОСОБА_8 в гостях на проспекті Науки у м. Києві, де ОСОБА_8 проживала з донькою ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_3 . Про обвинуваченого у свідка склалося негативне враження. Він поводив себе неналежно, робив їй натяки сексуального характеру, коли підвозив додому, намагався поцілувати в губи проти її волі. Дівчата, яких тренував обвинувачений, розповідали їй, що обвинувачений проявляв до них інтерес сексуального характеру, гладив по інтимних місцях, запрошував у номер. Вона повідомляла про таку поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 , однак остання не приділяла цьому належної уваги. Коли ОСОБА_13 була з донькою ОСОБА_8 - потерпілою ОСОБА_9 на відпочинку в Єгипті, ОСОБА_9 розповіла їй про обставини вчинення розпусних дій відносно неї з боку обвинуваченого. Зокрема про те, що обвинувачений неодноразово торкався жіночих статевих органів потерпілої, з цією метою заходив у ванну кімнату, коли потерпіла милась, у спальню, коли вона спала. Такі дії тривали близько пів року та відбувалися, коли ОСОБА_8 цього не бачила.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 повідомила, що познайомилась з обвинуваченим у спортивній секції, знає його близько тридцяти років як неврівноважену людину, яка може накричати, вдарити, чинити психологічний тиск. Про випадки вчинення обвинуваченим розпусних дій чула зі слів потерпілої ОСОБА_9 та інших дівчат, які тренувались з нею разом у секції. Дівчата розповідали, що обвинувачений засовував їм руки в штани, гладив їх по животу, стегнах. Потерпіла ОСОБА_9 розповідала їй, що обвинувачений заходив до неї в душ, лягав з нею в постіль, гладив по стегнах, клав руки на статеві органи, проникав пальцями всередину. Вказане тривало близько пів року у 2013 році. Обвинувачений погрожував, залякував потерпілу. Про вказані обставини потерпіла боялася розповідати матері, тому розповіла їй.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 повідомила, що перебуває з обвинуваченим у дружніх стосунках. Він може бути агресивним. З приводу розпусних дій з боку обвинуваченого по відношенню до потерпілої ОСОБА_9 їй відомо виключно зі слів потерпілої. Коли вони разом перебували на відпочинку в Єгипті, ОСОБА_9 розповіла, що обвинувачений чіплявся до неї, приходив до неї вночі в кімнату, у ванну, коли не було ОСОБА_8 . Торкався інтимних місць ОСОБА_9 , лягав до неї в ліжко.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 повідомила, що під час відпочинку в Єгипті потерпіла ОСОБА_9 розповіла їй, що боїться обвинуваченого. Він до неї раніше чіплявся. Завжди, коли вона збиралась до школи, намагалась уникати його. Він заходив до потерпілої у кімнату, душ, торкався її тіла в інтимних місцях, брав її руку та прикладав до свого статевого органу. Одного разу ОСОБА_16 бачила як обвинувачений йшов позаду потерпілої та ніжно торкався до її сідниць. Також, бачила як обвинувачений чіплявся до потерпілої за столом.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31 грудня 2013 року ОСОБА_8 звернулась з заявою про те, що 03 грудня 2013 року приблизно о 07:00 за адресою: АДРЕСА_4 , її чоловік, який являється вітчимом її малолітньої доньки, розбещував доньку, торкався її руками.

Відповідно до результатів дослідження психолога ОСОБА_17 від 06 лютого 2014 року під час психологічної роботи з потерпілою ОСОБА_9 не виявлено ознак навіювання заявленої ОСОБА_9 інформації щодо сексуального домагання з боку обвинуваченого. Не виключається можливість, що дитина стала об`єктом сексуального домагання з боку обвинуваченого.

Допитана в судовому засіданні психолог ОСОБА_17 підтвердила обставини, зазначені у результатах дослідження від 06 лютого 2014 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 повідомила, що познайомилась з обвинуваченим на тренуваннях. З 2016 року перебуває з ним у сімейних стосунках без реєстрації шлюбу. Знає його лише з позитивної сторони, як гарного, відповідального, вимогливого тренера. Натомість ОСОБА_9 їй запам`яталась як емоційно не стабільна та схильна до фантазування дитина.

Відповідно до акту судово-психіатричного експерта № 288 від 08 квітня 2014 року потерпіла ОСОБА_9 у період вчинення відносно неї кримінального правопорушення будь-яким психічним розладом не страждала, за своїм психічним станом могла розуміти характер і значення протиправних дій, вчинених відносно неї та чинити опір згідно свого віку та особистісних ресурсів. На даний час потерпіла ОСОБА_9 будь-яким психічним розладом не страждає. Після вчинення відносно неї кримінального правопорушення протягом 1-2 місяців перенесла короткочасну депресивну реакцію, обумовлену розладами адаптації, з якої на даний час вийшла. Даний психічний розлад виник внаслідок протиправних дій відносно неї. У ОСОБА_9 немає ознак підвищеної навіюваності, підвищеної схильності до фантазування. Вона здатна вірно сприймати обставини, що мають значення у кримінальному провадженні, та давати щодо них свідчення. ОСОБА_9 з урахуванням наявних індивідуально-психологічних особливостей вірно сприймала характер скоєних відносно неї дій.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_19 підтвердила висновки, зазначені в експертизі № 288 від 08 квітня 2014 року.

Відповідно до висновку спеціаліста лікаря судово-психіатричного експерта ОСОБА_20 № 3 від 19 лютого 2015 року відсутні підстави для категоричного висновку про причинно-наслідковий зв`язок між психічним розладом ОСОБА_9 (короткочасна депресивна реакція, обумовлена розладами адаптації) та можливим протиправними діями ОСОБА_3 . Встановлення відповідного причинно-наслідкового зв`язку не є можливим до моменту остаточного доведення провини ОСОБА_3 , що відноситься до компетенції суду.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 932 від 04 листопада 2014 року обвинувачений ОСОБА_3 у період інкримінованих йому діянь будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав, у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не знаходився, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_3 будь-яким психічним захворюванням не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У ОСОБА_3 не виявлено будь-яких розладів сексуального характеру.

Відповідно до заяви ОСОБА_8 від 03 листопада 2014 року вона повідомляла слідчого, що показання потерпілої ОСОБА_9 є неправдивими та були надані з метою помститися за те, що він погано ставився до ОСОБА_8 і пішов з сім`ї.

В судовому засіданні законний представник потерпілої - ОСОБА_8 повідомила, що про розпусні дії обвинуваченого відносно доньки дізналася спочатку від куми ОСОБА_15 . Уподальшому провела розмову з донькою, яка розказала про обставини домагання з боку обвинуваченого, що обвинувачений приходив до неї в кімнату, ванну, чіпав її за геніталії. У дитини внаслідок таких дій були нервові тики, псоріаз. З приводу своєї заяви від 03 листопада 2014 року з приводу неправдивості показань потерпілої повідомила, що вона була написана шляхом обману та тиску з боку обвинуваченого і його адвокатів, зазначена у вказаній заяві інформація не відповідає дійсності.

4.Підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Відповідно до приписів ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Застосування належної процедури «fair procedure» (у європейській системі), «dut procуes» (у американській системі) є одним із складових елементів принципу верховенства права, передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на справедливий суд.

Згідно з приписами ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року (справа № 754/7061/15, провадження № 51-5484 кмо 18), рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, за змістом статей 36, 37, 110 КПК України обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК України вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у тому числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла. Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.

Як убачається з матеріалів справи, повідомлення про підозру ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 156 КК України від 18 вересня 2014 року було погоджено прокурором прокуратури Голосіївського району м. Києва ОСОБА_10 , щодо якого відсутня постанова про призначення його прокурором, уповноваженим на здійснення процесуальних дій у даному кримінальному провадженні.

Доводи сторони обвинувачення про те, що прокурор ОСОБА_21 був призначений до складу групи прокурорів 17 вересня 2014 року, про що внесено відповідні відомості до ЄРДР, та що повноваження прокурора ОСОБА_21 перевірялися 19 вересня 2014 року слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва під час розгляду клопотання про застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу, є необґрунтованими.

Так, відповідно до висновків Верховного Суду витяг з ЄРДР не може замінити постанову керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, оскільки він не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує зазначені правові наслідки в конкретному кримінальному провадженні.

Факт участі прокурора ОСОБА_21 у судовому засіданні 19 вересня 2014 року під час розгляду слідчим суддею клопотання про обрання відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу не спростовує відсутності у матеріалах кримінального провадження відповідної постанови керівника органу прокуратури про призначення ОСОБА_21 здійснювати повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та не свідчить що прокурор ОСОБА_21 брав участь у кримінальному провадженні на законних підставах.

За таких обставин, у даному кримінальному провадженні мало місце порушення стороною обвинувачення процедури повідомлення ОСОБА_3 про підозру, що відповідно до вищевказаних висновків Верховного Суду обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора, який не мав на те законних повноважень.

Пред`явлення ОСОБА_3 обвинувачення без належного повідомлення про підозру є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що виключає можливість ухвалення обвинувального вироку.

Самих лише показань допитаних під час судового розгляду потерпілої та свідків, які надали показання зі слів потерпілої, в даному випадку недостатньо для доведення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у встановленому процесуальним законом порядку та поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, на виконання приписів ст. 62 Конституції України, відповідно до яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд дійшов висновку про недоведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, а тому останнього слід виправдати.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись статтями 368, 370, 371, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_3 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 156 КК України та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1