Житомирський апеляційний суд
Справа №272/1170/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/249/25
Категорія ст.336 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

прокурора: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001625 за апеляційною скаргою прокурора Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_10 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 05 березня 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Андрушівка, Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

-за ст. 336 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75,76 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням встановивши при цьому іспитовий строк на 1 (один) рік.

Зобов?язано ОСОБА_7 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без дозволу уповноважено органу з питань пробації.

Питання про долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України

в с т а н о в и л а:

Як встановив суд, ОСОБА_7 , проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , будучи військовозобов`язаним, у зв`язку з прийняттям Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 , пройшовши 09.10.2023 військово-лікарську комісію, якою визнаний здоровим та придатним до проходження військової служби, 09.10.2023 будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про явку на загальну мобілізацію до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою АДРЕСА_2 та про наслідки такої неявки, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації за наступних обставин.

Так, 09.10.2023 ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою АДРЕСА_2 відмовився від отримання повістки на відправку в команду по мобілізації на 07 год. 00 хв. 10.10.2023 про що було складено акт про відмову від отримання повістки про виклик ІНФОРМАЦІЯ_3 . Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи заздалегідь попередженим про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого за адресою вул. Шкільна, 10 м. Андрушівка, Бердичівський район, Житомирська область, тобто на 07 годину 00 хвилин 10.10.2023, порушуючи порядок комплектування Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, керуючись небажанням бути призваним для несення служби в рядах Збройних Сил України, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а саме не з`явився у визначену дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого за адресою АДРЕСА_2 , для відправки у команду по мобілізації, чим порушив вимоги ст.65 Конституції України, вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вимоги Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію", тим самим ухилився від призову па військову службу під час мобілізації на особливий період.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 336 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

Не оспорюючи обставин законності вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, вважає, що вирок стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що у судовому засіданні ОСОБА_7 визнав факт вчинення злочину, але щирого жалю з приводу цього, осуду своєї поведінки та готовності виправити скоєне та нести покарання суду не висловив.

На думку апелянта, судом не враховано суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, оскільки ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони та призводить до незабезпечення обороноздатності України, зокрема комплектування її збройних сил, на які відповідно до ч. 2 ст. 17 Конституції України покладаються найважливіші функції: оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. Дія воєнного стану у державі продовжується, обвинувачений є придатним до служби, особою, яка підлягає призову на військову службу, відстрочок від призову не має, але свідоме небажання нести тягар військової служби дає підстави суду вважати, що при звільненні від покарання із застосуванням ст.75 КК України психологічне ставлення до вчиненого ним діяння не зміниться, у чому суд переконався під час допиту обвинуваченого, а тому не буде досягнуто дієвої мети запобігання новому кримінальному правопорушенню та може стати негативним прикладом для інших осіб.

Зазначає, що сукупність таких обставин вказує на те, що призначене особі покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України є неправильним і не сприятиме виправленню засудженого та запобіганню вчиненню нових злочинів.

Від захисника ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких вона просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін,.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого та його захисника на апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи, в апеляційній скарзі не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, прийшов до висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального розміру, передбаченого санкцією ст. 336 КК України.

При цьому, суд врахував, що обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, визнав свою вину, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки воно не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, принципах законності, справедливості та обґрунтованості покарання.

Звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без реального відбування покарання.

Застосовуючи до обвинуваченого при призначенні покарання ст. 75 КК України та звільняючи його від відбування покарання з випробуванням, суд, всупереч ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі не врахував тяжкість та характер вчиненого кримінального правопорушення, оскільки відмова від захисту Батьківщини, свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, що може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави та в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано врахував як пом`якшуючу покарання обставину, щире каяття обвинуваченого, оскільки таке може бути тоді, коли є дієвим і включає в себе активні дії.

Проте, у матеріалах кримінального провадження і у вироку суду відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_7 намагався виправити наслідки вчиненого, які конкретні дії для цього вживав, а тому визнання ним своєї винуватості під тиском неспростовних доказів є формальним і таким, що зроблене з метою уникнення справедливого покарання.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч.1 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. І в умовах збройної агресії з боку іншої держави, Захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, про що зазначено в ч.1 ст.1 та ч.2 ст.50 КК України.

Тобто, суд першої інстанції не надав відповідної оцінки ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, обставинам його вчинення, а лише формально послався на дані про особу ОСОБА_7 та пом`якшуючі покарання обставини при обґрунтуванні свого висновку щодо можливості його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства неможливе, а покарання у виді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тому доводи прокурора щодо скасування вироку суду в частині призначеного покарання через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_10 - задовольнити.

Вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 05 березня 2024 року в частині звільнення від відбування призначеного ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 75 КК України - скасувати.

Постановити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 336 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: