печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002549 від 01.11.2024.

В обгрунтування вказаного клопотання представник вказує, що 23.05.2025 ОСОБА_5 звернувся до Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із цивільним позовом у кримінальному провадженні № 0002549 від 01.11.2024, яким просить стягнути матеріальну шкоду, завдану йому вчиненим кримінальним правопорушенням.

У судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення вказаного клопотання, оскільки органом досудового розслідування було здійснено низку слідчих дій, за результатом яких може бути кримінальне провадження може бути закрито.

Від представника цивільного позивача надійшла заява про розгляд провадження без його участі.

Слідчий суддя, заслухавши думку прокурора, вивчивши матеріали провадження за клопотанням та долучені до нього документи, дійшов наступного висновку.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема правову підставу для арешту майна.

За приписами ст. 131, 132 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості такого провадження.

Судовим розглядом встановлено, що Печерським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0002549 від 01.11.2024 за ч. 5 ст. 190 КК України, відкритого за заявою ОСОБА_5

ОСОБА_5 у зазначеному кримінальному провадженні є цивільним позивачем, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди у розмірі 35 127 993 грн.

Так, з матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 у березні 2017 року, придбав у ОСОБА_6 низку об?єктів нерухомого майна за договорами купівлі-продажу, зокрема:

-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 000, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.03.2017,посвідченого ПН КМНО ОСОБА_7 за реєстровим № 1660,

-машиномісце у підземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер 000, на підставі договору купівлі-продажу гаражу від 28.03.2017, посвідченого ПН КМНО ОСОБА_7 за реєстровим № 1669,

-машиномісце у підземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_4, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 000, на підставі договору купівлі-продажу гаражу від 28.03.2017, посвідченого ПН КМНО ОСОБА_7 за реєстровим № 1666.

Так представник позивача посилається, що після вказаних обставин ОСОБА_5 дізнався, що громадянин України ОСОБА_8 ініціював низку судових проваджень за участі ОСОБА_5 та продавця нерухомості - ОСОБА_6 , зокрема:

- про стягнення заборгованості за Договором позики з ОСОБА_6 та її поручителя солідарно, зокрема тіла боргу, 20% річних за період з 07.03.2017 по 10.03.2018, інфляційних втрат та 3% річних (справа № 237/3568/17);

??- про визнання заяви про повний розрахунок між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за договором позики недійсною (237/3566/17-ц);

- про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 та двох згаданих вище паркомісць недійсним (757/64192/19-ц);

- про визнання договору купівлі-продажу квартири № 93 недійсним (№ 757/47946/19-ц).

Юридичною підставою позовів ОСОБА_8 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу об?єктів нерухомого майна (справи № 757/64192/19-ц, № 757/47946/19-ц), за якими право власності на ці об?єкти перейшло до ОСОБА_5 , ОСОБА_8 визначив нібито вчинення цих правочинів на шкоду йому як кредитору ОСОБА_6 майна, яке незаконно вибуло із власності ОСОБА_5 і реалізується в рамках виконавчого провадження.

Крім цього, представник цивільного позивача вказав, що станом на сьогоднішній день квартира АДРЕСА_2 безхазяйним майном, право власності на яке незарестроване за жодною особою, а ОСОБА_8 , у межах зведеного виконавчого провадження НОМЕР_1 за відсутності ухвали суду, намагається звернути на неї стягнення.

Також представник вказує, що квартира АДРЕСА_2 також є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002549 від 01.11.2024, оскільки у межах вказаного кримінального провадження здійснюється досудове розслідування факту незаконного заволодіння ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 саме квартири АДРЕСА_2 та двох паркомісць.

Відтак представник зазначає, що незастосування заходів забезпечення кримінального провадження матиме наслідком вибуття майна, що буде використане для відшкодування ОСОБА_5 шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Разом з тим, суд не може взяти вказані доводи представника цивільного позивача, оскільки вказані обставини, зокрема, щодо укладення договорів купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 представником не доведено, оскільки доказів вказаних обставин до клопотання не долучено.

Крім того, суд бере до уваги позицію прокурора щодо передчасності вказаного клопотання, оскільки за результатами здійснення органом досудового розслідування низки слідчих дій за результатами яких кримінально провадження ймовірно буде закрито.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Будь-яке втручання державного органа у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23.09.1982 р.). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986.

Таким чином, зазначені обставини в їх сукупності свідчать про наявність підставдля відмови у задоволенні клопотання з метою забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, а також у зв`язку із відсутністю обгрунтованих підстав для застосування такого заходу забезпечення, а відтак суд вважає, що клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про арешт майназадоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1