справа № 619/5308/24
провадження № 1-кп/619/161/25
УХВАЛА

іменем України

10 липня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу та визначення розміру застави у кримінальному провадженні № 0000256 від 10.11.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Унцешти Унгенського району Молдова, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України,

встановив:

У провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000256 від 10.11.2023.

Прокурор Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 подав клопотання про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з посиланням на ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що підставою застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого шляхом запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого проти основ національної безпеки України, а тому знаходячись на волі, може виникнути фактична можливість ухилитися від кримінальної відповідальності та переховуватися від органів досудового розслідування та суду, зокрема перетнути кордон території України. Також продовжує існувати ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме на даний час обвинувачений ніде не працює, не має стабільного джерела доходів, підтримує зв`язок з особами, які перебувають на окупованій території України, може передавати їм данні, що можуть мати негативні наслідки та становити склад кримінального правопорушення, зокрема у вигляді передачі даних про місце знаходження військових чи інших стратегічних об`єктів.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_5 подав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 та визначення суми застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання посилався на зменшення встановлених ризиків, стан здоров`я обвинуваченого, необхідність його лікування. Також посилався на відсутності обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, оскільки воно грунтується на припущеннях та суперечливих доказах. Зазначає, що обвинувачений має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, дітей, онуків, раніше не був судимий, не притягувався до кримінальної і адміністративної відповідальності. Крім того, ОСОБА_6 потребує лікування. Вважає, що стороною обвинувачення не доведено як мету, так і підстави продовження застосування до ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, тобто не виконано вимоги ст. 176-177, 183, 194 КПК України. Враховуючи, що тримання під вартою має бути останнім заходом, а не правилом, та зважаючи на обов`язок суду шукати баланс між публічним інтересом та правом особи на свободу, застосування до ОСОБА_6 менш обмежувального заходу є не просто можливим, а й необхідним. З огляду на це, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання будь-яким гіпотетичним ризикам, достатнім та доцільним буде застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просив визначити розмір застави, т.я. ризики, вже не існують, які існували при обранні запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строків стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив суд змінити запобіжний захід на інший більш м`який запобіжний захід або скасувати. Також зазначив, що перебуваючи в умовах слідчого ізолятора він позбавлений можливості отримати належне лікування.

Суд, заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та оцінивши обґрунтованість клопотання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заперечень на нього сторони захисту, дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 16.05.2025 продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на строк до 13.07.2025 (включно) без визначення застави.

Згідно з ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Вивчиіши доводи заявлених клопотань, суд дійшов висновку, що прокурором доведено продовження існування ризику, визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування обвинуваченим від суду, оскільки в Україні продовжується дія воєнного стану, частина території країни знаходиться під окупацією, частина державного кордону не контролюється, що об`єктивно може надати можливість обвинуваченому переховуватися від суду. Усвідомлення ймовірності визнання вини особи за висунутим йому обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111-2 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Усвідомлення тяжкості покарання, що може бути призначено обвинуваченому, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, може мати наслідком реальне настання ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі понад 10 років, суд дійшов висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, прокурором зазначено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, а саме вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, а застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти спробам обвинуваченого вчинити інші правопорушення.

Перевіряючи доводи сторони захисту, щодо зміни запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, особистими та соціальними обставинами його життя, сімейними зв`язками та зв`язками із суспільством.

В результаті, суд дійшов висновку, що встановлені під час розгляду клопотання ризики у кримінальному провадженні мають перевагу над соціальними характеристиками обвинуваченого ОСОБА_6 .

Стосовно доводів щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, суд зазначає, що, з урахуванням вищенаведених висновків, самі по собі такі обставини не є достатніми для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Також, суд вважає необхідним зазначити, що згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Отже, застосування до ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, в період дії воєнного стану іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, є необгрунтованим через викладені в даній ухвалі обставини.

Судом вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_6 альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаних ризиків. Однак, враховуючи реальне існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, суд дійшов висновку, що застосування такого запобіжного заходу є неможливим.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України під час дії воєнного стану, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого та обумовлює необхідність дотримання судом такої міри суворості, щоб вона була здатна забезпечити охорону загальносуспільних прав та інтересів.

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Враховуючи наведене, доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є непереконливими та не спростовують вищевказаних висновків суду.

Клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визначення розміру застави не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Положеннями ст. 183 КПК України передбачено право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час дії воєнного стану, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 і 178 цього Кодексу, у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання винним у вчиненні інкримінованого злочину, обставини кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які, в тому числі були підставою для обрання стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не можуть виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам, а тому вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора, відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу та продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 7 вересня 2025 року (включно) без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу та визначення розміру застави -- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а обвинуваченим у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1