ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2013/25 Справа № 183/3260/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження №0000108 за апеляційними скаргами прокурора Самарівської окружної прокуратури ОСОБА_8 та першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2025 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки;

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного цим вироком, з покаранням, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2024 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 4 місяців.

Цим вироком ОСОБА_10 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст.28, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки;

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_10 покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Крім того судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України (епізоди від 01.02.2024 та від 02.02.2024), як незаконе проникнення до володіння особи, вчиненому за попередньою змовою групою осіб; за ч. 4 ст. 185 КК України (епізод від 13.02.2024) як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України (епізоди від 21.01.2024 та 28.01.2024), як незаконне проникнення до житла; за ч. 4 ст. 185 КК України (епізод від 30.01.2024), як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у інше приміщення; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України (епізоди від 01.02.2024 та 02.02.2024) як незаконне проникнення до володіння особи, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

За встановлених судом обставин та викладених у вироку 01 лютого 2024 року, приблизно 21 годині 30 хвилини, ОСОБА_7 разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 знаходились за місцем мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_2 , де у них виник спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану, що знаходиться на території цеху, розташованого по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, 01 лютого 2024 року, приблизно о 21 годині 35 хвилин, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, розуміючи, що вчиняють злочин в умовах воєнного стану,впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, через бетонну огорожу незаконно проникли на територію, де знаходиться складське приміщення, та через вікно, в якому було відсутнє скло, незаконно проникли до середини приміщення, що розташоване за вказаною адресою.

Далі, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи у складському приміщенні, побачили електродвигун з маркуванням дАз.125.501, 220В, 50 ГЦ, 150Вт, 8мкФ, 2800 оборотів у хвилину №852557, який визначили для себе, як об`єкт злочинного посягання. Впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, з метою викрадення вказаного електродвигуна, винесли його за межі вказаного приміщення у напрямку вулиці, тобто здійснили крадіжку вказаного електродвигуна вартістю 700,00 грн., що належить потерпілому ОСОБА_11 .

Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 , з викраденим майном, покинули місце скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 700,00 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 02 лютого 2024 року, приблизно 22 годині 45 хвилини, ОСОБА_7 разом з зі своїм знайомим ОСОБА_10 , знаходились за місцем мешкання останнього, за адресою: АДРЕСА_2 , де у них виник спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану, що знаходиться на території цеху, розташованого по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, 02 лютого 2024 року, приблизно о 22 годині 45 хвилин, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, розуміючи, що вчиняють злочин в умовах воєнного стану, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, через бетонну огорожу незаконно проникли на територію, де знаходиться складське приміщення та через вікно, в якому було відсутнє скло, незаконно проникли до середини приміщення, що розташоване за вказаною адресою.

Далі, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи у складському приміщенні, побачили ящики з твердопаливними брикетами з вугільного шламу, діаметром 8 см., 6500 кКа, які визначили для себе, як об`єкт злочинного посягання. Впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, з метою викрадення вказаних твердопаливних брикетів з вугільного шламу, винесли за межі вказаної території цеху у напрямку вулиці, тобто здійснили крадіжку вказаних твердопаливних брикетів з вугільного шламу, чорного кольору, вагою 220 кг. вартістю за 1 кг. 7,80 грн., що належить потерпілому ОСОБА_11 .

Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 , з викраденим майном, покинули місце скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 1 716,00 грн.

Продовжуючи, 13 лютого 2024 року, приблизно 01 годині 30 хвилини, ОСОБА_7 знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_4 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), двох акумуляторних, залитих батарей марки «ZUBRProfes», (1000А) (L+) 6СТ-190, з відсіків фронтального навантажувача, реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки «HITACHIZW220», 2007 року випуску, який належить ТОВ «Белогві», розташованого у дворі домоволодіння АДРЕСА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 13 лютого 2024 року, приблизно о 01 годині 35 хвилин, ОСОБА_7 діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, розуміючи, що вчиняє злочин в умовах воєнного стану, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вказаного фронтального навантажувача, відчинив відсіки та таємно викрав дві акумуляторні залиті батареї марки «ZUBRProfes», (1000А) (L+) 6СТ-190, вартістю 3 821,40 грн. за 1 одиницю.

Після чого, ОСОБА_7 з викраденим майном, покинув місце скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ТОВ «Белогві» матеріальну шкоду на загальну суму 7 642,80 грн.

Крім того, 21 січня 2024 року, приблизно о 06 годині 00 хвилин, ОСОБА_10 , проходив поблизу домоволодіння АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_12 , де побачив, що металева хвіртка у вказаному домоволодінні прикрита, але не зачинена на засув.

В цей момент у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що знаходиться на території вказаного домоволодіння.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 21 січня 2024 року, приблизно о 06 годині 02 хвилини, ОСОБА_10 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинену на засув металеву хвіртку, незаконно проник на територію домоволодіння АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_12 , де таємно викрав з подвір`я вказаного домоволодіння бензопилу марки «Goodluck Supersaw» модель GL 4500M червоного кольору, з шиною, з металевим ціпком вартістю 1 493, 33 грн.

Після чого, ОСОБА_10 з викраденим майном, покинув місце вчинення злочину та розпорядився ним в подальшому на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальних збитків на суму 1 493,33 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 28 січня 2024 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин, ОСОБА_10 проходив поблизу домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_13 , де побачив, що металева хвіртка у вказаному домоволодінні відчинена.

В цей момент у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що знаходиться у приміщенні господарської будівлі на території вказаного домоволодіння.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 28 січня 2024 року, приблизно о 16 годині 23 хвилини, ОСОБА_10 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, розуміючи, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинену металеву хвіртку, незаконно проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_13 . Після чого, ОСОБА_10 підійшов до господарського приміщення, розташованого на території вказаного домоволодіння, де останній, за допомогою фізичної сили, шляхом ривку, відчинив вхідні двері до вказаного приміщення,де таємно викрав електричний самовар сірого кольору вартістю 550 грн., подовжувач марки «Леміра» модель «У 16-01» довжиною 30 м вартістю 871,20 грн. та подовжувач марки «Vko»16 Aм, 250 В, білого кольору довжиною 15 метрів, вартістю 190 грн.

Після чого, ОСОБА_10 з викраденим майном, покинув місце вчинення злочину та розпорядився ним в подальшому на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальних збитків на суму 1 611,20 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 30 січня 2024 року, приблизно о 20 годині 40 хвилин, ОСОБА_10 знаходився за місцем свого мешкання, де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану, що знаходиться у приміщенні господарської будівлі, розташованої по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_13 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 30 січня 2024 року, приблизно о 21 годині 00 хвилини, ОСОБА_10 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, розуміючи, що вчиняє злочин в умовах воєнного стану, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинену металеву хвіртку, незаконно проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_13 . Після чого, ОСОБА_10 підійшов до господарського приміщення, розташованого на території вказаного домоволодіння, де останній, за допомогою фізичної сили, шляхом ривку, відчинив другі вхідні двері до вказаного приміщення,де таємно викрав твердопаливні брикети з вугільного шламу, діаметром 8 см., 6500 кКа, чорного кольору, вагою 400 кг вартістю за 1 кг. 7,80 грн.

Після чого, ОСОБА_10 з викраденим майном, покинув місце вчинення злочину та розпорядився ним в подальшому на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальних збитків на суму 3 120,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника обласної прокуратури просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на те, що суд першої інстанції за результатом розгляду обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , зокрема у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України, дійшовши висновку про наявність в їх діях інкримінованих складів кримінальних правопорушень та визнавши їх винуватими за вказаними нормами кримінального закону, при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, фактично у своєму рішенні фактично зазначив ознаки суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

В апеляційній скарзі прокурор окружної прокуратури просить вирок суду першої інстанції змінити.

Виключити з вступної та мотивувальної частини вироку суду відомості про наявність судимостей у обвинуваченого ОСОБА_10 , зазначивши, що він є раніше не судимим.

ОСОБА_10 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 162, ч.2 ст.28, ч.1 ст.162, ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на 3 роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобовязати ОСОБА_10 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи АБО навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обгрнутовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на те, що не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_10 хоча і був засуджений за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.03.2024 року за ч. 1 ст.125 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт; однак враховуючи те, що 14.06.2024 він був знятий з обліку у зв`язку з відбуттям цього покарання, від відповідно до положень п. 2-1 ст. 89 КК України, є особою раніше не судимою, а відтак суд безпідставно послався на його судимість у вступній та мотивувальній частині вироку.

Крім того, прокурор зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.09.2016, норма ч. 1 ст. 76 КК України в редакції закону від 07.09.2016 має імперативну силу у випадку звільнення особи від відбування покарання з випробуванням щодо покладення обов`язків наведених у п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Змінення, звуження або розширення цих обов`язків судом не належить до його повноважень і вважається неправильним застосування матеріального закону. Між тим, як видно з оскаржуваного вироку, суд звільнивши обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання з випробування та поклавши на нього, зокрема обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не зазначив про необхідність повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця навчання, що також призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційні скарги сторони обвинувачення, просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурорів, вважав вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_10 та потерпілі, належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання до зали суду не з`явилися, заяв та клопотань до суду не подавали.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги першого заступника керівника обласної прокуратури про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів зазначає таке.

Як видно з матеріалів кримінального провадження 05 квітня 2024 року до суду першої інстанції надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 за та ОСОБА_10 за їх обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, 19.04.2024 після проведення підготовчого судового засідання, вказаний обвинувальний акт було призначено до судового розгляду.

Так, з матеріалів кримінального провадження, зокрема з журналу та технічного запису судового засідання від 26.06.2024 видно, що обвинувачені під час судового розгляду цього кримінального провадження свою провину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнали у повному обсязі.

Разом з цим, в матеріалах провадження наявні заяви потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , в яких останні просили проводити судових розгляд у їх відсутність та зазначили про те, що вони не заперечують проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин., які ніким не оспорюються, правильно розуміється зміст обвинувачення та наслідки такого розгляду кримінального провадження. Зокрема позбавлення їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи зазначене, прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про здійснення судового розгляду кримінального провадження відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Cуд 1-ої інстанції, враховуючи позиції учасників судового провадження, з`ясувавши, що всі учасники провадження правильно розуміють обставини справи, впевнившись у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши обмеження щодо апеляційного оскарження, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Разом з цим, 20 лютого 2025 року прокурор надала суду обвинувальний акт складений прокурором Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області та погоджений керівником Новомосковської окружної прокуратури 10 грудня 2024 року зі зміненим обвинуваченням стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України та ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України. Вказаний обвинувальний акт було вручено під розписки обвинуваченим (а.п. 112, 113 т. 1).

При цьому, потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , в своїх заявах від 13, 17, 23 грудня 2025 року та 13 березня 2025 року підтвердили отримання ними зміненого обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_10 та зазначили, що вони ознайомлені зі своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 338 КПК України, щодо підтримання обвинувачення в раніше пред`явленому обсязі та підтримувати його не бажають. (а.п. 108, 109, 110, 111, 125, 126 т. 1)

Разом зі зміненим обвинувальним актом прокурор також надала суду заяви потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , в яких останні просили проводити судовий розгляд у їх відсутність та зазначили про те, що вони не заперечують проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин., які ніким не оспорюються, правильно розуміється зміст зміненого обвинувачення та наслідки такого розгляду кримінального провадження, зокрема позбавлення їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку (а.п. 105, 106, 107, 124 т. 1).

У зв`язку з викладеним суд з`ясував у обвинувачених чи правильно вони розуміють зміст нового обвинувачення, чи визнають вони вину у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, та з огляду на попереднє ухвалення рішення про проведення судового розгляду, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, чи не наполягають вони на проведені судового розгляду в повному обсязі, на що обвинувачені зазначили, що їм все зрозуміло, вони визнають вину у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень у повному обсязі, й не просили змінити порядок дослідження дослідження доказів.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_10 чітко розуміли суть пред`явленого їм обвинувачення за ч. 1 ст. 162 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що повне визнання винуватості, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінальних правопорушень, в яких вони обвинувачуються, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

У такому випадку, суд з огляду на приписи ст. 349 КПК України, визнає доведеним обвинувачення в обсязі викладеному у обвинувальному акті та не вправі, за відсутності заперечень сторін, без дослідження інших доказів, відкинути обвинувачення без будь-яких мотивів такого рішення чи збільшити його. При цьому, виходячи зі змісту вказаної норми закону, якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може.

За наслідком розгляду кримінального провадження суд визнав доведеними обвинувачення в обсязі викладеному в зміненому обвинувальному акті та визнав ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст.28, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України.

Відтак, враховуючи викладене, зміст та обсяг зміненого обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, які не оспорювали учаснику судового провадження, у зв`язку з чим здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема вказані обставини не оскаржуються і прокурором, яка приймала участь під час судового розгляду в суді першої інстанції та яка в своїй апеляційній скарзі про зазначені першим заступником керівника обласної прокуратури не вказувала, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду першої інстанції, з підстав викладених в апеляційній скарзі першого заступника керівника обласної прокуратури.

Також з оскаржуваним вироком погодилися і обвинувачені та не оскаржували його в апеляційному порядку, з підстав неправильної кваліфікації їх дій чи невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, або незрозумілість формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Окрім цього, диспозиція ч. 1 ст. 162 КК, за вчинення якої ОСОБА_7 та ОСОБА_10 визнано винуватими, не містить таких обов`язкових ознак як мотив та мета вчинення кримінального правопорушення. Вказані ознаки об`єктивної сторони перебувають поза межами складу цього кримінального правопорушення і на кримінально-правову кваліфікацію вчиненого обвинуваченими не впливають.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, як це встановлено судом першої інстанції у цьому провадженні.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Відтак, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_7 та ОСОБА_15 усвідомлювали, що приміщення та домоволодіння, до яких вони протиправно проникли, перебувають у володінні інших осіб, дійшов обгрунтованих висновків, що в діях обвинувачених наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та їх дії кваліфіковано правильно за вказаною статтею.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що зміна прокурором обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 та ОСОБА_10 відбувалася виключно з тих підстав, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП.

Зокрема, у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з висновком Об`єднаної палати ККС ВС у постанові від 7 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Таким чином, зважаючи на те, що вартість викраденого майна ОСОБА_7 за епізодами від 01.02.2024 та 02.02.2024, а також ОСОБА_10 за епізодами від 01.02.2024, 02.02.2024, 21.01.2024, 28.01.2024 є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону України № 3886-IX у взаємозв`язку з нормами Податкового кодексу України з 1 січня 2024 року настає кримінальна відповідальність, однак враховуючи, що обвинувачені вчинили кримінальні правопорушення з проникненням, відтак з огляду на зміст постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24) дії обвинувачених підлягали кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК України.

Тобто на момент вчинення ними кримінально протиправних діянь обвинувачені вчинили проникнення з метою вчинення крадіжки, однак враховуючи набрання чинності Закону №3886-ІХ, вчинені ними дії були декриміналізовані та фактично є дрібним викраденням чужого майна.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що Законом №3886-ІХ фактично не було усунено протиправність дій обвинувачених, а лише збільшено поріг розмежування, за вартістю викраденого майна, між крадіжкою (ст. 185 КК України), як кримінальним правопорушенням та дрібним викраденням майна (ст. 51 КУпАП), як адміністративним правопорушенням., відтак суд першої інстанції правильно виходив із формулювання обвинувачення та фактичних обставин, установлених органом досудового розслідування, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.

Оскільки діяння вчинені з проникненням у приміщення та житло, дії обвинувачених підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК України, як це було зроблено судом першої інстанції та, що узгоджується із послідовною практикою Верховного Суду, зокрема у постановах від 09 січня 2025 року (справа № 161/8760/22; провадження № 51-2628 км 23), від 06 січня 2025 року (справа № 317/3658/20; провадження № 51-3817км24) та ін.

Доводи прокурора окружної прокуратури про неправильне застосування судом ст. 76 КК України є безпідставними.

Так, ч. 1 ст. 76 КК України визначено обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення її від відбування покарання з випробуванням, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Як зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі норма ч. 1 ст. 76 КК України має імперативну силу у випадку звільнення особи від відбування покарання з випробуванням щодо покладення обов`язків наведених у п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Змінення, звуження або розширення цих обов`язків судом не належить до його повноважень і вважається неправильним застосування матеріального закону, відтак вважає, що покладення на обвинуваченого, зокрема обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації лише про зміну місця проживання, роботи, без навчання, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів погоджується з твердженням прокурора про імперативність вимог ч. 1 ст. 76 КК України та обов`язковість покладення на особу обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, однак не може погодитися з таким тлумаченням цього положення.

Колегія суддів зазначає, що в цьому випадку використана синтаксична конструкція, в якій однорідні члени речення з`єднані безсполучниковим зв`язком і між двома останніми членами речення стоїть розділовий сполучник «або». Така синтаксична конструкція часто використовується в законодавстві, як в матеріальному так і в процесуальному. При цьому, в усіх цих випадках вживання «або» для з`єднання однорідних членів речення створює альтернативний перелік.

До того ж, так синтаксична конструкції використана законодавцем і в Законі України «Про пробацію».

Отже, системний аналіз положень ст.ст. 75, 76 КК України та Закону України Про пробацію свідчить, що при звільненні особи від відбування покарання з іспитовим строком, покладення на особу обов`язків, передбачених у п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України є обов`язком суду. Разом з цим, синтаксична конструкція п. 2 ч .1 ст. 76 КК свідчить про те, що у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на засудженого обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Підтвердженням цьому є те, що п. 2 ч. 1 ст. 76 КК сформульовано за допомогою синтаксичної конструкції, в якій однорідні члени речення, а саме: «проживання», «роботи», «навчання» пов`язані безсполучниковим розділовим зв`язком, а між двома останніми вжито сполучник «або», який виразно вказує на альтернативний перелік, тобто передбачено можливість вибору одного з трьох зазначених у переліку місця.

Крім того, колегія суд враховує, що з матеріалів розглядуваного кримінального провадження видно, що обвинувачений ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 має повну середню освіту та на цей час ніде навчається і про намір вступити до навчального закладу суду не повідомляв, а відтак в цьому конкретному провадженні покладення на обвинуваченого, крім іншого, обов`язку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця навчання, є безпідставним, а тому апеляційна скарга прокурора в ці частині є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Разом з цим, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора окружної прокуратури про безпідставність посилання суду на судимість обвинуваченого ОСОБА_10 , з огляду на таке.

Так, судимість, як правовий стан особи, характеризується настанням для неї певних негативних правових наслідків. Відповідно до ч. 2 ст. 88 КК судимість має правове значення у разі вчинення нового злочину, а також в інших випадках, передбачених законами України. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

При цьому, судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення. Погашення судимості припиняє всі негативні правові наслідки.

Погашення судимості (її зняття) є завершальним етапом реалізації кримінальної відповідальності у формі, пов`язаній із призначенням покарання і його відбуттям.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Як видно з оскаржуваного вироку, суд у вступній частині зазначив про те, що ОСОБА_16 є особою раніше судимою за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.03.2024 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, у зв`язку з відбуттям якого останній був 14.06.2024 знятий з обліку. Призначаючи покарання ОСОБА_10 суд першої інстанції, також, серед іншого, врахував судимість обвинуваченого.

Між тим, суд залишив поза увагою, те, що згідно з ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України є кримінальним проступком.

Відповідно до п. 2-1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання.

Враховуючи те, що матеріали провадження містять підтвердження того, що ОСОБА_10 14.06.2024 повністю відбув покарання у виді громадських робіт, призначене за вчинення кримінального проступку, і за відсутності належного підтвердження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідно до статей 89, 90 КК, вважається не судимим.

Отже, суд першої інстанції безпідставно зазначив, що ОСОБА_10 раніше судимий, з огляду на що, з вступної та мотивувальної частини оскарженого вироку необхідно виключити посилання на судимість ОСОБА_10 за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.03.2024 року.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постановах від 20 квітня 2023 року ( справа № 206/1127/21) , від 15 квітня 2021 року (справа № 662/1156/19) та від 10 квітня 2024 року (справа № 753/6612/21, провадження № 51-5521км23).

Отже, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги першого заступника керівника обласної прокуратури необґрунтованими, а доводи апеляційної скарги прокурора окружної прокуратури в частині посиланні суду на судимість обвинуваченого ОСОБА_10 , обгрунтованими та приходить до висновку про необхідність зміни вироку в цій частині.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляціну скаргу прокурора Самарівської окружної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2025 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_10 змінити.

Із вступної і мотивувальної частин вироку виключити посилання на судимість ОСОБА_10 за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.03.2024 року.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту отримання ним копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4