УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2025 Справа №607/10550/25 Провадження №1-кп/607/1518/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №0000029 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тернополя, українки, громадянки України, з незакінченою середньою освітою, учениці 7-В класу Тернопільської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №22, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.258 КК України,-

в с т а н о в и в :

в провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000029 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.258 КК України, а саме у закінченому замаху на терористичний акт, тобто вчинення вибуху, який створював небезпеку для життя чи здоров`я людини або заподіяння значної майнової шкоди чи настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, за попередньою змовою групою осіб. Вказаний обвинувальний акт скерований разом із угодою про визнання винуватості від 22 травня 2025 року, згідно умов якої, сторони узгодили призначити основне покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком п`ять років, без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, та звільнення ОСОБА_4 від відбування вказаного покарання з випробуванням, на підставі ст.ст.75,104 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні, після оголошення угоди про визнання винуватості, визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.258 КК України, просить затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор та законний представник в судовому засіданні угоду про визнання винуватості підтримали, просили її затвердити та призначити узгоджену міру покарання.

Захисник в судовому засіданні угоду про визнання винуватості підтримала, просила її затвердити та призначити узгоджену міру покарання. Крім того, пояснила суду, що обвинувачена під час виготовлення вибухового пристрою не докручувала його складові елементи та звернулася до правоохоронних органів ще до реєстрації даної події в ЄРДР.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості, суд вважає наступне.

Відповідно до ст.468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно п.3 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб за умови викриття підозрюваним злочинних дій інших учасників, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам його Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Крім того, приписами ст.470 КПК України, критеріями якими визначається можливість і доцільність ініціювання та укладення угоди про визнання винуватості, є наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, а також наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Разом з тим, аналізуючи зміст угоди про визнання винуватості, суд приходить до висновку, що вказана угода не відповідає вищезазначеним критеріям, спрямована винятково лише на задоволення приватного інтересу в частині призначення пом`якшеного покарання, крім того, прокурором в судовому засіданні не обґрунтовано наявність в діях обвинуваченої обставин активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, не наведено фактів надання обвинуваченою будь-якої допомоги в установленні невідомих обставин справи, саме по собі визнання обвинуваченою своєї вини і вчинення даного злочину в корисливих інтересах (з метою отримання грошової вигоди в 200.000 грн.) не є достатньою підставою для застосування положень ст.ст.69,75 КК України, а відтак у суду відсутні правові підстави вважати, що умови угоди відповідають суспільним інтересам.

Крім того, пояснення сторони захисту, надані в судовому засіданні, свідчать про не вірну правову кваліфікацію вчиненого, а сам факт підписання захистом цієї угоди спростовує зазначені пояснення захисту, що в свою чергу вказує на не визначеність лінії захисту та не узгодженість позицій сторін.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга №6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Щодо умов угоди про визнання винуватості, згідно розділом №3 угоди є вчинення злочину неповнолітньою в стані вагітності, щире каяття, активне сприяння, проте всі ці обставини нівелюються вчиненням цього особливо тяжкого злочину на замовлення країни-терориста росії, під час російсько-української війни та з бажанням обвинуваченої отримати виключно велику грошову винагороду. В свою чергу, суспільний інтерес в укладені цієї угоди, на думку виключно сторін, полягає у зобов`язанні обвинуваченої визнати свою вину і дати свідчення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що спрощений розгляд даної справи був зумовлений, виключно бажанням прокурора завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, укладення такої угоди прокурором суперечить вимогам ст.470 КПК України, та саме основне - суперечать інтересам України, під час її війни за право існування. Причини які зумовили до підписання цієї угоди прокурором ОСОБА_7 та відстоюванням цієї угоди під час судового розгляду прокурором ОСОБА_3 , слід з`ясувати під час проведення службового розслідування Генеральним прокурором.

Відповідно до п.п.1,2 ч.7 ст.474 КПК України, у разі невідповідності угоди вимогам КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та не відповідають інтересам суспільства.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, не вбачає законних підстав для її затвердження, оскільки умови угоди суперечать вимогам КПК України та не відповідають інтересам суспільства.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.314,315,316,317,470,474 КПК України, Суд,-

п о с т а н о в и в :

відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 22 травня 2025 року між прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю законного представника ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 .

Кримінальне провадження №0000029 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.258 КК України - повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1