Справа № 642/3503/25
Провадження № 1-кс/642/913/25
УХВАЛА

Іменем України

20.06.25 м. Харків

Слідчий суддя Холодногірського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання слідчого СВ відділу поліції № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської обл., українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого - останній раз 26.08.2021 Саксаганським РС м. Кривий Ріг за ч. 3 ст. 185 КК України (на підставі ч. 4 ст. 70 КК України) до 4 років 1 місяця позбавлення волі, який 29.12.2023 звільнений після відбуття строку покарання,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст.357 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ відділу поліції № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357КК України.

В обгрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше неодноразово засудженим за скоєння умисних корисливих злочинів, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення і перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив і, знову вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.06.2025 близько 20.00 год. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той час, коли він знаходився біля будинку АДРЕСА_3 , у нього виник умисел, спрямований на таємне викрадення будь-якого майна, поєднане з проникненням у житло, будучи достеменно обізнаним про введення воєнного стану на території України починаючи з 05 год. 30 хв., 24 лютого 2022 року, строк дії якого в подальшому продовжувався, у зв`язку із військовою агресією Російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015»

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення будь-якого чужого майна поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 спочатку підійшов до території домоволодіння, яка огороджена парканом, за адресою: АДРЕСА_3 , побачивши, що дана земельна ділянка занедбана, зрозумівши, що за вказаною адресою ніхто не мешкає, у нього раптово виник умисел на викрадення чужого майна. Переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 переліз через паркан, тим самим проник на територію домоволодіння буд. АДРЕСА_3 , після чого, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання майнової шкоди, надалі, переконавшись що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, ОСОБА_4 в цей час поблизу будинку знайшов фрагмент арматури, який використав в якості знаряддя злочину, за допомогою якого віджав віконну раму кухні вказаного будинку, через яке незаконно проник в середину помешкання.

Надалі ОСОБА_4 перебуваючи всередині даного будинку помітив велосипед, два телевізори, в комоді кімнати виявив ноутбук та гаманець, в всередині якого були дві банківські картки. У зв`язку із відсутністю реальної можливості викрасти все вищезазначене майно одночасно, останній вирішив реалізувати свій злочинний умисел поступово.

Так, 11.06.2025, близько 04.00 продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 прибув до території домоволодіння буд. АДРЕСА_3 , куди проник через заздалегідь залишену ним відкриту хвіртку, де діючи умисно, повторно, проник до приміщення будинку через заздалегідь залишені відкриті ним вхідні двері будинку, звідки таємно викрав велосипед TM «Discovery Atala», вартістю 3583 гривень. 00 копійок, що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи № 1680/25 від 17.06.2025. Крім цього, ОСОБА_4 підготував для подальшого викрадення ним телевізору ТМ «Elenberg» та ноутбуку ТМ "Asus Vivobook" Х541N, які залишив у приміщенні даного помешкання.

ОСОБА_4 звернув на свою користь викрадений ним велосипед TM «Discovery Atala», розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.

У подальшому, ОСОБА_4 реалізуючи свій умисел на таємне викрадення чужого майна, 13.06.2025 близько 05.00, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, прибув до території домоволодіння буд. АДРЕСА_3 , куди проник через заздалегідь залишену ним відкриту хвіртку, де діючи умисно, повторно, проник до приміщення даного будинку через заздалегідь залишені відкриті ним вхідні двері, звідки таємно викрав заздалегідь підготовані телевізор ТМ «Elenberg», вартістю 2750 гривень. 00 копійок, що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи № 1680/25 від 17.06.2025 та ноутбук ТМ "Asus Vivobook" Х541N, вартістю 3433 гривень. 00 копійок, що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи № 1680/25 від 17.06.2025.

ОСОБА_4 звернув на свою користь викрадені ним телевізор ТМ «Elenberg» та ноутбук ТМ "Asus Vivobook" Х541N, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.

Крім цього, ОСОБА_4 реалізуючи свій умисел на таємне викрадення чужого майна, 15.06.2025 близько 05.00, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, прибув до території домоволодіння буд. АДРЕСА_3 , куди проник через заздалегідь залишену ним відкриту хвіртку, де діючи умисно, повторно, проник до приміщення даного будинку через заздалегідь залишені відкриті ним вхідні двері, звідки таємно викрав телевізор ТМ «LG 49LB551V-ZC», вартістю 7000 гривень. 00 копійок, що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи № 1680/25 від 17.06.2025 та дві банківські картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_2 , належні потерпілій ОСОБА_6 , 2000 р.н.

Таким чином ОСОБА_4 звернув на свою користь викрадений ним телевізор ТМ «LG 49LB551V-ZC», сховавши його поруч із буд. 13 по пров. Клочківському у м. Харкові з подальшою метою його реалізації, та банківські картки, якими розпорядився в подальшому на власний розсуд.

В результаті вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 16766 гривень 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло та вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_4 , 15.06.2025 реалізуючи свій єдиний умисел на таємне викрадення чужого майна, 15.06.2025 близько 05.00, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, таємно проник до буд. АДРЕСА_3 , де в одній із кімнат, в комоді виявив гаманець, всередині якого знаходилися дві банківські картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_2 , належні потерпілій ОСОБА_6 , 2000 р.н., саме в цей час у нього виник умисел на незаконне збагачення шляхом викрадення банківських карток з метою подальшого заволодіння грошовими коштами потерпілої, які знаходились на той час на рахунку її банківських картках.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на викрадення офіційного документу, а саме банківської картки з NFC-чіпом для безконтактної оплати АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_2 , які належать потерпілій ОСОБА_6 , 2000 р.н., які згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, підпунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2000, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000, п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 є офіційними документами, тобто електронними платіжними документами, засобом доступу до банківського рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_6 , які ОСОБА_4 викрав.

Таким чином, ОСОБА_4 , виконав усі дії, які вважав за необхідне, для викрадення офіційних документів, якими є банківські картки банку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_2 , що є належним чином оформленими офіційними документами та матеріальними носіями, однією з яких у подальшому ОСОБА_4 розрахувався в кав`ярні на суму 35 грн., та на яких містилися грошові кошти в сумі меншій за 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на 01.01.2024 це 3028 грн.), за яку у відповідності до вимог Закону України від 18.07.2024 №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав законної сили 09.08.2024 особа не несе кримінальну відповідальність.

ОСОБА_4 , з викраденими офіційними документами, тобто банківськими картками банку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_2 з місця вчинення злочину втік, тим самим розпорядився ними на власний розсуд.

Так, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, тобто у викраденні офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів.

20.06.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:- протоколом огляду місця події від 15.06.2025;- протоколами оглядів місць подій від 16.06.2025;- протоколами оглядів місць подій від 17.06.2025- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_6 ;- показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; - протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та іншими матеріалами у їх сукупності.

Слідчий зазначає, що на цей час у органу досудового розслідування вбачаються достатні підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбаченого ч. 1 ст. 184 КПК України, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Беручи до уваги, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, існують достатні підстави вважати, що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України спроби:

- переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене суворе покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років;

- незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, з метою змусити останніх відмовитись від раніше наданих показів щодо обставин вчиненого кримінальних правопорушень, оскільки, маючи процесуальний статус підозрюваного, останньому відомо місця мешкання свідків та потерпілого у вказаному кримінальному провадженні. Крім того, у органу досудового розслідування наявні підстави вважати, що ОСОБА_4 може умовлянням чи погрозами вчинити протиправний тиск на свідка та/або потерпілого з метою змусити останніх відмовитись від раніше наданих показів.

- вчинити інше кримінальне правопорушення. Так як останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила його задовольнити та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 з клопотанням не погодився, зазначив, що буде сумлінно виконувати свої процесуальні обов`язки, просив застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою цілодобовий домашній арешт за адресою орендованого житла.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що подане клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У провадженні слідчого відділення відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000837 від 16.06.2025, за ознаками ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

20.06.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; вчиняти інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачений КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований та утримуватись під вартою інакше, як за вмотивованого рішення суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пунктом с частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), нікого не може бути позбавлено волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігання вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

За положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4 запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

При цьому, Верховним Судом України роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного внаслідок відсутності у останнього постійного місця проживання, зловживання спиртними напоями чи вживання наркотичних засобів, продовження вчинення злочинів, підтримання соціальних зв`язків негативного характеру, порушення умов запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі.

При цьому, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

В ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України.

З матеріалів справи, наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих кримінальних правопорушень.

Для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88).

Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії кримінального розслідування (Murray v. the United Kingdom).

Проте, у практиці ЄСПЛ відсутній універсальний підхід, за якого підозра вважається обґрунтованою. Це визначається конкретними обставинами (рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», п.32; «Merabishvili v. Georgia», п.184), а також пов`язується зі ступенем суспільної небезпечності діяння.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

З огляду на вказані положення закону, слідчий суддя, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , що є виключною прерогативою суду за результатами розгляду справи по суті, приходить до висновку про наявність в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження достатніх фактичних даних ( фактів та інформації), які свідчать про можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

В контексті вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі на стільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши до особи запобіжний захід. При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, які підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя визнає підозру у вчиненні ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст.357 КК України, обгрунтованою і достатньою для застосування до нього запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про доведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до тяжких та за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

З огляду на тяжкість злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 та суворість можливого покарання, яке може бути призначено у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінальних правопорушень так і обставини, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці даного ризику, підозрювана особа може переховуватись від органу досудового розслідування.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 офіційно не працює, законних джерел отримання заробітку не має, не одружений, у останнього відсутні стійкі міцні соціальні зв`язки, місця реєстрації в місті Харкові не має.

Також слідчий суддя приймає до уваги, що в даному випадку суворість покарання, передбаченого за злочин, в якому підозрюється ОСОБА_4 у сукупності з іншими обставинами кримінального правопорушення, яке вчинено в умовах воєнного стану, є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику його переховування.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілу, свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілих, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що останні ще не допитані у судовому засіданні, а тому ОСОБА_4 , знаючи їх місцемешкання, може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів на свою користь.

Крім того, слідчий суддя погоджується із слідчим щодо наявності ризику вчинити інші, у тому числі і аналогічні, кримінальні правопорушення. Наявність вказаного ризику об`єктивно підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 будучи раніше 11 разів судимим (11.12.2014 Нікопольським МРС Дніпропетровської обл. за ч. 2 ст. 185, ст. 76 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки; 16.06.2015 Нікопольським МРС Дніпропетровської обл. за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі (на підставі ч. 1 ст. 71 КК України); 24.06.2016 Нікопольським МРС Дніпропетровської обл. за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 393, ч. 1 ст. 70 КК України (на підставі ч. 4 ст. 70 КК України) до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 26.03.2018 Дзержинським РС м. Кривий Ріг за ст. 391 КК України (на підставі ч. 1 ст. 71 КК України) до 1 рік 2 дні позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки; 26.02.2020 Тернівським РС м. Кривий Ріг за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 06.05.2020 Тернівським РС м. Кривий Ріг за ч. 3 ст. 185 КК України (на підставі ч. 4 ст. 70 КК України) до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 16.06.2020 Довгинцівським РС м. Кривий Ріг за ч. 3 ст. 185 КК України (на підставі ч. 4 ст. 70 КК України) до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 23.06.2020 Інгулецьким РС м. Кривий Ріг за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України (на підставі ч. 4 ст. 70 КК України) до 3 років 9 місяців позбавлення волі; 02.02.2021 Жовтневим РС м. Кривий Ріг за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185,ч. 1 ст. 70 КК України (на підставі ч. 4 ст. 70 КК України) до 4 років позбавлення волі; 06.07.2021 Дзержинським РС м. Кривий Ріг за ч. 3 ст. 185 КК України (на підставі ч. 4 ст. 70 КК України) до 4 років позбавлення волі; 26.08.2021 Саксаганським РС м. Кривий Ріг за ч. 3 ст. 185 КК України (на підставі ч. 4 ст. 70 КК України) до 4 років 1 місяця позбавлення волі, який 29.12.2023 звільнений після відбуття строку покарання) за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень проти власності.

Також, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він офіційно ніде не працює та не має стабільного заробітку, що дає підстави вважати, що він може вчинити нове кримінальне правопорушення чи продовжити злочинну діяльність з метою зібрання коштів для продовження свого існування.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею розглядалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, слідчий суддя вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам.

Підозрюваним під час розгляду даного клопотання не наведено доводів та не надано належних доказів, що спростовують обґрунтованість пред`явленої підозри та свідчать про наявність підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу. Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я до суду також не надано. Слідчий суддя вважає за неможливе застосувати до підозрюваного домашній арешт.

Враховуючи вказане, з метою запобігти спробам підозрюваного ухилитись від досудового провадження та суду, і для забезпечення виконання процесуальних обов`язків, вважаю необхідним застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті.

З аналізу даної норми вбачається, що у випадку застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за відсутності випадків, передбачених ч.4 ст. 183 КПК України, визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, є зобов`язанням суду.

З врахуванням положень, закріплених ч. 3 та 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу як альтернативний запобіжний захід.

Відповідно до вимог ст.182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, враховуючи ризики, передбачені п.п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає можливим визначити заставу в розмірі, зазначеному в п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 151 400 грн. (3028 х 50 = 151400,00 грн.), та вважає її достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Суд вважає, що даний розмір застави, визначений з урахуванням вимог п. 2 ч.5 ст. 182 КПК України, в достатній мірі гарантує виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та не є завідомо непомірним для нього.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, слідчий суддя приходить до висновку, що менший розмір застави у кримінальному провадженні не є достатнім для забезпечення виконання підозрюваного ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ відділу поліції № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятора», строком на 60 діб, в межах строків досудового розслідування тобто до 18 серпня 2025 року.

Визначити суму застави у розмірі п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень 00 копійок, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області, протягом дії ухвали.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали до 18.08.2025.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 20.06.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1