У Х В А Л А

"25" серпня 2025 р. Справа153/1369/25

Провадження1-кс/153/264/25-к

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області клопотання сторони кримінального провадження старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с.Мала Мочулка Теплицького району Вінницької області, місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, непрацюючого, підозрюваного у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332 КК України,

за участю прокурора Ямпільського відділу Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_5

слідчого ВП №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП

у Вінницькій області - ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_4

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ ВП №1 Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підозрюваного у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332 КК України. Клопотання мотивовано наступним: 24.02.2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також Правил перетину державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 27.01.1995 № 57, в період дії правового режиму воєнного стану чоловікам громадянам України, віком від 18 до 60 років обмежено виїзд за межі України. Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено комплекс заходів щодо здійснення мобілізаційної підготовки Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Змістом мобілізаційної підготовки є: створення мобілізаційного резерву, підготовка та накопичення військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами воєнного часу.

Так, у разі ведення на території України воєнного стану Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 «Про затвердження правил перетину державного кордону України» (в редакції від 13.03.2022) не передбачено дозвіл на право перетину державного кордону України військовозобов`язаним чоловіками за виключенням переліку осіб вказаних у п.п.2-1, 2-2, 2-3 цієї постанови.

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції від 21.03.2022) визначено перелік військовозобов`язаних осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Пунктами 2-6 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 №194 «Деякі питання бронювання військовозобов`язаних в умовах правового режиму воєнного стану» (в редакції від 07.03.2022) установлено порядок бронювання військовозобов`язаних в умовах воєнного стану.

Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що на період дії правового режиму воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ з подальшими змінами та доповненням, а також закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII з подальшими змінами та доповненнями, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» №57 від 27.01.1995 з подальшими змінами та доповненнями, виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, забороняється, діючи умисно, вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним переправленням особи через державний кордон України.

Так, в серпні 2025 року невстановлена досудовим слідством особа запропонувала ОСОБА_4 за грошову винагороду, сприяти незаконному переправленню особи через державний кордон України, шляхом доставки даної особи до кордону, на що ОСОБА_4 погодився. При цьому, у ОСОБА_4 з корисливих мотивів виник умисел, спрямований на сприяння незаконному переправленню громадян України через державний кордон України поза визначеними пунктами пропуску в обхід мобільних блок-постів РТЦК та СП та прикордонних загонів, тим самим перешкоджаючи законній діяльності Збройних сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань при проведенні мобілізаційної підготовки та мобілізації. Після цього, на банківські рахунки ОСОБА_4 були перераховані грошові кошти в загальній сумі 12 400 грн., як оплата за сприяння незаконному переправленню особи через державний кордон України та надано контакти ОСОБА_8 , як особи, яка має намір незаконно перетнути кордон.

Надалі, ОСОБА_4 домовився із ОСОБА_8 про зустріч 22 серпня 2025 року у м.Гайсин Вінницької області, з метою подальшої доставки останнього до державного кордону України. Після цього, ОСОБА_4 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, увів в оману свого знайомого ОСОБА_9 , про справжні наміри поїздки до Могилів-Подільського району Вінницької області, та 22.08.2025 близько 14:00 год. на автомобілі марки «Ford Transit», р.н. НОМЕР_1 , що знаходиться у володінні останнього, разом, виїхали з с.Мала Мочулка Гайсинського р-ну Вінницької обл. Близько 16.40 год. цього ж дня в м.Гайсин Вінницької області до вказаного автомобіля підсів ОСОБА_8 та вони разом продовжили рух в напрямку Могилів-Подільського району Вінницької області, для подальшого незаконного перетину ОСОБА_8 державного кордону України в районі н.п. Дорошівка. При цьому, ОСОБА_4 вказував ОСОБА_9 маршрут руху, задля уникнення зупинки працівниками правоохоронних органів.

Прибувши, за вказівкою ОСОБА_4 , до прикордонної смуги, неподалік н.п.Дорошівка Могилів-Подільського району Вінницької області, на автомобільній дорозі Т0202 сполученням м. Ямпіль - м. Могилів-Подільський Вінницької області, ОСОБА_8 покинули салон автомобіль та розпочав рух у напрямку лінії державного кордону України із республікою Молдова, який проходить по гирлу річки Дністер, де надалі ОСОБА_8 мав вплав через р. Дністер перетнути державний кордон України в напрямку Республіки Молдова.

Однак, цього ж дня, тобто 22.08.2025 близько 19.30 год. на дорозі Т0202 біля н.п. Дорошівка Могилів-Подільського району, дії вказаних осіб були виявлені прикордонним нарядом Державної прикордонної служби України, під час спроби незаконного перетину державного кордону України та таким чином протиправні дії ОСОБА_4 було припинено.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, - тобто у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництві такими діями, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, з корисливих мотивів.

Крім того, 24.02.2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також Правил перетину державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 27.01.1995 № 57, в період дії правового режиму воєнного стану чоловікам громадянам України, віком від 18 до 60 років обмежено виїзд за межі України.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено комплекс заходів щодо здійснення мобілізаційної підготовки Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Змістом мобілізаційної підготовки є: створення мобілізаційного резерву, підготовка та накопичення військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами воєнного часу.

Так, у разі ведення на території України воєнного стану Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 «Про затвердження правил перетину державного кордону України» (в редакції від 13.03.2022) не передбачено дозвіл на право перетину державного кордону України військовозобов`язаним чоловіками за виключенням переліку осіб вказаних у п.п.2-1, 2-2, 2-3 цієї постанови.

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції від 21.03.2022) визначено перелік військовозобов`язаних осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що на період дії правового режиму воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ з подальшими змінами та доповненням, а також закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII з подальшими змінами та доповненнями, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» № 57 від 27.01.1995 з подальшими змінами та доповненнями, виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, забороняється, діючи умисно, вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним переправленням особи через державний кордон України.

Так, в серпні 2025 року невстановлена досудовим слідством особа запропонувала ОСОБА_4 , за грошову винагороду, сприяти незаконному переправленню особи через державний кордон України, шляхом доставки даної особи до кордону, на що ОСОБА_4 погодився. При цьому, у ОСОБА_4 з корисливих мотивів виник умисел, спрямований на сприяння незаконному переправленню громадян України через державний кордон України поза визначеними пунктами пропуску в обхід мобільних блок-постів РТЦК та СП та прикордонних загонів, тим самим перешкоджаючи законній діяльності Збройних сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань при проведенні мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Після цього, на банківські рахунки ОСОБА_4 були перераховані грошові кошти в загальній сумі 12400 грн., як оплата за сприяння незаконному переправленню особи через державний кордон України та надано контакти ОСОБА_8 , як особи, яка має намір незаконно перетнути кордон.

Надалі, ОСОБА_4 домовився із ОСОБА_8 про зустріч 22.08.2025 у м.Гайсин Вінницької області, з метою подальшої доставки останнього до державного кордону України.

Після цього, ОСОБА_4 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, увів в оману свого знайомого ОСОБА_9 , про справжні наміри поїздки до Могилів-Подільського району Вінницької області, та 22.08.2025 близько 14:00 год. на автомобілі марки «Ford Transit», р.н. НОМЕР_1 , що знаходиться у володінні останнього, разом, виїхали з с. Мала Мочулка Гайсинського р-ну Вінницької обл. Близько 16.40 год. цього ж дня в м. Гайсин Вінницької області до вказаного автомобіля підсів ОСОБА_8 та вони разом продовжили рух в напрямку Могилів-Подільського району Вінницької області, для подальшого незаконного перетину ОСОБА_8 державного кордону України в районі н.п. Дорошівка. При цьому, ОСОБА_4 вказував ОСОБА_9 маршрут руху, задля уникнення зупинки працівниками правоохоронних органів.

Прибувши, за вказівкою ОСОБА_4 , до прикордонної смуги, неподалік н.п. Дорошівка Могилів-Подільського району Вінницької області, на автомобільній дорозі Т0202 сполученням м. Ямпіль - м. Могилів-Подільський Вінницької області, ОСОБА_8 покинули салон автомобіль та розпочав рух у напрямку лінії державного кордону України із республікою Молдова, який проходить по гирлу річки Дністер, де надалі ОСОБА_8 мав вплав через р. Дністер перетнути державний кордон України в напрямку Республіки Молдова.

Однак, цього ж дня, тобто 22.08.2025 близько 19.30 год. на дорозі Т0202 біля н.п. Дорошівка Могилів-Подільського району, дії вказаних осіб були виявлені прикордонним нарядом Державної прикордонної служби України, під час спроби незаконного перетину державного кордону України та таким чином протиправні дії ОСОБА_4 було припинено.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

23.08.2025 о 07 год. 32 хв. ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

23.08.2025 о 18 год. 08 хв. ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.114-1 та ч.3 ст.332 КК України.

Вина підозрюваного ОСОБА_4 у вчиненні даних злочинів доводиться наступними матеріалами кримінального провадження: протокол огляду місця події від 23.08.2025, в ході якого зафіксовано обставини вчинення кримінального правопорушення; протоколами допиту свідків; протоколом затримання та особистого обшуку ОСОБА_4 .

З матеріалів кримінального провадження слідує наступне, що ОСОБА_4 на даний час підозрюється у вчиненні тяжкого злочину у сфері недоторканості державних кордонів, а саме передбаченого ч.3 ст.332 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна та у вчиненні не тяжкого злочину у передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років. Слідчий вказав, що ОСОБА_4 не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб немає, що є підставою вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та перетнути державний кордон України. Підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі, може впливати на свідків, що негативно відіб`ється на ході досудового розслідування, оскільки знає їхнє місце проживання, контактні номери мобільних телефонів. Тому вважає, що такі запобіжні заходи як особисте зобов`язання, застава чи домашній арешт, не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти спробам підозрюваного ОСОБА_4 , переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні з метою уникнення кримінального переслідування. У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий просить обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та без права внесення застави.

Слідчий СВ ВП №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор Ямпільського відділу Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив суд застосувати до підозрюваного міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів .

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просив суд застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував щодо застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні ризики передбачені ст.177 КПК України.

Слідчий суддя, заслухавши доводи сторін, дослідивши надані учасниками судового розгляду матеріали, дійшов наступного висновку:

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У зв`язку з цим частиною 1 статті 194 КПК на слідчого суддю під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу покладений обов`язок встановити існування наступних складових: чи доведені обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри;чи наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК, та на які вказує слідчий; чи не є достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Законним є арешт за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Отже на початковій стадії розслідування, що має місце у даному випадку, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами певною мірою для даної стадії розслідування підтверджується наявність в діях ОСОБА_4 ознак злочинів передбачених ч.1 ст.114-1 та ч.3 ст.332 КК України.

Матеріали кримінального провадження, на які посилалися прокурор та слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру оголошену ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В силу ст.178 КПК України вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останнього та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останнього та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Зокрема слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_4 , раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, не одружений, не працює, батько підозрюваного вважається зниклим безвісті у бою за Батьківщину, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб немає.

Разом із тим, органом досудового розслідування обґрунтовано наявність низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, на теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України за який санкцією ч.1 ст.114-1 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми року та у вчиненні тяжкого злочину у сфері недоторканості державних кордонів за який санкцією ч.3 ст.332 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. Враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин, особу підозрюваного, тому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Окрім цього, підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі, може впливати на свідків, що негативно відіб`ється на ході досудового розслідування, оскільки знає їхнє місце проживання та засоби зв`язку, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, про застосування якого просила сторона захисту, не забезпечить можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

На думку слідчого судді більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою не будуть достатнім стримуючим фактором та не забезпечать належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 .

Рішенням Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року, визнано конституційною норму про те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу разом з іншими обставинами враховується тяжкість злочину у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа.

Враховуючи, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Правова позиція Європейського суду з даного питання викладена у справі «Москаленко проти України» остаточне рішення від 20 травня 2010 року п.34 передбачає, Суд вважає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Аналогічна позиція викладена у рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою попередження можливості ОСОБА_4 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, забезпечення виконання процесуальних обов`язків, суд вважає необхідним клопотання задовольнити частково та обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Щодо визначення розміру застави, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК)

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та визначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні просили не визначити заставу з урахуванням того, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

Відповідно до ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Однак, в чому полягає виключність випадку та які саме підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України унеможливлюють визначити підозрюваному розмір застави, слідчим та прокурором не вказано.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих підозрюваному злочинів, обставини кримінальних правопорушень, майновий та сімейний стан підозрюваного, інші, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, слідчий суддя вважає, що застава у межах, визначених п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, визначених у ст.194 КПК України, у зв`язку із чим, вважає за необхідне визначити заставу - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як обґрунтовану та достатню для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

На переконання судді саме такий розмір застави, що встановлюється судом в межах визначених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, здатний запобігти відповідним ризикам, та забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, слідчий суддя переконаний в доцільності застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з встановленням застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останньої під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 183, 193-196, 309, 310, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання сторони кримінального провадження старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332 КК України, задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с.Мала Мочулка Теплицького району Вінницької області, місце проживання: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.114-1, ч. 3 ст. 332 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 , тобто з 23 серпня 2025 року.

Визначити 22 жовтня 2025 року датою закінчення строку дії даної ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Визначити розмір застави у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області, депозит 37 315 033 000 401, , банк отримувача Державне казначейство України, м.Київ, МФО:820172, призначення платежу: застава, Ямпільський районний суд Вінницької області.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 в разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати на виклики до слідчих СВ ВП №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, не відлучатись із населеного пункту, де він проживає с.Мала Мочулка, Гайсинський район, Вінницька область без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 22 жовтня 2025 року.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі.

У разі внесенні застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію даної ухвали негайно вручити підозрюваному ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1