В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/745/25

Провадження № 1-кп/348/222/25

21 травня 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна кримінальне провадження № 0000130 від 28.02.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорнолізці Тисменицького району Івано-Франківської області, громадянина України, освіта вища, не працюючого, пенсіонера ЗСУ у військовому званні старший прапорщик, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України,

У с т а н о в и в :

В Івано-Франківській КЕЧ району обліковується земельна ділянка площею 1497,84 га військового містечка № НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , яка розташована за межами населеного пункту с-ща Делятин (м. Івано-Франківськ-16). Вищевказана земельна ділянка площею 1497,84 га державної форми власності використовується на підставі Державного акту на право постійного користування землею, виданого військовій частині НОМЕР_3 (правонаступником якої є військова частина НОМЕР_4 ) серії ІІ-ІФ №000378 від 18.05.1995. Наказом начальника Делятинського гарнізону від 27.12.2018 № 24 Г «Про закріплення земельних ділянок, казармено-житлового фонду і комунальних споруд та призначення відповідальних за їх експлуатацію» земельна ділянка площею 1497,84 га згідно Державного акту на право користування землею ІІ-ІФ № 000378 від 18.05.1995, виданого Надвірнянською районною радою, закріплена за наступними землекористувачами: військовою частиною НОМЕР_4 - 155,0400 га, ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» - 1315,8000 га, Івано-Франківська КЕЧ району - 7,0000 га, БУ-2 (під житловим фондом) - 20,0000 га. Згідно Переліку закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд, затвердженого начальником Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України 03.09.2010, територія військової частини НОМЕР_4 є закритим військовим містечком, яке має у своєму складі житловий фонд. Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Згідно ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони» землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України. Відповідно до ст. 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Окрім цього, відповідно до ст. 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Також, відповідно до ч. 1 ст. 115 ЗК України до зон особливого режиму використання земель відносяться території військових об`єктів Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, для забезпечення функціонування цих об`єктів, збереження озброєння, військової техніки та іншого військового майна, охорони державного кордону України, а також захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах, у зв`язку із чим земельні ділянки та споруди, що знаходяться на території вказаного закритого військового містечка №1 ( АДРЕСА_3 ), відносяться до зон особливого режиму використання. Водночас, на території військового містечка № НОМЕР_2 , а саме за адресою: АДРЕСА_4 зареєстрований та фактично проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, у порушення вимог ст. 77, 115, 125, 126 Земельного кодексу України, порушуючи право державної власності на вищевказані землі, достовірно знаючи про цільове призначення земель військового містечка № 1 та військової частини НОМЕР_4 - у вигляді земель оборони із особливим режимом їх використання, діючи умисно та керуючись корисливими мотивами, без будь-якого на те дозволу, ОСОБА_4 , у період часу з серпня по листопад 2009 року, на території свого місця проживання, а саме що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснив самовільне будівництво споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці шляхом здійснення будівництва (спорудження) капітальної споруди - гаража площею 28,85 кв. м. (шириною 4,53 м, довжиною 6,37 м) в особистих цілях (розміщення власного автотранспорту), чим здійснив обмеження до самовільно зайнятої земельної ділянки інших осіб, у тому числі військовослужбовців військової частини НОМЕР_4 та службових осіб Будинкоуправління № 2 Івано-Франківської КЕЧ району, у розпорядженні яких знаходиться вказана земельна ділянка, тобто позбавив останніх права користування нею у вказаній площі, чим здійснив самовільне будівництво споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, вчинене щодо земельних ділянок в зонах особливого режиму використання земель.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, визнав повністю та повністю підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. У скоєному розкаявся, обіцяв, що більше таке не повториться. Доповнив, що йому було надано у користування квартиру, чи було йому надано у користування земельну ділянку для обслуговування квартирою, він не знає. Поруч із квартирою був побудований старий гараж, він його зніс та трохи далі побудував новий. При цьому дозволу на побудову він не отримував і кому належить земельна ділянка під гаражем, він не з`ясовував.

Прокурор в судовому засіданні просив застосувати до обвинуваченого ст. 69 КК України і призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Представник потерпілого в судовому засіданні надав покази, аналогічно викладеному в обвинувальному акті, погодився з покаранням, яке просив призначити обвинуваченому прокурор.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, підтверджується також матеріалами, зібраними під час досудового розслідування провадження, які не були об`єктом дослідження і учасники процесу не вважають за доцільне їх досліджувати, оскільки фактичні обставини скоєного, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій учасниками процесу не оспорюються.

Оцінюючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч. 4 ст. 197-1 КК України самовільне будівництво споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, вчинене щодо земельних ділянок в зонах особливого режиму використання земель.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, визначеної у ст. 12 КК України, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 197-1 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, ОСОБА_4 на досудовому слідстві та в суді давав правдиві показання, розкаюється у скоєному, характеризується нейтрально, скарг чи будь-яких інших зауважень від односельчан до Делятинської селищної ради не надходило, раніше не судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до статті 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Окрім того, при призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує вимоги ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції частини 4 статті 197-1 КК України у виді позбавлення волі. При цьому суд не знаходить підстав для застосування ст. 69 КК України.

Разом із тим суд констатує наступне:

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України передбачене ч. 4 ст. 197-1 КК України кримінальне правопорушення відноситься до нетяжкого злочину, який ОСОБА_4 було вчинено у період часу з серпня по листопад 2009 року.

Отже, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України п`ятирічний строк давності з дня вчинення нетяжкого злочину станом на 21.05.2025 закінчився, у зв`язку з чим ОСОБА_4 підлягає звільненню від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Витрати на проведення експертизи в даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Надвірнянського районного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1