Справа № 159/3076/22
Провадження № 1-кп/159/59/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07 лютого 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурорки ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ковель кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283 від 27.03.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч. 2 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ковельського міськрайонного суду Волинської області знаходиться кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283 від 27.03.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч. 2 ст. 309 КК України.

Ухвалою суду від 26.12.2024 продовжено ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до двох місяців, тобто до 24.02.2025 року включно.

05.02.2025 до суду надійшло клопотання прокурорки Ковельської окружної прокуратури про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

07.02.2025 до суду надійшли заперечення, захисника ОСОБА_5 , в яких він просив змінити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю або визначити заставу який на думку захисту буде співмірним інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, зможе забезпечити виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

В судовому засіданні прокурорка клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримала повністю.

Обвинувачений просив суд відмовити у клопотанні прокурора та змінити відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю або визначити заставу.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора з підстав зазначених в запереченнях на клопотання, просив відмовити у клопотанні прокурорки та змінити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю або визначити заставу

Вислухавши думку учасників розгляду кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів пов`язане із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підставами застосування запобіжних заходів є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Окрім цього, з ст. 199 КПК України вбачається, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що зазначені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Таким чином, під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з врахуванням правил, передбачених розділом ІІ КПК України, ч. 1 ст. 331, суд повинен дослідити заявлені прокурором обставини, які підтверджують, що надані сторонами кримінального провадження докази свідчать про те, що ризики, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не зменшилися, обставини, які свідчать, що завершити судовий розгляд даного кримінального провадження до закінчення попередньої ухвали не є можливим.

Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес (рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції»).

Кримінальне провадження надійшло до Ковельського міськрайонного суду 10.08.2022, ОСОБА_4 у вказаному провадженні був затриманий в березні 2022 року та з цього часу перебуває під вартою.

На момент розгляду клопотання, судовий розгляд триває, свідки обвинувачення допитані.

Підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою стало обґрунтоване обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 309 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У даному кримінальному провадженні суд здійснює належну оцінку фактів, які стосуються питання необхідності подальшого застосування (продовження) до ОСОБА_4 саме такого запобіжного заходу, як тримання його під вартою за обставин, які склалися на відповідній стадії провадження, оскільки з часом для продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою необхідно наводити більше доводів, а також розглянути можливість застосування до нього інших (альтернативних) запобіжних заходів замість найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оцінивши особисте становище обвинуваченого на предмет зменшення ризику вчинення повторного правопорушення чи втечі.

Суд зазначає, що дійсно, врахування тяжкості обвинувачення має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_4 та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що він може ухилитися від суду, так як «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.», а «серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти» (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»), «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96).

З урахуванням всіх обставин справи, в тому числі і тривалого терміну перебування ОСОБА_4 під вартою більше двох років, суд вважає, що ризик вчинити нове кримінальне правопорушення хоч і має місце, однак з плином часу тривале тримання обвинуваченого під вартою, призвело до зменшення цього ризику, а сама по собі тяжкість пред`явленого особі обвинувачення не може бути єдиною і безумовною підставою для чергового продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на відповідній стадії судового провадження.

Аналізуючи зазначене суд вважає за необхідне звернути увагу на одне з останніх рішень ЄСПЛ, зокрема від 05.09.2024 у справі «Сириця та інші проти України» (Syrytsya and others v. Ukraine), заява № 18261/23, 30755/23, 40406/23) ЄСПЛ ухвалив рішення, яким констатував порушення п. 3 ст. 5 Конвенції.

Так, суд дійшов висновку про надмірну тривалість тримання заявників під вартою, а згідно додатку переліку заяв, які висували скарги за ст. 5 §3 Конвенції (надмірна тривалість попереднього ув`язнення) п. 2 (заява № 30755/23 подана, як приклад, щодо ОСОБА_6 ) вбачається, що заявник ОСОБА_6 тримається під вартою з 08.02.2020 більш ніж 3 роки 10 місяців 3 дні; специфічні дефекти: 1) недотримання належної ретельності в процесі тримання під вартою; 2) неналежне ведення провадження, що призвело до надмірної тривалості попереднього ув`язнення; 3) відсутність оцінки особистої ситуації заявника, що зменшує ризик повторного вчинення злочину, змови або втечі; 4) не вивчення можливості в ході розгляду справи застосувати інші заходи забезпечення явки в судове засідання.

З урахуванням вище вказаної практики ЄСПЛ, ОСОБА_4 безумовно вважається таким, що надмірно тримається під вартою.

Також згідно рішення Комітету міністрів Ради Європи (далі КМ РЄ), ухваленому на 1501 засіданні 13.06.2024 у м. Страсбург, крім іншого, було наголошено, що національні суди під час здійснення правосуддя повинні керуватися практикою ЄСПЛ, забезпечувати дотримання гарантій, передбачених ст. 5 Конвенції щодо позбавлення волі, вдосконалювати практику щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та розгляду альтернативних запобіжних заходів у кримінальних провадженнях, а також забезпечувати належну обґрунтованість рішень про обрання такого запобіжного заходу, а невиконання рішень ЄСПЛ призводить до негативних політичних та правових наслідків для міжнародного іміджу України.

Враховуючи наведене, суд у повній мірі здійснює належну оцінку фактів, які стосуються питання необхідності подальшого застосування (продовження) до ОСОБА_4 такого запобіжного заходу як тримання його під вартою за обставин, які склалися на відповідній стадії провадження, оскільки з часом для продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою необхідно наводити більше доводів, а також розглянути можливість застосування до нього інших (альтернативних) запобіжних заходів замість найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оцінивши особисте становище обвинуваченого на предмет зменшення ризику вчинення повторного правопорушення.

З огляду на викладене, суд встановивши надмірне триманням обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, а зі змісту клопотання прокурора про продовження тримання під вартою не вбачається, що воно мотивовано доведено що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою (ч. 3, 5 ст. 199 КПК), тому клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задоволенню не підлягає.

Разом з тим, враховуючи що триває розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст. 309 КК України, які за своєю тяжкістю відносяться як до нетяжких, так і до тяжких, тому з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, що на переконання суду забезпечить на даному етапі судового провадження не тільки права обвинуваченого, а також достатньою мірою буде гарантувати виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків та запобігати спробам вчинити дії, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 331, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 309 КК України, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту заборонивши покидати цілодобово житло за адресою: АДРЕСА_1 , на строк не більше на 60 днів, а саме до 05.04.2025 включно.

Відповідно до ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, а саме:

1) прибувати до Ковельського міськрайонного суду Волинської області за викликом;

2) не відлучатися із м. Ковель без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6) носити електронний засіб контролю.

Строк дії процесуальних обов`язків визначити до 05.04.2025 включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо він , будучи належним чином повідомленим не з`явиться без поважних причин за викликом до суду, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

ОСОБА_4 , на підставі ст. 202 ч.3 п.2 КПК України, негайно звільнити з-під варти в залі суду, та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання, так як згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Виконання ухвали покласти на Ковельський РУП ГУНП у Волинській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду, в частині зміни запобіжного заходу, протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченими в той же строк, але з моменту вручення копії ухвали суду.

СуддяОСОБА_1