Справа № 738/202/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/335/25
Категорія - про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

06 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, громадянина України, з професійною технічною освітою, пенсіонера, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в цьому АДРЕСА_2 , про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді пробаційного нагляду.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд вказав на те, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, при тому, що пробаційний нагляд є найбільш м`яким покаранням у порівнянні з покаранням у виді позбавлення та обмеження волі, виконання якого відбувається за межами установи виконання покарань, з огляду на тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та тієї обставини, що шкода за вироком суду засудженим не відшкодована, заміна невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на пробаційний нагляд не відповідатиме меті покарання, передбаченій ст. 50 КК України.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, задовольнити його клопотання, застосувавши положення ст. 82 КК України, замінивши частину не відбутого покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді пробаційного нагляду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвала суду є необґрунтованою та упередженою, при тому, що судом не в повному обсязі були досліджені всі обставини справи.

Так, вказуючи в ухвалі про те, що за вироком суду потерпілому з боку засудженого не було відшкодовано ні моральної, ні матеріальної шкоди, суд не врахував, що ним ОСОБА_8 відшкодовується завдана шкода. Зокрема з 05 травня 2023 року та включно до 03 лютого 2025 року потерпілому щомісяця йдуть перерахування в різних та стабільних сумах, які в середньому становлять 1900 гривень, в лютому 2025 року на рахунок потерпілого було перераховано суму в розмірі 10 000 гривень, що підтверджується платіжними документами, які долучені до апеляційної скарги.

Крім цього, він виключно позитивно характеризується за місцем відбування покарання, має заохочення (останнє заохочення 16 січня 2025 року) та не має стягнень, виконує роботу щодо благоустрою установи, 01 листопада 2023 року переведений до дільниці соціальної реабілітації, рішенням комісії одноголосно було вирішено про застосування до нього пільги, передбаченої ст. 82 КК України, оскільки він став на шлях виправлення.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого він отримав 83 бали.

Просить врахувати, що він проживає з матір`ю та є єдиною особою, яка здатна надати їй допомогу. Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого №116894 від 06 січня 2025 року ОСОБА_9 має тяжке онкологічне захворювання та потребує постійного нагляду.

Вважає, що враховуючи весь період відбування ним покарання, є очевидним та доведеним тривалим часом шлях позитивних змін, як на шляху до виправлення, так і до його ставлення, та що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, і процес виправлення та перевиховання є стабільним та послідовним.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, звертав увагу, що після відмови у задоволенні клопотання засудженого він звернувся раніше ніж через рік з дня постановлення судового рішення про відмову, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

Згідно вимог ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до п.2 ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

З матеріалів справи убачається, що 21 травня 2021 року вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_7 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів Чернігівського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року вирок суду був залишений без змін.

27 грудня 2022 року ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області було визначено початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 31 січня 2022 року.

На час звернення з клопотанням засуджений ОСОБА_7 дійсно відбув визначену законодавцем частину призначеного строку покарання, яка надає можливість у застосуванні пільги, визначеної ст. 82 КК України.

З характеристики на засудженого вбачається, що ОСОБА_7 в Державній установі «Менська виправна колонія» відбуває покарання з 19 серпня 2022 року. Після розподілу з дільниці КДіР, згідно поданої письмової заяви з 02 вересня 2022 року по 31 жовтня 2023 року виконував обов`язки робітника їдальні установи. До роботи відносився добросовісно, за що був заохочений правами начальника установи.

Згідно поданої письмової заяви з 01 листопада 2023 року по теперішній час виконує обов`язки робітника по догляду за ВРХ. До роботи відноситься добросовісно, за що двічі був заохочений правами начальника установи.

За час відбування покарання в установі характеризується позитивно: дотримується вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, порушення розпорядку дня не допускає. До дисциплінарної відповідальності не притягувався.

01 листопада 2023 року, в порядку ст.ст. 100-101 КВК України, ОСОБА_7 був переведений до дільниці соціальної реабілітації.

За увесь час відбування покарання в установі не має жодного стягнення, при цьому три рази заохочувався начальником установи у вигляді подяки за виконання покладених на нього обов`язків робітника та дотримання правил поведінки.

Відповідно до ст. 123 КВК України, ОСОБА_7 приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження» яку виконує згідно плану. Відвідує заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в дільниці, позитивно на них реагує.

Відповідно до Висновку щодо ступеня виправлення засудженого, ОСОБА_7 отримав 83 бали, що свідчить проте, що він став на шлях виправлення (довів своє виправлення) та має бути представлений до заміни покарання у виді умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, у порядку ст.ст. 81, 82 КК України.

Рішенням комісії Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» одноголосно було вирішено про застосування до засудженого ОСОБА_7 пільги, передбаченої ст. 82 КК України, оскільки останній став на шлях виправлення.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2024 року, з урахуванням думки засудженого, ОСОБА_7 було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді обмеження волі. Засуджений пояснив, що у разі заміни покарання на обмеження волі він має самостійно винаймати житло та відшукати місце роботи для працевлаштування, що становить труднощі, особливо з урахуванням того, що він є пенсіонером.

Відповідно до ч. 7 ст. 539 КПК України, у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся з клопотанням про заміну покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді пробаційного нагляду, у січні 2025 року, у той час як рік з часу відмови йому в задоволенні клопотання про заміну покарання більш м`яким, мине тільки у серпні 2025 року. Цей строк законодавець не ставить в залежність від того, суд відмовив у задоволенні клопотання з власної ініціативи чи за згодою засудженого, як у даному випадку.

За таких обставин, суд першої інстанції цілком правомірно відмовив засудженому ОСОБА_7 в задоволенні його клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, оскільки з дня відмови в задоволенні такого клопотання не минуло року, як це передбачено кримінально-процесуальним законом.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 537-539 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2025 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, без змін.

Ухвала набуває законної сили після проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12