В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Біла Церква обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003153 від 26.09.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Узин Білоцерківського р-ну Київської області, громадянки України, із середньою освітою, неодруженої, непрацевлаштованої, маючої на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

з укладеною 20.03.2025 між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 угодою про визнання винуватості,-

У С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

17.09.2024, близько 16.40 год., ОСОБА_4 перебувала на робочому місці в приміщенні ТОВ «ТРАНС ЛОГІСТИК ІНТЕРНЕШНЛ» АЗС «FLASH», що знаходиться за адресою: Сквирське шосе, 29, м. Біла Церква, Київська область, та виконувала обов`язки оператора заправних станцій, який не є матеріально-відповідальною особою. В цей час у ОСОБА_4 виник протиправний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів належних ТОВ «ТРАНС ЛОГІСТИК ІНТЕРНЕШНЛ».

Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, шляхом вільного доступу, під час перерахунку грошових коштів, які зберігались в сейфі, непомітно поклала грошові кошти в сумі 48700 гривень 00 копійок до кишені свої штанів.

В подальшому, ОСОБА_4 , бажаючи довести свій протиправний намір до кінця, залишила своє робоче місце та попрямувала до приміщення АЗС «ОККО ДРАЙВ», що знаходиться за адресою: вул. Сквирське шосе, 178, м. Біла Церква, Київська область, та з використанням платіжного терміналу «I-BOX» перерахувала грошові кошти в сумі 48700 гривень 00 копійок на рахунки, відкриті в банківських установах на її ім`я, таким чином розпорядилась викраденими грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинила ТОВ «ТРАНС ЛОГІСТИК ІНТЕРНЕШНЛ» майнової шкоди на суму 48700 гривень 00 копійок.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

ІІ. Відомості про укладення угоди сторонами кримінального провадження та позиції сторін щодо можливості її затвердження.

20.03.2025 між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, яку подано у підготовчому судовому засіданні, також до матеріалів провадження долучено письмову заяву-згоду представника потерпілого ТОВ «ТРАНС ЛОГІСТИК ІНТЕРНЕШНЛ» - ОСОБА_7 .

У підготовчому судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладені даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, просив призначити обвинуваченій покарання, визначене угодою сторін кримінального провадження.

Представник потерпілого ТОВ «ТРАНС ЛОГІСТИК ІНТЕРНЕШНЛ» - ОСОБА_7 в підготовче судове засідання не з`явилась, подала заяву про проведення судового розгляду даного кримінального провадження без її участі, просила притягнути обвинувачену до кримінальної відповідальності, обравши вид і міру покарання згідно з чинним законодавством.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена беззастережно визнала себе винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, зазначила, що розуміє надані їй законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до неї буде застосоване в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягала на затвердженні угоди.

Захисник обвинуваченої просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити покарання, визначене в угоді, підтримавши позицію обвинуваченої.

ІІІ. Мотиви суду щодо затвердження угоди про визнання винуватості та призначення покарання.

Розглядаючи питання в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Відповідно до п.п.1-6 ч.7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

У зв`язку з наведеним, суд має підстави розглянути дане провадження відповідно до положень ст. 471, 474 КПК України.

Так, згідно з умовами угоди про визнання винуватості обвинувачена зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі пред`явленого обвинувачення у судовому провадженні.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 можливо призначити покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України: 1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 2) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 3) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Суд, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дійшов висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винною, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 ч.4 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч.2 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України. Також судом встановлено, що представником потерпілого надано прокурору письмову заяву-згоду на укладення угоди про визнання винуватості, що узгоджується із вимогами ч.4 ст.469 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

При призначенні покарання обвинуваченій, суд у відповідності до ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачена ОСОБА_4 скоїла умисне кримінальне правопорушення проти власності, має постійне місце проживання, характеристика за місцем проживання відсутня, непрацевлаштована, неодружена, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за медичною допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не зверталась, раніше не судима.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне часткове відшкодування завданого збитку.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Оскільки умови угоди про визнання винуватості, її форма та зміст відповідають вимогам КПК України та КК України, дії обвинуваченої вірно кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, що згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, враховуючи данні про особу винної, її ставлення до вчиненого, позицію представника потерпілого та його письмову згоду щодо укладення угоди, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у даному кримінальному провадженні, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди, і призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.185 КК України зі звільненням його на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки суд вважає, що призначення такого покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої, які створять у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Згідно з положеннями ч.2 ст.75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді, зокрема й позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

IV. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченої запобіжні заходи не застосовувались.

Цивільний позов не заявлено.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.185 КК України, ст.ст.314, 374-376, 469, 472-475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 20.03.2025 по розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0003153 від 26.09.2024 про визнання винуватості, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням строком 1 (один) рік.

Згідно зі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, що передбачені пп. 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту ухвалення вироку, тобто з 20.03.2025.

Нагляд за ОСОБА_4 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем мешкання засудженої.

Речові докази:

?мобільний телефон марки «Redmi», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з інформацією, що міститься в додатку «FAVBET», який відповідно до постанови про залучення до матеріалів кримінального провадження матеріальних об`єктів та визнання їх речовими доказами від 31.10.2024 передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 залишити власнику ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку:

- обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1