Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2106/25
Номер провадження 1-кс/711/592/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

підозрюваного - ОСОБА_5

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене заступником керівника Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження №0000007 від 04.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з повною вищою освітою, який не є особою з інвалідністю, одруженого, водія електрика 1-ї роти батальйону управління БПЛА військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони) Збройних Сил України, раніше несудимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням, погодженим заступником керівника Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , поданим в рамках кримінального провадження №0000007 від 04.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Черкаській області за процесуального керівництва Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000007 від 04.03.2025 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.11.2024 № 323 ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та у подальшому відповідно до наказу командира цієї ж військової частини від 01.12.2024 № 342 призначено на посаду водія електрика 1-ї роти батальйону управління БПЛА військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони) Збройних Сил України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Збройні Сили України», особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України провадять свою діяльність на засадах вірності конституційному обов`язку та військовій присязі; верховенства права, законності та гуманності, поваги до людини, її конституційних прав і свобод; виховання військовослужбовців на патріотичних, бойових традиціях Українського народу, додержання військової дисципліни.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння,

Відповідно до ст. ст. 1, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зокрема зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці залежно від вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Крім цього, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України.

Згідно з положеннями статей 3, 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктам, на яких поширюється дія цього Закону забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, а у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Так, положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу та прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

24.02.2022 російська федерація здійснила відкриту агресію проти України, у зв`язку з чим, з моменту видання Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022 на території України з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 почав діяти воєнний стан, який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та який триває по теперішній час.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зі змінами, внесеними Законом України від 11.04.2024 № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють, в тому числі територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади. Громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині третій цієї статті.

Відповідно до вимог абз. 1, 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Незважаючи на це, ОСОБА_5 перебуваючи на посаді водія електрика 1-ї роти батальйону управління БПЛА військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони) Збройних Сил України, будучи обізнаним щодо порядку уточнення облікових даних, постановки та зняття з військового обліку, а також щодо підстав звільнення від призову на військову службу у воєнний час громадян, маючи службові зв`язки, що надають можливість у сприянні та впливі на прийняття рішень особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, усупереч положень вищевказаного законодавства, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Згідно ст. 9 Закону України «Про Збройні Сили України» комплектування Збройних Сил України особовим складом, їх мобілізаційне та оперативне розгортання в особливий період, здійснення заходів, пов`язаних з підготовкою та призовом громадян на військову службу забезпечує Кабінет Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Міністерство оборони України визначено, що Міністерство оборони України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.

Згідно із абзацом 16 ст. 1 Закону України «Про оборону України», до органів військового управління віднесено військові частини та територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Таким чином, Міністерство оборони України реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва як безпосередньо, так і через органи військового управління, що перебувають у його підпорядкуванні.

До того ж, постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 «Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» (далі Положення) Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до п. 8 Положення завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, у виконанні завдань з підготовки та ведення територіальної оборони, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Пунктом 9 Положення визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, окрім іншого, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, взаємодіють з місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування з питань військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час, здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, розробляють плани проведення мобілізації людських і транспортних ресурсів, удосконалення системи оповіщення, збору та поставки зазначених мобілізаційних ресурсів на відповідній території, ведуть на відповідній території облік підприємств, які залучаються до виконання мобілізаційних завдань, а також облік людських і транспортних ресурсів, призначених для задоволення потреб оборони держави, здійснюють контроль за проведенням на підприємствах, у закладах освіти роботи з ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час тощо.

Враховуючи положення ст.ст. 6, 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якими визначено, що військові посадові особи це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством, беручи до уваги те, що на військових посадових осіб поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про запобігання корупції», з урахування примітки до ст. 369-2 КК України, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 є особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Абзацом 8 п. 11 Положення визначено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Відповідно до п. 1 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 559 (далі Порядок), військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом.

Згідно абзацу 3 п. 2 Порядку Військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється), в тому числі у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 559, яка підписується керівником РТЦК та СП.

Відповідно до п. 13 Положення бланк військово-облікового документа у паперовій формі виготовляється самостійно районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки або їх відділами (відповідними органами СБУ, підрозділами розвідувальних органів) згідно з вимогами, зазначеними у додатку 1. Підпис керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (відповідного органу СБУ, підрозділу розвідувального органу) засвідчується гербовою мастиковою печаткою. Номер військово-облікового документа на бланку і дата його видачі вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів у день видачі.

Пунктом 14 вказаного Положення передбачено випадки видачі військово-облікового документу, при цьому лише за письмовою заявою громадянина України районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом (відповідним органом СБУ, підрозділом розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку.

Так, ОСОБА_8 , маючи статус внутрішньо-переміщеної особи, являючись військовозобов`язаним та не маючи військово-облікового документу, оскільки перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , маючи на меті на законних підставах отримати військово-обліковий документ, 28.02.2025 в ході телефонної розмови за допомогою мобільного мессенджеру звернувся до раніше знайомого йому ОСОБА_5 з метою отримання консультації стосовно законного порядку постановки на військовий облік та отримання військового облікового документу на законних підставах.

Під час вказаної розмови, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на отримання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , до кола повноважень якого входить прийняття остаточного рішення щодо постановки на військовий облік військовозобов`язаних, виготовлення військово-облікового документу.

Так, в ході вищезазначеної телефонної розмови ОСОБА_5 запевнив ОСОБА_8 , що не зважаючи на будь-які обставини, він за попередньою домовленістю з посадовими особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зможе вирішити питання щодо виготовлення ОСОБА_8 військово-облікового документу, постановку останнього на військовий облік з подальшим не вжиттям заходів щодо призову ОСОБА_8 на військову службу під час мобілізації, а також можливості подальшого виключення ОСОБА_8 з військового обліку за станом здоров`я, та з внесенням вказаних відомостей до Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» та висунув вимогу надати йому за вказану послугу 6000 доларів США, мотивуючи та переконуючи ОСОБА_8 тим, що якщо він самостійно прибуде до територіального центру комплектування та соціальної підтримки його одразу буде призвано на військову службу та направлено для подальшого її проходження до зони ведення активних бойових дій, наводячи приклади направлення таких осіб без належної підготовки, на що ОСОБА_8 повідомив, що йому необхідний час для міркування.

01.03.2025, близько 12 год. 00 хв., ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_8 запитавши чи готовий ОСОБА_8 сплатити кошти, оскільки, з його слів, він вже розпочав процедуру постановки його на військовий облік та, як зазначив, домовився з відповідними посадовими особами. При цьому, близько 12 год. 20 хв. надіслав на додаток «WhatsApp» голосове повідомлення в якому вказав, які документи йому необхідно надати: ксерокопію всіх сторінок паспорту, навіть не заповнених в двох екземплярах, копію ідентифікаційного коду, 12 фотознімків розміром 3х4см. і ксерокопії військово-облікових документів, за наявності. В свою чергу, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_5 , що він ще не прийняв остаточне рішення, так як належну консультацію ще не отримав, а грошових коштів в сумі 6000 доларів США не має.

Надалі, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 продовжував систематично телефонувати ОСОБА_8 , останній усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_5 , 04.03.2025 звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення та почав діяти під контролем правоохоронних органів.

11.03.2025, близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_5 повторно зателефонував до ОСОБА_8 запитав, чи готовий він передати йому грошові кошти в сумі 6000 доларів США, та запевнив, що він «позитивно» вирішить питання щодо виготовлення ОСОБА_8 військово-облікового документу, постановку останнього на військовий облік з подальшим не вжиттям заходів щодо його призову на військову службу під час мобілізації, а також можливості подальшого виключення ОСОБА_8 з військового обліку за станом здоров`я, та з внесенням вказаних відомостей до Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг». Також, ОСОБА_5 вказав, що вказана процедура буде відбуватися у м. Харків або м. Дніпро без фізичної присутності ОСОБА_8

12.03.2025 об 11 год. 36 хв. ОСОБА_5 на додаток «WhatsApp» надіслав ОСОБА_8 смс-повідомлення про два можливі варіанти вирішення питання щодо постановки та подальшого зняття з військового обліку, наступного змісту «Привет, выбирай варианты: 1) воен….. чесный все как положено со штр кодом, без штрафов, без ухилянства та розшуку, с обновл данных, о том что стоиш на учете як порядна людина. 2) полное снятие, но о пока без базы, когда она заработает никто не знает. Оба варианта 6». В свою чергу, під час цієї ж розмови ОСОБА_5 порадив ОСОБА_8 обрати перший варіант, нащо останній, діючи під контролем правоохоронних органів погодився. При цьому, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, реалізовуючи злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди, переконавшись, що ОСОБА_8 готовий надати йому грошові кошти в сумі 6000 доларів США, повідомив, що він приїде в м. Черкаси, та останні в ході подальшого спілкування домовились про зустріч 15.03.2025.

Надалі, ОСОБА_8 15.03.2025 близько 09 год. 50 хв. зустрівся з ОСОБА_5 , поблизу території готелю «Україна», що розташований за адресою: вул. Лісова, 1 в м. Черкаси, після чого вказані особи сіли за столик поруч зі входом у вказаний готель. Під час зустрічі з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 за попередньою вказівкою ОСОБА_5 передав йому папку, в якій знаходились копії документів на своє ім`я, а саме: копію паспорта громадянина України, копію картки фізичної особи платника податків, фотокартки розміром 3х4, яку ОСОБА_5 залишив на столику.

Одразу після цього, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, реалізуючи свій злочинний умисел, на раніше висловлену ним вимогу, одержав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду в розмірі 6 000 доларів США (станом на 15.03.2025 відповідно до курсу Національного банку України складає 249 162 грн. 00 коп.), які 15.03.2025 встановленим порядком працівниками правоохоронних органів були вручені ОСОБА_8 для документування протиправної діяльності ОСОБА_5 , та які ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_5 поклав до вищезазначеної папки із документами, зокрема, в якості оплати щодо вчинення обіцяних дій та реалізації неправомірних намірів ОСОБА_5 , а саме за вирішення питання про виготовлення ОСОБА_8 військово-облікового документу, постановку останнього на військовий облік з подальшим не вжиттям заходів щодо призову ОСОБА_8 на військову службу під час мобілізації, з можливістю подальшого виключення ОСОБА_8 з військового обліку за станом здоров`я, та з внесенням вказаних відомостей до Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», шляхом впливу на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, зокрема на начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є особою, уповноваженою на виконання функцій держави. Одразу після цього, ОСОБА_5 , отримавши зазначені грошові кошти та копії документів, маскуючи свою протиправну діяльність від правоохоронних органів, передав її, тобто папку із копіями документів та грошовими коштами в сумі 6000 доларів США, своїй дружині ОСОБА_9 , яка знаходилась у приміщенні на першому поверсі готелю «Україна», що розташований за адресою: вул. Лісова, 1 в м. Черкаси.

У подальшому, 15.03.2025 о 10 год. 10 хв., одразу після отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України на місці вчинення кримінального правопорушення, його протиправна діяльність була припинена, а зазначені грошові кошти в сумі 6 000 доларів США, вилучено в ході проведення обшуку кімнати № 250 готелю «Україна», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , яку орендував ОСОБА_5 разом із своєю дружиною ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді водія електрика 1-ї роти батальйону управління БПЛА військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони) Збройних Сил України, діючи умисно, з корисливих мотивів, в порушення вимог у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 115, 116, 216, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, 15.03.2025, близько 09 год. 57 хв., на прибудинковій території поблизу території готелю «Україна», що розташований за адресою: вул. Лісова, 1 в м. Черкаси, одержав неправомірну вигоду для себе в сумі 6 000 доларів США за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, зокрема на начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо виготовлення ОСОБА_8 військово-облікового документу, постановку останнього на військовий облік з подальшим не вжиттям заходів щодо призову ОСОБА_8 на військову службу під час мобілізації, з можливістю подальшого виключення ОСОБА_8 з військового обліку за станом здоров`я, та з внесенням вказаних відомостей до Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг».

Цього ж дня, о 10 год. 10 хв., одразу після отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України на місці вчинення кримінального правопорушення, його протиправна діяльність була припинена, а зазначені грошові кошти в сумі 6 000 доларів США, вилучено.

15.03.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України, а саме: в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди.

Ініціатор клопотання вказує, що з огляду на кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , його особу та інші обставини, на думку органу досудового розслідування існують ризики, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших невстановлених осіб у цьому ж кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, і вказані ризики обумовлюють необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, обставинами, які дають підстави зробити висновки про наявність вищевказаних ризиків є те, що кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 має високий ступінь суспільної небезпеки, так як скоєно в умовах правового режиму воєнного стану військовослужбовцем в порушення Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 зумовлене тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Крім цього, запобіжний захід застосовується для того, щоб підозрюваний (обвинувачений) не перешкоджав компетентному органу в перевірці обставин, які можуть свідчити про вчинення злочину. Отже, на момент повідомлення особі про підозру існує лише припущення щодо її винуватості, для обґрунтування або спростування якого триває процедура збирання доказів.

За таких умов застосування будь-якого запобіжного заходу, а особливо тримання під вартою, потребує особливої уваги з боку слідчого судді (суду) та обов`язкового переосмислення цього запобіжного заходу з боку громадськості.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, на сьогоднішній день наша країна переживає один з найскладніших періодів в історії, коли питання незалежності та суверенітету перебуває на вустах у кожного свідомого громадянина та патріота, коли військовослужбовці приймають участь в стримані збройного агресії збройних сил російської федерації, захищають незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України від збройної агресії ворога, однак дії, які кваліфікуються ОСОБА_5 є аморальними та викликають реальний суспільний резонанс. Такі дії свідчать про відсутність стимулюючих засобів запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, оскільки впродовж останнього часу на території України в засобах масової інформації щомісячно затримуються військовослужбовці, посадовці територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, ВЛК, МСЕК тощо під час отримання неправомірної вигоди.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний та соціальний стан особи. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, тим паче в умовах правового режиму воєнного стану.

При цьому, слід врахувати, що дії ОСОБА_5 вчинені в умовах воєнного стану з корисливих мотивів, що для нашого сьогодення (стану війни) є неприпустимим та аморальним. Усвідомлюючи резонансність вказаної справи, настання можливої відповідальності, останній, перебуваючи на волі, зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також переховуватись від суду на її території.

У разі визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, у якому підозрюється останній, і призначення навіть мінімального покарання, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованих діянь, (санкція ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років) це може стати підставою та мотивом для його переховування від органів досудового розслідування та суду. Крім того, у підозрюваного ОСОБА_5 в межах Черкаській області відсутнє місце проживання, так як він являється жителем іншої області - АДРЕСА_1 .

Отже, на думку ініціатора клопотання, викладені обставини вказують про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Існування ризику, визначеного п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на думку сторони обвинувачення обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуває у дружніх та службових відносинах з військовослужбовцями вищого офіцерського складу, що підтверджується в тому числі тим, що під час затримання останній виявив бажання зателефонувати одному із генералів Збройних Сил України та повідомити про факт його затримання, що свідчить про те що, підозрюваний, перебуваючи на волі, для уникнення від кримінальної відповідальності, може використати свої повноваження та зв`язки для знищення, приховання або спотворення документів, які в подальшому будуть використані як докази у зазначеному кримінальному провадженні, оскільки на даний час органом досудового розслідування, не отримано інформації з військової частини за місцем проходження ОСОБА_5 військової служби та з ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо видачі листа № 1843/14213 від 05.03.2025 про звернення заявника ОСОБА_8 до військової частини з питанням проходження військової служби.

У разі, якщо ОСОБА_5 під час проведення досудового розслідування перебуватиме на волі, у випадку звернення до вказаних державних установ, у володінні яких повинні знаходитися ці документи та інформація, існуватиме реальна загроза їхньої заміни та/чи знищення, передачі іншим особам, сповіщення осіб, зокрема осіб, які мають відношення до вказаних документів, а також вжиття ними заходів щодо їх приховування, у зв`язку з чим, існує нагальна потреба у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, на думку ініціатора клопотання ризик незаконно впливати на свідків та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні, обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуває у дружніх та службових відносинах з військовослужбовцями вищого офіцерського складу, що підтверджується в тому числі тим, що під час затримання останній виявив бажання зателефонувати одному із генералів Збройних Сил України та повідомити про факт його затримання, що свідчить про те що, підозрюваний, перебуваючи на волі, для уникнення від кримінальної відповідальності, може використати свої повноваження та зв`язки для незаконного впливу на інших осіб, в тому числі свідків у цьому ж кримінальному провадженні, зокрема на:

* свідка (заявника) ОСОБА_8 від якого отримав неправомірну вигоду у розмірі 6000 доларів США, які встановленим порядком працівниками правоохоронних органів були вручені ОСОБА_8 для документування протиправної діяльності фігуранта, у зв`язку з тим, що на даний час є реальні підстави вважати, що останній перебуваючи на волі може на нього незаконно впливати, шляхом підкупу, вмовлянням та/або застосуванням погроз, що перешкоджатиме об`єктивному розслідуванню кримінального провадження;

* свідка ОСОБА_9 (дружина підозрюваного), яку ОСОБА_5 залучив для отримання та подальшого переховування неправомірної вигоди, у зв`язку з чим, перебуваючи на волі ОСОБА_5 може на неї незаконно впливати, шляхом вмовляння, підкупу та/або застосуванням погроз, що перешкоджатиме об`єктивному розслідуванню кримінального провадження;

* посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 , на яких в своїх розмовах посилався ОСОБА_5 , як на осіб, які допоможуть підготувати необхідні вищезазначені документи.

Слідчий в клопотанні вказує, що неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту полягає в тому, що у підозрюваного ОСОБА_5 в межах Черкаській області відсутнє місце проживання, так як він є мешканцем іншої області, та незважаючи на те, що він проживає в м. Харків, останній перебуваючи за адресою свого проживання, фактично матиме можливість спілкуватися зі свідками та фігурантами у цьому кримінальному провадженні, що також в свою чергу унеможливить здійснення належного контролю за його поведінкою, також останній фактично весь свій час матиме можливість безконтрольно спілкуватися, в тому числі за допомогою телефонних засобів зв`язку, як зі свідками, так і з іншими невстановленими на даний час посадовцями ТЦК та СП, що об`єктивно може зашкодити встановлення істини у цій справі, оскільки останні можуть бути причетні до вчинення вказаного злочину.

Інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, у даному випадку не спроможні забезпечити належну поведінку підозрюваного, оскільки, така особа завжди матиме змогу ухилитися від слідства та суду, перешкодити встановленню істини у справі та продовжувати займатися злочинною діяльністю, з урахування вище викладених обставин.

У зв`язку з вище викладеним та недопущення повторення вчинення кримінального правопорушення, слідство приходить до висновку, про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Просять врахувати, що ОСОБА_5 являється військовослужбовцем Збройних сил України, у зв`язку з чим, має систематичне щомісячне грошове забезпечення. Крім цього, 15.03.2025 під час проведення обшуку у кімнаті АДРЕСА_3 , яку орендував ОСОБА_5 разом із своєю дружиною ОСОБА_9 , окрім суми неправомірної вигоди вилучені грошові кошти в сумі 67 500 грн.

Таким чином, у разі задоволення клопотання, при обранні альтернативного запобіжного заходу у виді застави, орган досудового розслідування вважає за доцільне, з урахуванням вищевказаних обставин кримінального провадження, беручи до уваги, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується вчинено з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, а також те, що ОСОБА_5 отримує грошове забезпечення, просили визначити підозрюваному ОСОБА_5 заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181 680 грн. На думку органу досудового розслідування, саме такий розмір застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у підозрюваного ОСОБА_5 бажання будь-яким чином перешкоджати досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення. Вважають, що застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків. Разом з тим, у разі внесення застави, прошу покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п.п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України: - прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом; - не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; - заборонити спілкування зі свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також із військовослужбовцями та працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 , в частині, що стосується обставин і подій даного кримінального провадження. - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На підставі викладеного слідчий просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів з утриманням у Черкаському СІЗО з можливістю визначення застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ньому та додані до нього докази. Крім того зауважили, що враховуючи тяжкість покарання, яка загрожує підозрюваному в разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, існують реальні та достатньо обґрунтовані ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказані в клопотанні. Прокурор додатково зазначив, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованою, зважаючи на докази, зібрані на даному етапі досудового розслідування. Також, підставою для обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України. Тобто, підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду з огляду на тяжкість покарання, яке може бути застосовано до нього у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Також, перебуваючи на волі, ОСОБА_5 зможе знищити, спотворити чи приховати документи, які ще не було вилучено органом досудового розслідування, та які мають значення для кримінального провадження. Крім того, перебуваючи на волі останній може незаконно впливати на свідків, зокрема на заявника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , яка є його дружиною і яку він залучив для отримання та подальшого переховування неправомірної вигоди, та посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 , на яких посилався підозрюваний у своїх розмовах, як на осіб, які допоможуть підготувати необхідні документи. Вказаний ризик, прокурор обґрунтовував тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 зможе вільно спілкуватись з даними особами та особисто чи через третіх осіб шляхом вмовлянь чи іншими способами змусить до зміни показів чи відмови від дачі показів, з метою уникнення покарання, що йому загрожує у разі визнання винним. На думку сторони обвинувачення жодний інший запобіжний захід не зможе знизити ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому до ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При визначенні розміру застави посилались на розмір офіційних доходів підозрюваного як військовослужбовця.

Захисники підозрюваного адвокат ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання з огляду на необґрунтованість підозри та недоведеність вказаних стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які, на їх думку, є надуманими. Окремо захисник ОСОБА_7 суду пояснив, що за обставинами, які з`ясувались під час досудового розслідування, ініціатива оформлення документів виходила саме від заявника, оскільки він постійно телефонував ОСОБА_5 . Отже, ініціатором був саме заявник, який в цей час діяв під контролем правоохоронних органів та за їх ініціативою, що в свою чергу вказує на провокацію вчинення злочину. Доказів того, що ОСОБА_5 вимагав у заявника грошові кошти за вчинення будь-яких дій у сторони обвинувачення немає. Також він вважає, що ризики, наведені стороною обвинувачення в обґрунтування даного клопотання є химерними, надуманими та непідтвердженими жодними належними доказами, а відтак на його думку, відсутні підстави для застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Враховуючи викладене, а також те, що його підзахисний є військовослужбовцем, який має виконувати накази командування та перебувати у тій ВЧ, до якої його буде відряджено, а також те, що останній раніше не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, його сімейний стан, просив застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, із покладенням на нього обов`язків, визначених п. 5 ст. 194 КПК України, в тому числі із забороною відлучатися за межі населеного пункту, в якому він перебуває у зв`язку із проходженням військової служби.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав позицію своїх захисників. Просив врахувати його сімейний і майновий стан, а також те, що він буде співпрацювати зі слідством і в нього є велике бажання повернутися до лав ЗСУ, просив обрати запобіжний захід у виді застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши копії матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи клопотання та документи надані стороною захисту, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В судовому засіданні встановлено, що подане клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України, а вручення письмового повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення та копії клопотання і матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, здійснено з дотриманням строків, передбачених ч. 2 ст. 278 КПК України та ч. 2 ст. 184 КПК України відповідно.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також, п.4 ч.2 ст.183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також наявність доказів, яким обґрунтовуються відповідні обставини.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000007 від 04.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, яке, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

15.03.2025 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 15.03.2025 останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднану з вимаганням такої вигоди.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: заявою ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення; протоколом обшуку від 15.03.2025; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 15.03.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 06.03.2025.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини в сукупності та додані до нього матеріали кримінального провадження, якими обґрунтовані доводи клопотання, дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України є обґрунтованою. При цьому слідчий суддя враховує усталену практику ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86), згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Разом з тим, слід наголосити, що слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

З положень п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України вбачається, що при застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя перш за все має переконатися в наявності доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, в якому він підозрюється. Закон не вимагає, щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у застосуванні того чи іншого запобіжного заходу.

Також слідчий суддя враховує, що за визначенням Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин".

Крім того у п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" N 35615/06 від 13 листопада 2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Стосовно позиції сторони захисту щодо необґрунтованості підозри, то фактично підозрюваний та його адвокати дають оцінку доказам, зібраним стороною обвинувачення на даному етапі розслідування на предмет їх належності та допустимості, що є на цей час передчасним. Крім того, позиція сторони захисту, фактично не виключає можливість застосування до ОСОБА_5 , який є підозрюваним, запобіжного заходу, відповідно до ст. 176 КПК України.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилалася сторона обвинувачення у клопотанні, та позицію захисту щодо їх недоведеності, слідчий суддя зазначає наступне.

В обґрунтування необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою сторона обвинувачення в судовому засіданні посилалася на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Так, при встановленні наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, слідчий суддя враховує тяжкість покарання за інкримінований ОСОБА_5 в провину злочин, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна. А беручи до уваги, що злочин, інкримінований в провину ОСОБА_5 є корупційним, отже у разі засудження останнього за ч. 3 ст. 369-2 КК України до нього не може бути застосовано звільнення від відбування покарання та застосування більш м`якого покарання, ніж передбачене законом. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суд також бере до уваги й інформацію щодо особи підозрюваного, яку наводить сторона захисту, зокрема, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, одружений, має неповнолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вперше притягується до кримінальної відповідальності, проте у світлі наведених вище актуальних даних про існування ризику переховуватися, вказані захисником характеризуючі дані, не можуть бути вирішальними та такими, що могли б знизити цей ризик до маловірогідного чи до його виключення.

Таким чином, слідчий суддя погоджується з доводами прокурора та слідчого щодо наявності ризику переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, зокрема на заявника ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також інших військовослужбовців та працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 , слідчий суддя враховує встановлену кримінальним процесуальним законодавством процедуру отримання показань на стадії судового розгляду, відповідно до яких, свідки допитуються безпосередньо в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Отже зазначений ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка та дослідження їх судом. Таким чином, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено існування ризику, незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні.

За такого слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризику ймовірного впливу на свідків, зокрема на заявника ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з боку підозрюваного ОСОБА_5 .

Крім того слідчий суддя враховує, що в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування ще не встановлено повне коло осіб, які можуть бути причетними до встановлених слідством подій в даному кримінальному провадженні. Також протиправні дії, які ставляться в вину ОСОБА_5 , за версією слідства останній вчиняв з невстановленими на даний час посадовцями ІНФОРМАЦІЯ_4 , співробітники якого ще не допитані в даному кримінальному провадженні. Отже, наведене свідчить про те, що підозрюваний, перебуваючи на волі, зможе впливати на осіб, які можуть набути статусу свідків у даному кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Що стосується ризиків знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що органом досудового розслідування ще не вилучено значний обсяг документів, що мають значення для даного кримінального провадження, а тому, перебуваючи на волі підозрюваний особисто чи через третіх осіб зможе вчинити дії щодо їх знищення, приховання чи спотворення.

Отже, враховуючи викладене вище, слідчим суддею встановлено, що на даний час існують ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які дають підставу для обрання підозрюваному запобіжного заходу.

Щодо доводів сторони захисту стосовно недоведеності належними доказами існування вказаних ризиків, то слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що Кримінально процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Отже, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого (стаття 178 КПК України).

Фактично, слідчий суддя повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права. Тому, слідчий суддя повинен всебічно оцінити обставини, на які посилаються сторона обвинувачення та сторона захисту.

Оскільки в ході розгляду клопотання встановлено ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; ризик впливу на свідків, слідчий суддя вважає, що стосовно підозрюваного ОСОБА_5 необхідно встановити запобіжний захід на час проведення розслідування, який дозволить забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків у цьому провадженні.

Вирішуючи питання про доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 слідчий суддя повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права.

Зі змісту ч. 1 ст. 183 КПК України слідує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення Європейського Суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

З наведеного вбачається, що метою застосування запобіжного заходу є не каральна, а забезпечувальна функція, тобто, до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявність яких підтверджено в судовому засіданні, а також, відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (п. п. "а" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

При цьому, слідчий суддя враховує відомості про особу ОСОБА_5 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки.

Слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено, що для забезпечення дієвості кримінального провадження застосування до ОСОБА_5 виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним.

В той же час слідчим суддею встановлено ризики, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому слідчий суддя вважає, що стосовно підозрюваного ОСОБА_5 необхідно встановити запобіжний захід на час проведення розслідування, який дозволить забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків у цьому провадженні.

У кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи (ч. 1 ст. 176 КПК): 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Обираючи один із запобіжних заходів, слід зважати, що їх види наведено у порядку зростання ступеня суворості. Відповідно найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, а найбільш м`яким - особисте зобов`язання.

Так, враховуючи особливості події кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 45 КК України є корупційним злочином та має підвищену суспільну небезпеку, вбачається, що особисте зобов`язання не забезпечить достатніх гарантій належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки не може бути застосований до підозрюваного, оскільки до слідчого судді не надійшло звернень від осіб, які заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування, чи в суд на першу про те вимогу.

Домашній арешт, на думку слідчого судді не може бути застосований з огляду на те, що застосування такого запобіжного заходу унеможливить виконання ОСОБА_5 військового обов`язку.

В той же час, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків (ч. 1 ст. 182 КПК України).

Враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, обставини кримінального правопорушення, тяжкість інкримінованого в провину ОСОБА_5 злочину, слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж застава.

Саме такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, буде достатнім, необхідним та доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 та виконання покладених на нього відповідних процесуальних обов`язків.

Щодо визначення розміру застави, то слід зазначити, що її розмір визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину (п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).

При цьому, необхідно враховувати майновий стан підозрюваного, обвинуваченого та не допускати встановлення такого розміру застави, що є заздалегідь непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

Таким чином, саме розмір застави визначає ступінь суворості даного запобіжного заходу, а при його визначенні враховуються об`єктивні й суб`єктивні критерії.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при обранні застави необхідно враховувати не лише розмір шкоди, а й інші обставини, в тому числі можливість особи внести заставу, її особисту ситуацію. Основною метою застави є гарантування виконання особою своїх процесуальних обов`язків.

Так, в контексті справи «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Під час судового розгляду встановлено майновий стан підозрюваного та членів його родини, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_5 одружений із ОСОБА_9 , має неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є військовослужбовцем, який обіймає посаду водія електрика 1-ї роти батальйону управління БПЛА військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони) Збройних Сил України та за період з січня по березень 2025 року його офіційний дохід складає в середньому на місяць 37421 грн.

Відомостей щодо наявності інших джерел доходу та рухомого і нерухомого майна, слідчому судді не надано.

При обрахунку розміру застави слідчий суддя враховує частину 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII якою встановлено, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Таким чином, при визначенні розміру прожиткового мінімуму, як розрахункової величини для визначення застави, слід застосовувати розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб встановлений Законом "Про бюджет на 2024 рік" на 1 січня поточного року, тобто 3028 грн.

За таких обставин, враховуючи майновий та сімейний стан підозрюваного, а також встановлені ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 визначити заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 грн. 00 коп.

На думку слідчого судді, розмір застави 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, про який клопотала сторона захисту у судовому засіданні, є необґрунтованим, та таким, що не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Також слідчий суддя вбачає доцільним покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом; не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він перебуває у зв`язку з проходженням військової служби, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/перебування; утримуватися від спілкування, у будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу Інтернет) зі свідком ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні, а також із військовослужбовцями та працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 та свідком ОСОБА_9 щодо обставин і подій даного кримінального провадження; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, - оскільки це необхідно з метою забезпечення дієвості запобіжного заходу, запобігання ризиків, які були обґрунтовані раніше та ефективності здійснення кримінального провадження, визначивши строк дії цих обов`язків, в межах строку досудового розслідування, тобто до 15 травня 2025 року включно.

Керуючись ст.ст.110, 131, 132, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 369-372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , погодженого заступником керівника Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , поданого в рамках кримінального провадження №0000007 від 04.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти в залі суду негайно.

Зобов`язати ОСОБА_5 не пізніше п`яти днів з дня застосування запобіжного заходу у виді застави, внести у грошовій одиниці України кошти у розмірі 181 680 гривень, на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому КМУ: рахунок отримувача - UA0003652; Код банку отримувача (МФО) 820172; банк отримувача - ДКСУ, м. Київ; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26261092, або забезпечити їх внесення заставодавцем, та надати слідчому, прокурору, суду документ з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він перебуває у зв`язку з проходженням військової служби, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/перебування;

- утримуватися від спілкування, у будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу Інтернет) зі свідком ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні, а також із військовослужбовцями та працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 та свідком ОСОБА_9 щодо обставин і подій даного кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З моменту застосування запобіжного заходу у вигляді застави, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

Визначити строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного ОСОБА_5 даною ухвалою слідчого судді, в межах строку досудового розслідування, тобто до 15 травня 2025 року включно.

Підозрюваному роз`яснюється положення ч.ч. 8, 10 ст. 182 КПК України, згідно з якими у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, його захисникам, слідчому, прокурору.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 21.03.2025 о 14-45 годині.

Слідчий суддя: ОСОБА_1