Справа № 229/3300/23
Провадження № 1-кп/211/358/25
У Х В А Л А

іменем України

18 лютого 2025 року

Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора (у режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

обвинуваченого (у режимі відеоконференції) ОСОБА_4 ,

захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 23 в місті Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001667 від 30.10.2022, №0000408 від 11.02.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.4 ст.191 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадження Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло вказане кримінальне провадження.

Підготовче судове засідання було призначене на 18 лютого 2025 року.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 . Вважає за доцільне вирішити питання щодо направлення обвинувального акту до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності.

На думку прокурора наразі продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. На вказані ризики, на думку прокурора, вказують ті обставини, що ОСОБА_4 усвідомлюючи міру покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, які є тяжкими злочинами, може навмисно переховуватись від суду, також зважаючи на те, що ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання на території Луганської області, в силу об`єктивних причин не має зареєстрованого місця проживання на території, підконтрольній українській владі. Обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, так останній через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, матиме можливість знищити речові докази чи документи по кримінальному провадженню, які були здобуті в ході досудового розслідування. Залишаючись не під вартою обвинувачений може впливати на свідків, які ще не були допитані новим складом суду, та які разом з ним проходили військову службу в одній військовій частині, які зможуть сприяти останньому у впливі на здійснення судового розгляду та прийнятті законного рішення у розумні строки по кримінальному провадженню. Зазначає, що існують ризики підриву авторитету підрозділу, тому військова частина заперечує проти подальшого проходження військової служби обвинуваченим у їх лавах. Просить не визначати заставу відповідно до ст. 183 КПК України.

Обвинуваченому вручена пам`ятка про права та обов`язки, передбачені ст. 42 КПК України, з якими обвинувачений ознайомлений, заперечує проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просить застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Не заперечує щодо вирішення питання щодо підсудності обвинувального акту.

Захисник обвинуваченого також заперечує проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений вже більше 2 років перебуває під вартою, а прокурор не надає доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_4 протиправних дій. Зазаначає, що свідки у справі є військовослужбовцями, вплив на яких є сумнівним, оскільки вони можуть відстояти свої права. Вважає, що КПК України не містить заборони на встановлення застави за кримінальними правопорушеннями такої категорії. Також просить звернути увагу, що на утриманні у ОСОБА_4 перебувають літні батьки та донька, яку він виховує самостійно, раніше на службі характеризувавсявиключно позитивно. Просить змінити запобіжний захід на домашній арешт у нічний час доби. Також просить вирішити питання щодо підсудності даного кримінального провадження судом апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд зазначає наступне.

Ухвалою слідчого судді від 25.12.2024 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів по 22.02.2025.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження відносно ОСОБА_6 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених у ст. 177 КПК України.

Суд, в обґрунтування продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилається на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавленням волі, обвинуваченому інкриміновано злочини проти власності та у сфері службової діяльності та професійної діяльності, повязаної з наданням публічних послуг, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку цього діяння, також, у даному кримінальному провадженні ще не було проведено жодного судового засідання, а, отже, не досліджено докази у справі, зокрема, не допитані свідки, тому мають місце ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 а саме: можливість переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки домашній арешт є найбільш м`яким запобіжним заходом та його застосування недостатнє для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків у цьому кримінальному провадженні; неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що відсутні докази щодо звернення осіб, які поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків; запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також не може бути застосований у відношенні останнього.

Отже, наявність зазначених обставин не дає підстав аби змінити обраний ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, що свідчить про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на 60 днів.

Крім того, суд звертає увагу, на те що запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, домашнього арешту або особистого зобов`язання, а також ті, що перелічені в ч. 5 ст. 194 КПК України, обмеження дають певний, визначений ухвалою слідчого судді строк, а інші запобіжні заходи в тому числі застава, обмеженого строку дії не мають і діють до їх скасування, зміни, ухвалення виправдовувального вироку чи закриття кримінального провадження.

Отже, слід звернути увагу на те що строк дії альтернативного запобіжного заходу, який було обрано Дніпровським апеляційним судом відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді внесення застави діє і на теперішній час, тому не вбачає підстав для його зміни, тому клопотання прокурора в частині продовження запобіжного заходу без встановлення застави не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про можливість призначення справи до судового розгляду, суд зазначає наступне.

Під час підготовчого судового засідання суд вирішує питання, передбачені частиною 3 ст. 314 КПК України. Одним із рішень, які вправі ухвалити суд у підготовчому судовому засіданні, є рішення про направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України вказане питання підлягає першочерговому з`ясуванню, оскільки судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правило підсудності.

А відтак всі інші питання, у тому числі щодо призначення до судового розгляду, мають вирішуватися належним судом.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч.4 ст.191 КК України.

Частиною 1 ст. 32 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Місце вчинення злочину - це певна територія, на якій вчинюється передбачене КК суспільно небезпечне діяння.

Рішенням Вищої ради правосуддя №3707/0/15-24 від 19.12.2024 змінено територіальну підсудність судових справ Дружківського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

А, отже, територіальна юрисдикція Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області після зміни підсудності справ, поширюється на територію Дружківської та Ясинуватської міської територіальної громади. Разом із цим, жодне із місць вчинення кримінальних правопорушень, за якими обвинувачується ОСОБА_4 у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001667 від 30.10.2022, №0000408 від 11.02.2023, не належить до зазначених територіальних громад.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності. Питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції.

Таким чином, з метою недопущення порушення територіальної підсудності кримінального провадження, з урахуванням вимог ст.ст. 32, 34 КПК України, суд вважає, що є достатні підстави для направлення обвинувального акта до Дніпровського апеляційного суду для вирішення питання про визначення підсудності.

Керуючись ст.ст. 32, 34, 177 -178, 182, 183, 193, 197, 314-317 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєверодонецьк, Луганської області, у вигляді тримання під вартою продовжити на шістдесят днів до 18 квітня 2025 року включно.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити до виконання гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001667 від 30.10.2022, №0000408 від 11.02.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.4 ст.191 КК України, направити до Дніпровського апеляційного суду для вирішення питання про визначення підсудності.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали було виготовлено та проголошено 18.02.2025 о 15:30.

Суддя ОСОБА_1