БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/353/25
Провадження № 1-кп/730/49/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2025 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни клопотання прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 0000019 від 22.11.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та не встановленням особи, що вчинила кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

1.Історія провадження

13 березня 2025 року до Борзнянського районного суду Чернігівської області з Ніжинської окружної прокуратури надійшло клопотання про закриття кримінального провадження № 0000019 від 22.11.2012 року за ч. 3 ст. 185 КК України на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, в якому прокурор просить суд закрити вказане кримінальне провадження на тій підставі, що в ньому не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

2.Зміст клопотання та позиції сторін

В обґрунтування заявленого клопотання прокурор зазначає, що слідчим відділенням відділення поліції № 3 (м. Борзна) Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000019 від 22.11.2012 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за фактом крадіжки чужого майна.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період з 20.10.2012 року невідомі особи проникли до приміщення церкви у с. Головеньки Борзнянського району, звідки таємно викрали 9 ікон та книгу Євангіліє.

Під час досудового розслідування, слідчим шляхом та проведеними оперативними заходами встановити винну особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, не вдалось.

Санкція статті за скоєний злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох років до п`яти років.

Згідно ст. 12 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України віднесена до тяжких злочинів.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років.

Прокурор вказує, що оскільки з моменту вчинення правопорушення минули строки притягнення до відповідальності, особа, що вчинила злочин, не встановлена, просить закрити відповідне кримінальне провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Явка представника потерпілого до суду прокурором не забезпечена. Судом не вживалися заходи для виклику представника потерпілого через відсутність таких даних (прокурором до суду спрямоване виключно клопотання з витягом з ЄРДР, жодних інших даних суду не надано).

Заслухавши прокурора, який клопотання підтримав, з підстав, зазначених у ньому, дослідивши матеріали клопотання та ознайомившись із матеріали досудового розслідування (не пронумеровані та не описані, в 1 томі), суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

3. Мотиви та висновки суду

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

За п. 1-1 ч. 2 вказаної статті, кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті.

Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

У той же час, згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Вказана стаття також передбачає, що зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Законність, відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність, згідно ст. 25 КПК України, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно ч. 1 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Аналіз вищенаведених положень Кримінального процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що рішенню про закриття кримінального провадження за будь-якою із підстав, що визначені у ч. 1 ст. 284 КПК України, має передувати повне, всебічне та неупереджене дослідження усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

У контексті наведеного, всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження та оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Відповідно ч. 4 ст. 40 КПК України, слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Статтею 1 Кримінального кодексу передбачено, що завданнями КК є правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в останньому міститься дані про проведення слідчих та процесуальних дій у 2012 році, а саме: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протокол огляду місця події.

Також, у матеріалах кримінального провадження містяться неодноразові вказівки про необхідність вчиненні слідчих та процесуальних дій, однак які не виконувалися у повному обсязі.

У даній справі не допитувався потерпілий, а також не допитувалися свідки.

Одночасно суд звертає увагу на наявність плану слідчих дій та негласних слідчих дій у кримінальному провадженні, який також не виконано.

Крім того, матеріали провадження містять повідомлення про початок досудового розслідування від 10 червня 2024 року, але жодної процесуальної або слідчої дії на виконання вказаного повідомлення органом досудового розслідування не здійснено.

Будь-які інші слідчі дії у межах кримінального провадження проведеними не були, фактичний розшук причетних осіб до правопорушення не здійснювався, свідків та очевидців події не встановлено та не допитано.

Крім того, внесення змін до КПК України і, зокрема, доповнення ч. 1 ст. 284 КПК України пунктом 3-1 не звільняє слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених загальними засадами ст.ст. 9, 25 КПК України.

У даному випадку, вказаних обов`язків органи досудового розслідування не виконали та порушують перед судом питання закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, який набрав чинності 17.10.2019 року.

Суд вважає, що таке використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства», як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження суперечить завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.

Відтак, в даному випадку, закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України суперечитиме принципу верховенства права та матиме формальний характер.

Фактично, у кримінальному провадженні не здійснювалось досудове розслідування та не здійснювались дії на виконання обов`язку, встановленого ст. 92 КПК України, а прокурор після внесення відомостей до ЄРДР, не дивлячись на вказані обставини, направив до суду клопотання про закриття кримінального провадження в судовому порядку.

Перед направленням справи до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження органом досудового розслідування не проведено слідчих (розшукових) дій, результати яких переконливо свідчили б про вичерпання можливостей досягнути мети кримінального провадження та встановити особу винного.

Суд уважає, що розслідування у цій справі не було ретельним, тому необхідно провести подальші процесуальні та слідчі дії, оскільки закриття провадження без достатньо обґрунтованого висновку про неможливість встановлення винної особи може свідчити про неефективність розслідування обставин викрадення майна.

За таких обставин досудове розслідування не може вважатися повним, а закриття кримінального провадження буде суперечити зазначеним вище завданням та засадам кримінального провадження.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 296/5797/21.

Враховуючи дані обставини, суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування не було вжито належних заходів для встановлення особи, причетної до вчинення кримінального правопорушення, а тому є передчасним твердження про те, що у кримінальному провадженні не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Окремо суд звертає увагу у цій справі на те, що предметом викрадення стали ікони та книга ОСОБА_4 . За повідомленням потерпілого, ці ікони були виготовлені у ХІХ столітті, однак, органами досудового розслідування взагалі не перевірялася інформація щодо того, чи не становлять викрадені ікони історичної та культурної цінності, що, в тому числі, може мати додатковий склад кваліфікації у цій справі.

Також, у кримінальному провадженні не встановлено розмір шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Звертає на себе увагу й той факт, що слідчим не було проведено будь-якої роботи на отримання зображення, опису, розмірів викрадених ікон, а саме: не перевірена наявність фотографій, не відібрано опис ікон у потерпілого чи його представника потерпілого або свідків, які відвідували вказаний храм.

Також, слідчими взагалі не вживалися заходи щодо з`ясування можливого знаходження викрадених ікон на території України: не зроблені відповідні запити до прикордонної служби та митниці, оскільки періодично вилучаються ікони при спробі незаконного вивозу таких ікон за межі території України, до відповідних профільних установ та таке інше.

Крім того, у матеріалах справи містяться дані про те, що під час ОПМ було вилучено ікону святого Пантелеймона. Згідно постанови від 22.11.2012 року, вказана ікона мала бути повернута до церкви після проведення відповідних експертиз, однак жодних даних про подальшу долю вказаної ікони матеріали справи не містять.

Враховуючи, що прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки доказів, які стосуються цього провадження в сукупності, у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 49 КК України, п. 3-1 ч. 1, ч. 4 ст. 284, ст.ст. 369, 372, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 0000019 від 22.11.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та не встановленням особи, що вчинила кримінальне правопорушення, відмовити.

Матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000019 від 22.11.2012 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повернути Ніжинській окружній прокуратурі.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Борзнянський районний суд Чернігівської області.

Суддя ОСОБА_1