Номер провадження: 11-сс/813/82/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000778, внесеного до ЄРДР 18 листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332, ч.1 ст.114-1 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 , та накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено 17 жовтня 2024 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 - АДРЕСА_1 , а саме на:

- «листок непрацездатності» в 9-ти екземплярах;

- копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та документів на ім`я ОСОБА_10 та на ім`я ОСОБА_11 ;

-мобільний телефон Galaxy S23 Ultra сірого кольору, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з номером мобільного телефон НОМЕР_3 .

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вилучене у ході обшуку, майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, що у свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалу суду є незаконна, необґрунтована, невмотивована та такою, що підлягає скасуванню, з наступних підстав:

- слідчим недотримано строки подання клопотання про арешт майна, передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки клопотання про арешт майно повинно було бути подане не пізніше 07 години 50 хвилин 19 жовтня 2024 року, проте надійшло до слідчого судді 21 жовтня 2024 року. У свою чергу, слідчий суддя не повернув клопотання подане без додержання вимог ст. 171 КПК України;

- розгляд клопотання про арешт майна проведене без належного повідомлення власника майна;

- слідчий суддя жодним чином не обґрунтував твердження про те, що арештоване майно відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

На підставі наведеного, апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвали, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого про арешт майна. Крім того, у поданій апеляційній скарзі ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційного скарги, а також зазначила, що після вилучення арештованого майна, зокрема, мобільного телефону була виявлено інформацію, яка свідчить про причетність ОСОБА_8 до вказаного кримінального правопорушення. Крім того, надала копію накладних кур`єрської служби про надсилання клопотання кур`єркою службою 18 жовтня 2024 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків

Мотиви апеляційного суду.

Щодо строку на подання апеляційної скарги.

Згідно ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених, цим Кодексом.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частинами 1 і 2 ст. 309 КПК України, цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Ухвала про арешт майна, відповідно до п. 9 ч.1 статті 309 КПК України, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

У п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК встановлено, що апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом 5 днів з дня її оголошення.

За ч. 3 вказаної статті, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Зі змісту матеріалів кримінального провадження убачається, що оскаржена ухвала постановлена 24 жовтня 2024 року за відсутності сторін кримінального провадження, при цьому, матеріали провадження не містять даних про повідомлення власника майна чи його представника про судовий розгляд клопотання про арешт майна.

За таких обставин, строк апеляційного оскарження для представника власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , обчислюватись з дня отримання копії судового рішення, незалежно від наявності інших джерел інформування про прийняте рішення. Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 листопада 2019 року (справа 760/12179/16-к, провадження № 51-9550кмо18).

Разом із тим, матеріали провадження не містять даних щодо отримання апелянтом копії оскаржуваного рішення, однак, це не може бути перешкодою у реалізації такою особою її права на оскарження цього судового рішення, тому, апеляційний суд дійшов висновку про дотримання апелянтом строку для подання апеляційної скарги.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

За вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до клопотання про арешт майна до відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від громадянина ОСОБА_12 , в якій він просить прийняти заходи правового характеру до невстановленої особи, яка займається організацією незаконного перетину Державного кордону України за грошову винагороду.

Крім цього, до відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від громадянина ОСОБА_13 , в якій він просить прийняти заходи правового характеру до невстановленої особи, яка займається організацією незаконного перетину Державного кордону України за грошову винагороду.

Також, 11.10.2024 до відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 надійшов рапорт слідчого про те, що під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000778 від 18.11.2023, проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями, встановлено ряд осіб, в діях яких вбачаються перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Уході проведення досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаного злочину пов`язаного з організацією незаконного перетину державного кордону та перешкоджанні законній діяльності ЗСУ може бути причетна ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому, 17 жовтня 2024 за участю ОСОБА_8 за місцем її проживання на підставі ухвали суду Малиновського районного суду м. Одеси проведено обшук, а саме, за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено і вилучено: «листок непрацездатності» в 9-и екземплярах; копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та документів на ім`я ОСОБА_10 та на ім`я ОСОБА_11 ; закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_14 , НОМЕР_4 ; мобільний телефон Galaxy S23 Ultra сірого кольору, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з номером мобільного телефон НОМЕР_3 .

17 жовтня 2024 року слідчим у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та у порядку ст. 110 КПК України - винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Повертаючись до обставин справи, апеляційний суд звертає увагу, що позиція сторони обвинувачення щодо необхідності арешту майна має ґрунтуватись на відповідних доказах, на підставі яких в силу частини першої статті 84 КПК України слідчий суддя встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченому КПК України порядку.

Положеннями частини першої статті 94 КПК України на слідчого суддю покладається обов`язок оцінки кожного доказу з точки зору, в тому числі допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд звертає увагу, що на даному етапі не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності, допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

У свою чергу, 14 жовтня 2024 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси задоволено клопотання слідчого - надано дозвіл на проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення: мобільних телефонів, сім карт, електронних носіїв інформації, комп`ютерної техніки, на якій могли зберегтись сліди вчинення кримінального правопорушення, медичної документації, що має відношення до кримінального провадження та/або має ознаки підробленого документу, грошових коштів, здобутих злочинним шляхом, печаток, штампів, флеш носіїв інформації, зошитів, жорстких дисків, чорнових записів з інформацією, а також інших речей, предметів та документів, які зберегли в своїй середині, або на поверхні інформацію, яка здатна відтворити картину скоєння кримінального правопорушення, що має значення речових доказів у вказаному кримінальному провадженні.

Тому, ураховуючи дискреційне право слідчого вирішувати чи вилучати виявлене під час обшуку майно, а також те, що ухвалою слідчої судді прямо надано дозвіл на відшукання вказаного майна, то слідчий суддя мав повне право на прийняття рішення щодо арешту вилученого майна.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, апеляційний суд враховує також і сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, апеляційний суд виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, не можливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

З огляду на фактичні обставини справи, які наразі встановленні органом досудового розслідування, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що виявлене та вилучене майно, має доказове значення та є достатні підстави вважати, що їх збереження необхідно для здійснення належного досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна апелянтом не надано та апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що слідчим пропустив строк, передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України, для звернення з клопотання про арешт майна, апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Статтею 116 КПК України визначено, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Водночас, згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України підлягає поновленню за клопотанням заінтересованої особи процесуальний строк, пропущений із поважних причин.

Так, відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Отже, кримінальний процесуальний закон розрізняє строки звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у залежності від того, чи вилучено воно на підставі ухвали слідчого судді, чи без такої ухвали у невідкладних випадках.

Як було встановлено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 - АДРЕСА_1 , було проведено 17 жовтня 2024 року, а клопотання про арешт майна було скеровано слідчим кур`єрською службою ТОВ «Двадцять п`ять годин» 18 жовтня 2024 року, що підтверджується копією накладної №7725, яка долучена прокурором під час апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, апеляційний суд констатує, що органом досудового розслідування дотримано строк, передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України, для звернення з клопотання про арешт майна.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність конверту та кур`єрської накладної в матеріалах справи не вказує на недотримання органом досудового розслідування вимог передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, а лише свідчить про ймовірне недотримання працівником Малиновського районного суду м. Одеси вимог Інструкцією з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом ДСА України від 20.08.2019 № 81.

Доводи апелянта про те, що, в порушення ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядалось слідчим суддею без участі власника майна, особи в якої тимчасово вилучалось майно є слушними, однак апеляційним судом створені всі умови для відновлення та реалізації права на захист та доступу до суду власника майна.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000778, внесеного до ЄРДР 18 листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332, ч.1 ст.114-1 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4