Провадження № 1-кп/932/911/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження № 0003099 від 28.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Судилків Шепетівського району Хмельницької області, громадянина України, з середньою освітою, не судимого, одруженого, неповнолітніх дітей не має, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, займаючого посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії номер обслуги 1 відділення інспекторів прикордонної служби 1 прикордонної застави 1 відділу прикордонної служби НОМЕР_1 прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), військове звання «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 5 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_5 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період і проходив її на посаді номера обслуги інспектора прикордонної служби 2 категорії номер обслуги 1 відділення інспекторів прикордонної служби 1 прикордонної застави 1 відділу прикордонної служби НОМЕР_1 прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_2 .

04.03.2024 року після лікування у медичному закладі ОСОБА_5 повинен був прибути до місця тимчасової дислокації свого підрозділу у АДРЕСА_2 для подальшого проходження служби. Але в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, не бажаючи переносити труднощі військової служби, не з`явився вчасно на службу без поважних причин і не прибув до місця тимчасової дислокації ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого у АДРЕСА_2 , чим ухилився від несення обов`язків військової служби під час воєнного стану. І лише 19.10.2024 ОСОБА_5 самостійно з`явився до Територіального управління державного бюро розслідувань розташованого у м. Краматорську,

Під час судового розгляду ОСОБА_5 свою вину за висунутим йому обвинуваченням визнав повністю, підтвердивши викладені в обвинувальному акті обставини і суду пояснив, що він був призваний на військову службу 14 березня 2022 року, пішов служити добровільно, з власної волі. Двічі був поранений. Останнього часу у складі НОМЕР_3 прикордонного загону виконував бойові завдання на території Донецької області, де у січні 2024 року отримав поранення, у зв`язку з чим у січні - лютому 2024 перебував на стаціонарному лікуванні, після закінчення якого 04.03.2024 року мав повернутися до місця тимчасової дислокації НОМЕР_3 прикордонного загону у АДРЕСА_2 та приступити до виконання бойових завдань. Разом з тим, будучи втомленим і відчуваючи страх за своє здоров`я і життя, без поважних причин, до місця служби він не повернувся і до несення обов`язків військової служби не приступив. Сім місяців знаходився вдома, поза розташуванням військової частини, а потім при перевірці його документів працівниками поліції виявилося, що він знаходиться у розшуку і його було доставлено до ТЦК, а в подальшому він самостійно з`явився до слідчого ДБР і йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Наслідки своїх дій з приводу нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану, розуміє і свою вину визнає.

В судовому засіданні прокурор з огляду на позицію обвинуваченого, повне розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення та відсутність необхідності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, просив суд застосувати порядок, передбачений ч.3 ст.349 КПК України, з чим погодився обвинувачений.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Оскільки учасники судового провадження не оспорювали в судовому засіданні обставини, за яких обвинуваченим ОСОБА_5 скоєно кримінальне правопорушення, правильно розуміють зміст цих обставин та розуміють, що будуть позбавлені права на їх оскарження в апеляційному порядку і у добровільності їх позицій сумнівів у суду не виникає, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що його дії за ч.5 ст.407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану, органом досудового розслідування кваліфіковані правильно, а його вина є доведеною.

Вирішуючи питання призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із загальних засад, визначених статтею 65 КК України, характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та обставин, які впливають на призначення покарання.

Так, судом встановлено, що обвинувачений після введення в Україні воєнного стану добровільно долучився до захисту Батьківщини і її територіальної цілісності, у складі свого підрозділу виконував обов`язки військової служби в зоні бойових дій, де отримав поранення, є особою не судимою, на обліках у спеціальних медичних закладах не перебуває. Згідно службової характеристики характеризується посередньо.

Вчинене ним кримінальне правопорушення віднесено законодавцем до категорії тяжких.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Беручи до уваги наведене, а також той факт, що протягом тривалого часу обвинувачений ОСОБА_5 , достовірно знаючи порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, будь-яких дій з приводу повернення на військову службу не вживав, що вказує на нехтування ним вимогами військової дисципліни, суд вважає за необхідне застосувати до нього за ч.5 ст.407 КК України покарання у виді реального позбавлення волі.

Разом з тим, зважаючи на вище наведені пом`якшуючі обставини, усвідомлення обвинуваченим неправомірності та наслідків своїх дій, суд вважає за можливе, обравши йому покарання у виді реального позбавлення волі, визначити його у мінімальних межах санкції ч.5 ст.407 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так іншими військовослужбовцями, і перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю і обставинами скоєного правопорушення та особою винного.

Правові підстави для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, зокрема шляхом застосування норм ст.69, 69-1, 75 КК України, відсутні.

Оскільки обвинуваченому обирається покарання у виді позбавлення волі, підстав для зміни запобіжного заходу суд не вбачає і вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його на гауптвахті.

Питання процесуальних витрат у справі та речових доказів не вирішується.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371,373,374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, і призначити йому за ч.5 ст.407 КК України покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши йому відповідно до ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 22 жовтня 2024 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити у виді тримання під вартою з утриманням його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирок не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу. З інших підстав вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим з моменту вручення копії вироку і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1