ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1483/25 Справа № 201/2438/25 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11 травня 2025 року.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, пов`язаного із застосуванням предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 7 років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду.

Зазначає, що враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема, який є громадянином іншої держави Азербайджану, офіційно не працевлаштований і не має законного джерела доходу, за місцем реєстрації не проживає, неповнолітні діти або ж батьки похилого віку на утриманні відсутні, одружений, але із дружиною тривалий час не проживає, подано заяву про розірвання шлюбу, мешкає в квартирі своїх родичів у м. Дніпрі, що у своїй сукупності є тими обставинами, які свідчать не на користь доводів сторони захисту щодо наявності в обвинуваченого сталих соціальних зв`язків та зв`язків із державою.

Вказує, що наразі триває стадія підготовчого провадження, судовий розгляд не призначено і не розпочато, потерпіла та свідки не допитані судом, існує ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на вказаних осіб з метою змусити їх до дачі неправдивих свідчення або ж до відмови від їх надання.

Також зазначає, що обставини справи та дані про особу обвинуваченого у сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_7 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, ступень яких є досить високою.

Також вказує, що з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, тяжкості покарання, що загрожує останньому у разі визнання винуватим, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, конкретних обставин, зухвалості та характеру інкримінованого злочину, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, а також відсутності сталих соціальних зв`язків та будь-яких зв`язків з державою, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або визначити мінімальний розмір застави.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 не судимий, офіційно зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , має на утриманні неповнолітню доньку, офіційно працевлаштований.

Зазначає, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 196 КК України.

Приймаючи рішення, щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції врахував, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до ухвали суду не перестали існувати та не зменшились.

З висновками суду першої інстанції не погоджується суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 .

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції неповно та необ`єктивно досліджені обставини, що враховуються при продовженні запобіжного заходу, належним чином необґрунтовано чому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання належних процесуальних обов`язків обвинуваченим ОСОБА_7 запобігти ризикам, на наявність яких вказує прокурор.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003, №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Беручи до уваги вимоги положень ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Під час апеляційного розгляду прокурором не зазначено обставини, які виправдовують продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурором не доведено те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З урахуванням особи ОСОБА_7 , який вважається раніше не судимим, має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню доньку, офіційно працевлаштований з 25 червня 2024 року у ТОВ Дніпро 1 на поосаді начальника охорони, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на певний період доби, з покладанням обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України, для забезпечення виконання ним ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло, зокрема у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Домашній арешт як запобіжний захід полягає в обмеженні свободи пересування обвинуваченого шляхом його ізоляції у певний період доби за місцем проживання.

На думку суду апеляційної інстанції запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби з покладанням на нього обов`язків, відповідно до вимог ч. 5 ст. 194 КПК України є тим запобіжним заходом, який може забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

Апеляційний суд зауважує, що в разі недотримання обвинуваченим умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, сторона обвинувачення не позбавлена права звернутися до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

За таких обставин апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час з 22.00 годин до 06.00 годин строком до 11 травня 2025 року.

Відповідно до ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 11 травня 2025 року наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися з місця фактичного проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

-утримуватись від спілкування з потерпілою та свідками по даному кримінальному провадженню.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 , який перебуває під домашнім арештом, покласти на процесуального керівника у даному кримінальному провадженні.

Виконання ухвали покласти на відповідний ВП ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання підозрюваного.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3