Провадження № 1-кс/947/331/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000006 від 07.08.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого клопотання, Одеською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво по кримінальному провадженню № 0000006 від 07.08.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється детективами Територіального управління БЕБ в Одеській області.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про те, що невстановлені громадяни, використовуючи підконтрольні їм підприємства разом з іншими невстановленими службовими особами підприємств вчинили дії, направлені на умисне ухилення від сплати податків, що призвело до ненадходження до бюджету податку на додану вартість в особливо великих розмірах.

При цьому, відповідно наявних матеріалів кримінального провадження, встановлено, що фактично ПММ, які відповідно до податкових накладних реалізовано ряду підприємств на території України, реалізується за готівкові кошти оптом та в роздріб невстановленому колу осіб.

Також під час досудового розслідування встановлено, що на території Білгород-Дністровського району Одеської області невстановлені особи здійснюють незаконне зберігання з метою збуту, незаконне транспортування з метою збуту а також незаконний збут підакцизних товарів без дозвільних документів.

До вчинення вищевказаного кримінального провадження імовірно причетний громадянин ОСОБА_4 , який разом з іншими невстановленими особами здійснюють незаконне придбання з метою збуту, зберігання та транспортування з цією ж метою, а також збут незаконно виготовленого пального.

На теперішній час встановлено, що ОСОБА_4 , разом з іншими невстановленими особами імовірно здійснюють незаконне зберігання з метою збуту, транспортування з метою збуту та збут незаконно виготовленого пального шляхом використання транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 ».

Так, в ході обшуку транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 » проведеного 23.12.2024 року було вилучено сам транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 ».

В подальшому, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси клопотання прокурора про накладення арешту на транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 » було повернуто прокурору для усунення недоліків.

Оскільки у сторони обвинувачення є достатні підстави, що вилучений під час обшуку транспортний засіб імовірно використовувався, як засіб для вчинення кримінального правопорушення, з метою забезпечення його збереження, прокурор, усунувши недоліки клопотання, зазначені в ухвалі слідчого судді, повторно звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі, просить розглянути у його відсутність.

Представник користувача майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав до суду заяву, в якій просив розглянути клопотання за його відсутності та відмовити у задоволенні клопотання з підстав, наведених ним у письмовому запереченні, яке він долучив до заяви. У письмовому запереченні адвокат ОСОБА_6 зазначив, що сторона обвинувачення у поданому клопотанні не навела та не долучила жодного належного, допустимого та достовірного доказу, що вилучене майно було знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України. Під час обшуку не було виявлено палива, яке є предметом злочину.

Власник майна ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду клопотання належним чином.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Приймаючи до уваги заяву прокурора, письмове заперечення представника користувача майна, дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України, зокрема, за фактом здійснення незаконного зберігання з метою збуту, незаконного транспортування з метою збуту а також незаконного збуту підакцизних товарів без дозвільних документів.

Відповідно до рапорту УСБУ в Одеській області встановлено, що до вчинення кримінального провадження в рамках вказаного кримінального провадження може бути причетний ОСОБА_4 , який разом з іншими невстановленими особами імовірно здійснюють незаконне зберігання з метою збуту, транспортування з метою збуту та збут незаконно виготовленого пального шляхом використання транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 ».

Відповідно до витягу з реєстраційної картки ТЗ власником транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 » є ОСОБА_4 .

Так, 23.12.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси було проведено обшук транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 », в ході якого було виявлено та вилучено транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 ».

Слідчий суддя звертає увагу на те, що прокурором своєчасно було подано клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, проте за результатом розгляду такого клопотання слідчим суддею було винесено ухвалу про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, визначивши строк для їх усунення в 72 години.

Після чого, прокурор, усунувши недоліки клопотання, своєчасно звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Відповідно до чого слідчий суддя вважає поважними причини пропуску строку звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні. Вказане обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, яке має ознаки речового доказу, не позбавляє таке майно доказової сили в кримінальному провадженні, а тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.

Сплив процесуального строку виконання обов`язку вжити заходи до збереження речових доказів не припиняє необхідності виконати цей обов`язок стороною обвинувачення і не тягне за собою припинення повноважень службової особи на здійснення обов`язкової дії. (Аналогічна правова позиція щодо правових наслідків пропуску строку виконання обов`язку детально висвітлена в Постанові Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі № 63/15845/2019).

Слідчий суддя, на підставі долучених до клопотання матеріалів, прийшов до висновку, що вилучене під час обшуку майно імовірно є речовими доказами в рамках кримінального провадження, оскільки може бути засобом для вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, а тому потребує збереження для подальшого дослідження з метою доказування або спростування факту вчинення кримінального правопорушення.

Так, транспортний засіб міг використовуватися для транспортування з метою збуту та збуту незаконно виготовленого пального, а тому може бути засобом для вчинення кримінального правопорушення, відповідає критеріям речових доказів в рамках кримінального провадження та потребує збереження з метою підтвердження/спростування факту його використання для здійснення протиправної діяльності.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що вилучене під час обшуку майно було визнано детективом речовими доказами у кримінальному провадженні відповідно до постанови детектива від 24.12.2024 року.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів, які можуть мати суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Отже, оскільки вилучене майно визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливої зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених особі пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу, неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, власник майна, в порядку ст. 174 КПК України, має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає, внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000006 від 07.08.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України задовольнити.

Накласти арешт із забороною розпорядження та користування на майно, яке було виявлено та вилучено 23.12.2024 року у ході проведення обшуку транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 », а саме на:

-транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 ».

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1