Справа №591/2322/25 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження 11-п/816/39/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим
УХВАЛА

Іменем України

27 березня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми подання голови Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_5 щодо направлення кримінального провадження № 591/2322/25 за скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про скасування постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим на розгляд до іншого суду,

установила:

24.03.2025 до Сумського апеляційного суду надійшло подання голови Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_8 щодо направлення кримінального провадження № 591/2322/25 за скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про скасування постанови ст. слідчого в ОВС Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Суми) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_9 від 25.02.2025 щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_7 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0003040 на розгляд до іншого суду, яке обґрунтовано тим, що в Зарічному районному суді м. Суми неможливо утворити склад суду для розгляду цього кримінального провадження, так як на суддів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 справи не розподіляються у зв`язку із різними підставами, а від суддів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_8 , визначених почергово для розгляду судової справи, надійшли заяви про самовідводи, які задоволені ухвалами цього суду, а у суддів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 відсутня відповідна спеціалізація і вони не є слідчими суддями, тому авторозподіл справи на них не здійснювався.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення розгляду подання не подавали, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд подання голови суду першої інстанції без участі сторін провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст подання голови суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи подання голови місцевого суду, колегія суддів вважає, що вказане подання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, відповідно ст. 6, 19 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, органи яких здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 125 Конституції України, ч. 1, 4 ст. 17 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», судоустрій України будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності і єдність цієї системи забезпечується, крім іншого: 1) єдиними засадами організації та діяльності судів; 3) обов`язковістю для всіх судів правил судочинства, визначених законом. При цьому судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно ст. 18 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон), суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. У випадках, визначених законом, а також за рішенням зборів суддів відповідного суду може запроваджуватися спеціалізація суддів з розгляду конкретних категорій справ. У місцевих загальних судах та апеляційних судах діє спеціалізація суддів із здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх. Судді (суддя), уповноважені здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, обираються з числа суддів відповідного суду зборами суддів цього суду за пропозицією голови суду або за пропозицією будь-якого судді цього суду, якщо пропозиція голови суду не була підтримана, на строк не більше трьох років і можуть бути переобрані повторно. Кількість суддів, уповноважених здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, визначається окремо для кожного суду зборами суддів цього суду. Судді, уповноважені здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, не звільняються від виконання обов`язків судді відповідної інстанції, проте здійснення ними таких повноважень ураховується при розподілі судових справ та має пріоритетне значення.

Місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом. Місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом. Юрисдикція місцевих судів щодо окремих категорій справ, а також порядок їх розгляду визначаються законом (ст. 22 Закону), а суддя місцевого суду здійснює правосуддя в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом (ст. 23 Закону).

Відповідно ч. 4-8 ст. 21 Закону, місцевий суд складається з суддів місцевого суду, з числа яких призначається голова суду та, у визначених законом випадках, заступник або заступники голови суду. З числа суддів місцевого загального суду обираються слідчі судді (суддя), які здійснюють повноваження з судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні в порядку, визначеному процесуальним законом. Кількість слідчих суддів визначається окремо для кожного суду зборами суддів цього суду. Слідчі судді (суддя) обираються зборами суддів цього суду за пропозицією голови суду або за пропозицією будь-якого судді цього суду, якщо пропозиція голови суду не була підтримана, на строк не більше трьох років і можуть бути переобрані повторно. До обрання слідчого судді відповідного суду його повноваження здійснює найстарший за віком суддя цього суду. Слідчий суддя не звільняється від виконання обов`язків судді першої інстанції, проте здійснення ним повноважень із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні враховується при розподілі судових справ та має пріоритетне значення.

Таким чином, у місцевих загальних судах за рішенням зборів суддів відповідного суду може запроваджуватися спеціалізація суддів, але виключно з розгляду конкретних категорій справ. При цьому ні судді, уповноважені здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, ні слідчі судді, ні інші судді місцевого загального суду не звільняються від виконання обов`язків судді відповідної інстанції, проте здійснення ними визначених вище повноважень ураховується при розподілі судових справ.

Тобто, «…визначення спеціалізації суддів у суді, в тому числі слідчих суддів, має забезпечити виключення випадків неможливості проведення автоматизованого розподілу справи або матеріалів кримінального провадження через відсутність суддів відповідної спеціалізації» (абз. 6 мотивувальної частини рішення № 18 РСУ від 11.06.2021).

Згідно підпункту 2.3.10, 2.3.12 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу (далі Положення), затвердженого рішенням РСУ № 39 від 24.11.2024 і погодженого наказом ДСА України № 529 від 29.11.2024 (із змінами, внесеними згідно із рішеннями РСУ від 26.03.2025 № 15, погодженими наказом ДСА України від 31.03.2025 № 119), збори суддів відповідного суду мають право запроваджувати спеціалізацію суддів з розгляду конкретних категорій судових справ. Спеціалізація суддів визначається із розрахунку розподілу не менше двох суддів на одну спеціалізацію. Збори суддів відповідного суду мають право визначати особливості здійснення автоматизованого розподілу судових справ, крім іншого, у випадках:

- стосовно суддів, щодо яких за рішенням зборів суддів запроваджується (змінюється) спеціалізація з розгляду конкретних категорій справ;

- у разі неможливості визначення судді-доповідача з числа суддів відповідної спеціалізації (судової палати), у разі неможливості визначити склад колегії з числа суддів відповідної спеціалізації (судової палати);

- у інших передбачених законом випадках, через які суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ (в тому числі і у випадку обрання щодо судді запобіжного заходу з покладанням на нього обов`язків, які унеможливлюють здійснення ним правосуддя або участь у розгляді судових справ, та/або у випадку ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя).

Відповідно підпункту 2.3.19 п. 2.3 Положення, автоматизований розподіл судових справ між суддями в судах, в яких відсутня спеціалізація або її застосування неможливе, здійснюється між усіма суддями. «Це означає, що в суді, в якому рішенням загальних зборів суддів визначено спеціалізацію суддів, у випадках, коли її застосування неможливе, автоматизований розподіл судових справ повинен здійснюватися між усіма суддями незалежно від їхньої спеціалізації. Іншими словами, застосовується принцип універсальності суддів, які можуть бути залучені до розгляду будь-якого провадження, яке відповідає предмету відання загального суду. При застосуванні правил внутрішньої спеціалізації суддів потрібно виходити з єдності правового статусу судді, що передбачає можливість здійснення ним правосуддя у будь-якій справі, віднесеній до юрисдикції конкретного суду (за винятком тих випадків, що прямо передбачено законом)» (абз. 12, 13 мотивувальної частини рішення № 18 РСУ від 11.06.2021).

З аналогічних питань у рішенні від 17.11.2020 № 42 РСУ вже висловлювала свою позицію про те, що можливість запровадження спеціалізації суддів у місцевих загальних судах ґрунтується виключно на необхідності оптимізації роботи суду щодо розгляду конкретних категорій справ, і не може перешкоджати здійсненню кримінального провадження судом, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення, та бути підставою для передачі кримінальних проваджень до інших судів.

Аналогічної позиції притримується також Верховний Суд (лист вих № 543/0/2-21 від 23.02.2021), згідно якої «запроваджена зборами відповідного суду спеціалізація суддів не може бути підставою для відмови в доступі до правосуддя в конкретному суді».

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1, 2 ст. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Відповідно ч. 1, 2 ст. 21 КПК, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону (включаючи територіальність, спеціалізацію та інстанційність), і кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як убачається з подання голови суду в Зарічному районному суді м. Суми неможливо утворити склад суду для розгляду кримінального провадження № 591/2322/25 за скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про скасування постанови ст. слідчого в ОВС Четвертого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Суми) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_9 від 25.02.2025 щодо відмови ОСОБА_7 у задоволенні заяви про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0003040.

Так, згідно подання голови суду суддя ОСОБА_10 перебуває у відпустці по догляду за дитиною, суддя ОСОБА_11 у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, суддя ОСОБА_12 відсторонений від здійснення правосуддя через кримінальне провадження відносно нього, суддя ОСОБА_13 знаходиться у відпустці, а судді ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не здійснюють розгляд кримінальних проваджень (відсутня відповідна спеціалізація у суді) і не є слідчими суддями.

Що стосується інших суддів місцевого суду ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_8 , то ухвалами Зарічного районного суду м. Суми від 10.03.2025, 11.03.2025 та 21.03.2025 були задоволені заяви цих суддів про самовідводи в даному кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у районному суді існує достатня кількість суддів, окрім суддів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_8 (після задоволення самовідводів), які можуть здійснити розгляд кримінального провадження № 591/2322/25 за скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , а саме судді цього суду ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Колегія суддів наголошує, що зміна територіальної юрисдикції є виключенням із загального (основного) правила, згідно якого скарга про скасування постанови слідчого подається заінтересованою особою до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, і відбувається лише за певних, чітко визначених у законі обставин і виключно апеляційним судом у межах його юрисдикції, а не зборами суддів чи головою місцевого суду. Ці повноваження апеляційного суду є дискреційними на підставі ч. 2 ст. 34 КПК, оскільки поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного тощо.

Що стосується повноважень зборів місцевого загального суду, то останні, хоч і на свій розсуд, але (колегія суддів наголошує) з обов`язковим урахуванням вимог кримінального процесуального законодавства України, визначають слідчих суддів у кількості, необхідній для забезпечення завдань цього місцевого суду, передбачених ст. 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», тобто зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК), що не дотримано головою суду. При цьому, згідно ч. 2 ст. 126 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» діяльність органів суддівського самоврядування, до яких відносяться і збори суддів місцевого суду, має сприяти створенню належних організаційних та інших умов для забезпечення нормальної діяльності судів і суддів, утверджувати незалежність суду тощо, а не штучно створювати ситуацію, за якої унеможливлюється розгляд кримінальних проваджень, віднесених законом до компетенції цього місцевого суду. При цьому будь-яких квот граничної мінімальної чи максимальної чисельності слідчих суддів у конкретному місцевому суді кримінальне процесуальне законодавство не містить, окрім ситуації, якщо склад суду складається із 3 суддів (у такому разі кількість слідчих суддів не може бути меншою 2 суддів), хоч кількість слідчих суддів у суді і визначається зборами суддів та, як правило, не може перевищувати 50% від фактичної чисельності суддів, які здійснюють правосуддя (абз. 2, 3 підпункту 2.3.36 п. 2.3 Положення), оскільки це правило не є імперативним.

Колегія суддів наголошує, що відповідно ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства, крім іншого, є: 9) обов`язковість судового рішення, а згідно ст. 129-1 Основного Закону суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Ухвала суду, що набрала законної сили в порядку, визначеному КПК, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України, у тому числі іншими суддями чи відповідним судом (п. 14 ч. 1 ст. 7 і ч. 2 ст. 21 КПК), а згідно ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом, зокрема, як вже зазначено вище, ч. 2 ст. 34 КПК. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом (ч. 1, 2 і 4 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв`язку з цим, є цілком зрозумілою одна із основних (загальних) засад судочинства це право на повноважний суд, згідно якої ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб, в тому числі і зборів суддів (ч. 1 і 2 ст. 8 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне відмовити голові суду у задоволенні її подання про направлення кримінального провадження до іншого суду.

Керуючись ст. 34 КПК України,

постановила:

Відмовити голові Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_19 у задоволенні її подання про направлення кримінального провадження № 591/2322/25 за скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 щодо скасування постанови слідчого щодо відмови у визнанні потерпілим ОСОБА_7 на розгляд до іншого суду, а матеріали цього провадження повернути для розгляду до Зарічного районного суду м. Суми.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3