ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/789/25 Справа № 192/3161/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадженняза апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року про відмову у звільненні від покарання на підставі ч.2 ст.74 Кримінального кодексу України (далі- КК),-

В С Т А Н О В И Л А:

25 грудня 2024 року до Солонянського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява засудженого ОСОБА_7 з проханням привести призначене йому покарання у відповідність до Закону України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Ухвалою місцевого суду було відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 у звільненні від призначеного вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.05.2024 покарання відповідно до ч.2 ст.74 КК у зв`язку з прийняттям закону про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, передбачену ст.185 КК.

Не погодившись з рішенням суду засудженим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій він просить переглянути рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року та зменшити йому частину призначеного покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК)суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначив, що засуджений вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.05.2024 за ч.4 ст.185 КК за вчинення крадіжки 05 березня 2022 року на суму 4652,77 грн до 5 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням, призначеним за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17.11.2022, остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Також місцевий суд зазначив, що оскільки вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.05.2024 ОСОБА_7 засуджено за вчинення 05.03.2022 крадіжки на суму 4652,77 грн та сума викраденого становить більше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян 2481 грн, що є кримінальним правопорушенням, тому підстав для його звільнення від покарання на підставі ч.2 ст.74 КК відсутні.

При цьому суд вказав, що вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17.11.2022 не є вироком, який виконується ДУ Солонянська виправна колонія (№21), а тому Солонянський районний суд Дніпропетровської області не має права вирішувати питання звільнення від покарання за цим вироком в порядку ч.2 ст.74 КК.

Між тим з такими висновками місцевого суду не погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

За приписами п.2 ч.2 ст.539 КПК клопотання (подання/заяви) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Отже оскільки засуджений ОСОБА_7 на час звернення до суду відбував покарання у ДУ Солонянська виправна колонія (№21), тому питання пов`язані з виконанням вироку у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України, повинні вирішуватися Солонянським районним судом Дніпропетровської області.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024 (далі Закон № 3886-ІХ).

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції, якою збільшено розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, який застосовується для визначення кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

З цього приводу об`єднана палата ККС ВС у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24) зробила висновок про те, що питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Закону № 3886-IX, вирішується судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Як убачається з наданих апеляційному суду матеріал судового провадження, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.05.2024, яким йому призначено покарання за ч.4 ст.185 КК у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17.11.2022, остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі (а.п.13-15).

Зміст вироку Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.05.2024 свідчить про те, що ОСОБА_7 був визнаний винним у вчиненні 05 березня 2022 року крадіжки майна потерпілого ОСОБА_8 на загальну суму 4 652,77 грн та його дії кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК, як маємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2021 року в сумі 2481 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2022 році складала 1240,50 грн.

Таким чином, відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК, у 2022 році становила - 2481 грн.

Отже, оскільки вартість майна, у викрадені якого визнано винуватим ОСОБА_7 за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.05.2024 складає 4 652 грн 77 коп, тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для застосування Закону № 3886-ІХ саме за цим вироком.

Натомість місцевий суд не врахував, що остаточне покарання за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.05.2024, за яким наразі засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, було призначено за правилами ч.4 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17.11.2022.

Зміст вироку Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17.11.2022 свідчить про те, що ОСОБА_7 було визнано винним та засуджено за ч.ч.3,4 ст.185, ст.395 та ч.1 ст.70 КК до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_7 покаранню за цим вироком, приєднано частково невідбутне покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07.10.2021, та остаточно ОСОБА_7 було призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. (а.п.9-12).

Разом з цим, як убачається зі змісту вироку Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07.10.2021, засудженого ОСОБА_7 було визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75,76 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладенням відповідних обов`язків (а.п.17-19).

Отже вищенаведене свідчить про те, що всі три вироки відносно засудженого ОСОБА_7 є взаємопов`язаними та підлягають перевірці на відповідність Закону №3886-ІХ, оскільки приведення кожного з цих вироків у відповідність до Закону №3886-ІХ можуть мати для засудженого правові наслідки у призначені остаточного покарання, як за правилами ч.4 ст.70 КК, так і за правилами ч.1 ст.71 КК.

Натомість суд першої інстанції обмежився перевіркою на відповідність Закону №3886-ІХ лише вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.05.2024, залишивши безпідставно поза увагою вироки Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17.11.2022 та Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07.10.2021.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.1 ст.410 КПК неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч.1 ст.412 КПК).

Отже, на переконання апеляційного суду, викладені обставини вказують на неповноту судового розгляду, оскільки оскаржуване рішення прийняте місцевим судом з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому відповідно до ч.1 ст.415 КПК можуть бути усунуті лише при новому розгляді у суді першої інстанції.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

На підставі викладено, керуючись статтями 404, 407, 409, 410, 412, 415 та 418, 419 КПК, коллегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року скасувати та призначити нового розгляду у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4