КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ТОВ «Конектіс Груп» на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.12.2024 задоволено частково клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке виявлене та вилучене під час проведення 27.11.2024 обшуку, а саме: автомобіль, яким користується підозрюваний ОСОБА_9 , марки LAND ROVERRANGE ROVER, 2023 року випуску, коричневого кольору, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ТОВ «Конектіс Груп», із забороною його відчуження та розпорядження.

В задоволенні іншої частини клопотання (в частині арешту ключів од вказаного транспортного засобу) - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_7 в інтересах власника майна ТОВ «Конектіс Груп» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

_____________________________________________________________________________

Справа 757/56668/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1176/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що приймаючи рішення про накладення арешту, слідчий суддя не переконався в наявності доказів, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, та не з`ясував питання обґрунтованості підозри.

ТОВ «Конектіс Груп» є власником арештованого автомобіля, який в подальшому передано в оренду ТОВ «АТЛ-Автосервіс» та у свою чергу закріплено за ОСОБА_9 .

Жодним із долучених до клопотання документів не підтверджено, що придбаний ТОВ «Конектіс Груп» автомобіль має будь-яке відношення до кримінального провадження.

Прокурор у клопотанні не зазначив та належним чином не обґрунтував, яким чином вказане майно має відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення кримінального правопорушення могли залишитись на ньому та чи можна взагалі його використовувати як речовий доказ у кримінальному провадженні.

Крім того, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2024 надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля LAND ROVER RANGE ROVERд.н.з. НОМЕР_2 лише з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини кримінального правопорушення, а саме для виявлення та вилучення договорів між Sinclair&Wilde LTD та Міністерством оборони України, фінансово-господарських документів Grup Іmрех Tekstil TasarimSanayi veDis Ticaret A.S., ТОВ «Рекламний текстиль».

При цьому, зазначеною ухвалою дозвіл на виявлення та вилучення самого автомобіля надано не було, оскільки досудове розслідування здійснюється за фактом шахрайства щодо умов договорів поставки текстильної продукції.

Будь-яких зазначених в ухвалі слідчого судді документів або речей, які мають відношення до кримінального провадження, в ході проведення обшуку автомобіля виявлено не було, що підтверджує ту обставину, що автомобіль не має жодного відношення до розслідуваного кримінального провадження.

Вищевказаний автомобіль постановою слідчого від 28.11.2024 визнано речовим доказом, без будь-якого мотивування або обґрунтування.

Крім того, вказане клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без повідомлення та участі власника майна або його представника, а також подане прокурором клопотання не було розглянуто у дводенний строк з дня його надходження, що не відповідає вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ТОВ "Конектіс Груп", який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без участі власника майна або його представника.

Згідно даних супровідного листа Печерського районного суду міста Києва, копію ухвали слідчого судді направлено ОСОБА_9 06.12.2024. Разом з тим, даних про вручення ОСОБА_9 або його представнику копії оскаржуваної ухвали, матеріали справи не містять.

Як зазначив апелянт, копію оскаржуваної ухвали було отримано представником власника майна 25.12.2024, тоді як подано апеляційну скаргу 30.12.2024, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що апеляційна скарга подана в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001064 від 04.06.2024 за підозрою ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування у межах даного кримінального провадження розслідуються обставини вчинення учасниками організованої групи ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 заволодіння шляхом обману грошовими коштами в особливо великому розмірі, виділеними з державного бюджету на потреби Збройних Сил України.

27.11.2024 ОСОБА_9 , який обіймав посаду радника заступника Міністра оборони України,повідомлено про підозру в організації закінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого в особливо великому розмірі організованою групою; організації закінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно в особливо великому розмірі організованою групою, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законами України № 270-VI від 15.04.2008, № 2617-VIII від 22.11.2018); та в організації заволодінь чужим майном шляхом обману (шахрайств), вчинених повторно в особливо великих розмірах організованою групою, тобто у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законами України № 270-VI від 15.04.2008, № 2617-VIII від 22.11.2018).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2024 надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля, яким користується підозрюваний ОСОБА_17 , а саме автомобіля марки LAND ROVER RANGE ROVER, 2023 р.в., коричневого кольору, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить «Конектіс Груп».

27.11.2024 проведено обшук вищевказаного транспортного засобу, в ході якого прийнято рішення про його вилучення та подальшу передачу на спецмайданчик ГУНП в м. Києві, що знаходиться за адресою вул. Каштанова, 66, м. Обухів, Київська область.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.12.2024 задоволено частково клопотання прокурора та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке виявлене та вилучене під час проведення 27.11.2024 обшуку, а саме: автомобіль, яким користується підозрюваний ОСОБА_9 , марки LAND ROVER RANGE ROVER, 2023 року випуску, коричневого кольору, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ТОВ «Конектіс Груп», із забороною його відчуження та розпорядження.

В задоволенні іншої частини клопотання (в частині арешту ключів од вказаного транспортного засобу) - відмовлено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена в частині накладення арешту на автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER, 2023 року випуску, коричневого кольору, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ТОВ «Конектіс Груп», із забороною його відчуження та розпорядження, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо арешту вказаного транспортного засобу.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості відмови у накладенні арешту на ключі до вищевказаного автомобіля ніким не оскаржена, а відтак колегією суддів не перевіряється.

З висновками слідчого судді суду першої інстанції про наявність підстав для арешту автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER, 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який перебував у користуванні підозрюваного ОСОБА_9 , з метою збереження як речового доказу, погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на вилучений транспортний засіб, з тих підстав, що вказаний автомобіль може містити відомості, які мають значення для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, у встановленому законом порядку визнаний речовим доказом у межах кримінального провадження № 0001064, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучений транспортний засіб, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, передане, пошкоджене, відчужене або зникнути.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання апелянта на невідповідність вилученого транспортного засобу критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучений транспортний засіб міг використовуватися ОСОБА_9 під час вчинення кримінального правопорушення, та може містити відомості, які мають значення для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для арешту даного майна як речових доказів з метою збереження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Посилання апелянта на те, що власником транспортного засобу є ТОВ «Конектіс Груп», не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

При цьому, в апеляційній скарзі не оспорюється та обставина, що вилучений транспортний засіб перебував у користуванні підозрюваного ОСОБА_9 .

Доводи апеляційної скарги про те, що вилучення автомобіля відбулося без належних підстав, оскільки ухвалою слідчого судді про надання дозволу на обшук не було дозволено його вилучення, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Так, як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

З урахуванням наведеного, відсутність прямого дозволу на вилучення LAND ROVER RANGE ROVER, 2023 p.в., коричневого кольору, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2024 про дозвіл на обшук даного автомобіля, не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна, ураховуючи дотримання прокурором вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

Посилання представника власника майна на недотримання слідчим суддею передбаченого ч. 1 ст. 172 КПК України строку розгляду клопотання про арешт майна, не є визначено законом безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ТОВ «КОНЕКТІС ГРУП» залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3