ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1459/25 Номер провадження 11-сс/814/216/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника підозрюваногоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , у інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 06 лютого 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 листопада 2024 року за №0001370, задоволено клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією в м. Полтава) ТУ ДБР у м. Полтава ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 05 квітня 2025 року, підозрюваному

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю РФ, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у ст.177 КПК України, особу підозрюваного та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Водночас слідчий суддя дійшов висновку про застосування зазначеного вище запобіжного заходу без визначення розміру застави ОСОБА_8 на підставі ч.4 ст.183 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 06 лютого 2025 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту або застави. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя не врахував: надані підозрюваним у ході його допиту показання та в судовому засіданні пояснення щодо обставин і мотивів самовільного залишення ним військової частини; те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , який не судимий, має у власності житло.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку підозрюваного та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, вивчила матеріали провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Першим слідчим відділом (із дислокацією в м. Полтава) ТУ ДБР у м. Полтава здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 листопада 2024 року за №0001370 (а.п.6).

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, в умовах воєнного стану в порушення приписів ст.ст.65, 68 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.ст.1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від неї, 02 жовтня 2024 року приблизно об 11 годині без поважних причин самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 та незаконно перебував поза її межами понад три доби, не вживаючи жодних заходів для повернення у вказану військову частину або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, а саме до моменту його затримання 05 лютого 2025 року о 16 годині 45 хвилин.

05 лютого 2025 року слідчим ОСОБА_9 за погодженням із прокурором ОСОБА_6 повідомлено ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України самовільного залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби в умовах воєнного стану (а.п.66-71).

06 лютого 2025 року слідчий ОСОБА_9 за погодженням із прокурором ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава з клопотанням про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, мотивуючи подане клопотання наявністю: обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, ризиків, визначених у п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, неможливістю інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам, і, посилаючись на приписи ч.8 ст.176 КПК України (а.п.1-72).

Слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого, застосував ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Слідчий суддя вказав, що зазначені в клопотанні обставини необхідності затосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мають місце, підтверджуються достатніми на цьому етапі розслідування доказами, і у висновках, які зробив орган досудового розслідування, чогось необґрунтованого чи довільного не встановлено. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

За практикою Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Нечипорук та Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року констатовано, що термін "обґрунтована підозра" означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 року у справі 2Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства").

Необхідність застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу учасниками провадження не оспорюється.

Разом з цим, розглядаючи клопотання про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у ст.177 КПК України, особу підозрюваного та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 зазначеного вище злочину підтверджується зібраними в кримінальному провадженні вагомими доказами, зокрема, даними: акта службового розслідування військової частини НОМЕР_1 з доданими матеріалами, в яких за результатами ретельної перевірки обставин (зокрема, причин і умов) залишення підозрюваним військової частини встановлено, що починаючи з 11 години 02 жовтня 2024 року військовослужбовець ОСОБА_8 , діючи умисно, без поважних причин, самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , на телефонні дзвінки не відповідав, у ході розшукових заходів місце його перебування військовій частині встановити не вдалося (а.п.10-14); протоколів допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (військовослужбовців частини, де проходив службу підозрюваний) від 20 листопада 2024 року, які підтвердили те, що 02 жовтня 2024 року об 11 годині під час шикування було виявлено відсутність ОСОБА_8 , який самовільно залишив місце дислокації військової частини, на телефонні дзвінки не відповідав, попередньо на стан здоров`я скарг не висловлював (а.п.45-52); медичної довідки військової частини НОМЕР_1 від 15 жовтня 2024 року про те, що підозрюваний починаючи з 24 серпня 2024 року за медичною допомогою не звертався, на лікуванні не перебував і на проходження військово-лікарської комісії не направлявся (а.п.22); повідомлення військової частини НОМЕР_2 від 08 жовтня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_8 у період часу з 02 жовтня 2024 року й у цій військовій частині на стаціонарному лікуванні не знаходився, в інші лікувальні заклади не направлявся (а.п.39); протоколу затримання підозрюваного від 05 лютого 2025 року о 16 годині 45 хвилин поза межами місця дислокації військової частини (а.п.53-57), та іншими доказами в кримінальному провадженні.

При цьому, колегія суддів зауважує, що на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів правильно визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра в якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Ураховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження в цьому кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. За практикою Європейського суду з прав людини, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що і має місце в досліджуваній ситуації.

У свою чергу, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів погоджується з наявністю наведених у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, наявні у справі факти та обставини, на які посилається орган досудового розслідування в клопотанні та доведені прокурором у судовому засіданні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що, в свою чергу, дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу з метою забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.178 КПК України колегія суддів, ураховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому тяжкого злочину, пов`язаного із умисним самовільним залишенням місця дислокації військової частини й незаконним перебування поза її межами тривалий проміжок часу (більше 4 місяців) без вжиття жодних заходів для повернення в неї до моменту його затримання, що в умовах воєнного стану має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений створенням загрози заподіяння тяжких і невідворотних наслідків невизначеному колу осіб, зниженням рівня бойової готовності військової частини, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим від 5 до 10 років позбавлення волі, наявність ряду ризиків, визначених у п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, дані про особу підозрюваного та його поведінку в їх сукупності, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен запобігти вказаним ризикам, забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , що також убачається з положень ч.8 ст.176 КПК України, в силу яких під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене вище, слідчий суддя, в ході прийняття рішення про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, й зазначені обставини підтверджені достатніми даними.

На цьому етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним стороною обвинувачення, і є необхідним до застосування, що виключає можливість обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й особистого зобов`язання, домашнього арешту чи застави, про що порушується питання в апеляційній скарзі.

Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_8 не судимий, має опіку над бабою, однак ці дані з огляду на викладені вище обставини в їх сукупності не спростовують висновки слідчого судді про неможливість запобігти ряду ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, в разі незастосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та не вказують на можливість обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі в силу імперативних приписів ч.8 ст.176 КПК України. При цьому, слід зазначити, що саме із займаною підозрюваним військовою посадою висновується вчинення ним інкримінованого тяжкого злочину, обставини якого свідчать про умисне ігнорування ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків шляхом самовільного залишення військової частини на тривалий строк і неналежну поведінку підозрюваного. Згідно з даними службової характеристики ОСОБА_8 за місцем проходження служби характеризується негативно, як безвідповідальний військовослужбовець (а.п.21).

Абзацом 3 ч.4 ст.183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, в тому числі ч.5 ст.407 КК України.

Ураховуючи встановлений ряд ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, обставини інкримінованого ОСОБА_8 тяжкого злочину в умовах воєнного стану, пов`язані з грубим ігноруванням підозрюваним покладених на нього обов`язків, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, то невизначення слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали розміру застави ОСОБА_8 , як наслідок, є правильним.

Тому зазначені в апеляційній скарзі доводи, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 06 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4