Справа № 496/8130/23
Провадження № 1-кп/496/128/25
У Х В А Л А

24 січня 2025 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Біляївського районного суду Одеської області угоду про визнання винуватості від 22.11.2023 року за обвинувальним актом у кримінальному провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Біляївського районного суду Одеської області надійшли для розгляду обвинувальний акт та додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, з угодою про визнання винуватості від 22.11.2023 року, яка укладена між прокурором третього відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіальних управліннях ДБР Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_4 , які ухвалою призначені до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

В підготовчому засіданні прокурор зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Захисник ОСОБА_4 в підготовчому засіданні не заперечував щодо затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між його підзахисним та прокурором, вважаючи, що умови угоди не суперечать вимогам кримінально-процесуального закону і саме форма угоди відповідає вимогам КПК України.

Суд, ознайомившись з обвинувальним актом, угодою про визнання винуватості, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Пунктами 3, 4 ч.1 ст. 470 КПК України встановлено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, а також наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Крім того, відповідно до ст.472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються: сторони угоди; формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (обов`язкова складова змісту угоди); обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце) (тобто, необов`язкова чи субсидіарна складова змісту угоди); умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення; узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням; умови застосування спеціальної конфіскації; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо існують обґрунтовані підстави вважати, що умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, умови угоди не відповідають інтересам суспільства, відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга №6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, а саме в одержанні неправомірної вигоди для себе у розмірі 6400 доларів США за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Під час досудового розслідування, а саме 22.11.2023 року між прокурором та підозрюваним, за участю захисника укладено угоду про визнання винуватості.

У запропонованій до затвердження судом угоді про визнання винуватості від 22.11.2023 року зазначено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, яке згідно ст.12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів.

При цьому, виходячи з того, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, щиро розкаявся у вчиненому, відсутність обставин, які б обтяжували покарання, сторони досягли домовленості щодо призначення підозрюваному покарання за ч.2 ст.369-2 КК України у виді штрафу в розмірі 5000 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн. без врахування положення ч.2 ст.53 КК України, відповідно до якої за скоєння злочину, за який передбачене основне покарання у вигляді штрафу понад 3 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір штрафу не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої злочином.

Поряд з тим, сторони взагалі не дійшли згоди та не зазначили питання щодо застосувати в порядку ст.96-2 КК України, ч.9 ст.100 КПК України спеціальної конфіскації грошових коштів у сумі 6400 доларів США, одержаних ОСОБА_5 внаслідок вчинення злочину.

Як вбачається зі змісту угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та підозрюваним, такий вимогам ст.472 КПК України не відповідає, оскільки не містить відомостей про істотні для відповідного кримінального провадження обставини.

Що стосується інтересів суспільства, слід вказати, що суспільний інтерес - це інтерес суспільства або усередненого (репрезентативного) представника цієї спільноти, пов`язаного із забезпеченням його благополуччя, стабільності, безпеки та сталого розвитку. Термін має широке поширення в контексті протиставлення громадських і особистих інтересів. При цьому передбачається, що громадські інтереси не можуть бути зведені до інтересів окремих громадян. Держава є тим органом, який функціонує в суспільстві для формулювання і захисту громадських інтересів.

Суд звертає увагу, на те, що, оскільки угода про визнання винуватості укладена у провадженні щодо нетяжких злочинів, в угоді відсутнє обґрунтування забезпечення співвідношення суспільного інтересу та приватного інтересу підозрюваного, обвинуваченого.

У цьому випадку інтерес держави (суспільства), щодо призначення належного покарання винним, може підпорядковуватися зацікавленості у підвищенні ефективності досудового розслідування. Тобто в обмін на узгоджену міру покарання обвинувачений мав би сприяти викриттю співучасників злочинів, повідомляти схему злочинної діяльності, тощо, чого не відображено в представленій суду угоді.

Разом з тим, аналізуючи зміст угоди про визнання винуватості, суд доходить висновку, що вказана угода не відповідає вищезазначеним критеріям, оскільки умови угоди не відповідають інтересам суспільства. Крім зобов`язання ОСОБА_5 беззастережно визнати обвинувачення, така не містить жодних інших зобов`язань, а спрямована лише винятково на задоволення приватного інтересу обвинуваченого в частині призначення пом`якшеного покарання.

Оскільки при перевірці угоди на відповідність вимогам КПК України встановлено, що вона укладена з суттєвими порушеннями КПК України, укладення угоди про визнання винуватості буде суперечити інтересам суспільства, суперечать вимогам Закону, суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови у затвердженні укладеної угоди і вважає за необхідне продовжити підготовче судове засідання у кримінальному провадженні у загальному порядку.

Відповідно до ст. 314 КПК України після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти одне з рішень, передбачених частиною 3 цієї статті, зокрема затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

При цьому, пункт 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» визначає, що якщо угоди (незалежно від її виду) досягнуто під час досудового розслідування, після виконання процесуальних дій, передбачених статтями 290, 291 КПК України, складений слідчим та затверджений прокурором обвинувальний акт, разом із підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Відповідно до п.18 зазначеної Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом ІІІ КПК України; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

Роз`яснити сторонам, що повторне звернення з угодою з тим самим підозрюваним в одному кримінальному провадженні допускається одноразово у разі усунення підстав, на основі яких суд відмовив у затвердженні такої угоди.

Керуючись ст.ст. 370-372, 470, 472, 474 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 22.11.2023 року між прокурором третього відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіальних управліннях ДБР Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 000256 від 25.07.2023 року за обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 369-2 КК України - відмовити.

Розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, продовжити, повернувшись до проведення підготовчого судового засідання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1