Справа № 333/911/25
Провадження № 1-кп/333/551/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

захисника обвинувачених: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

захисника обвинувачених: ОСОБА_9

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні, в залі суду, матеріали по кримінальному провадженню №0001687 від 09.11.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України. Відносно обвинувачених діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зі строком дії до 10.02.2025 р.

В підготовчому судовому засіданні процесуальний прокурор просив продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, зокрема і ОСОБА_4 , ще на 60 днів, в зв`язку з тим, що продовжують існувати ризики, що обвинувачений ОСОБА_4 буде переховуватися від суду, вчинить інше кримінальне правопорушення. Вважає, що більші м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вищевказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник заперечували відносно продовження строку тримання під вартою, посилаючись на те, що заявлені ризики не доведені. Вважають, що є підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , де останнім часом мешкав у товариша. Обвинувачений також просив врахувати, що він є внутрішньо переміщеною особою, до війни постійно мешкав в м. Енергодарі Запорізької області, мешкаючи в м. Запоріжжі мав підробітки на будівництві.

Інші обвинувачені та їх захисники підтримали позицію обвинуваченого ОСОБА_4 щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Потерпілі не з`явилися в підготовче судове засідання.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, обвинувальний акт і додані до нього матеріали, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статтей 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу..

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

В межах цього кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується в скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, поєднаних із застосуванням насильства, з корисливих мотивів. Санкціями статтей інкримінованих обвинуваченому злочинів передбачено, зокрема і покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року (п. 36) ЄСПЛ вказав, «…Суд зазначає, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункти 80-81, рішення від 26 липня 2001 року)…».

Відповідно до пункту 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, «…Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування або повторного вчинення злочинів. Суд визнає, що з огляду на серйозність обвинувачень, висунутих проти заявника, органи влади мали підстави вважати, що існування такого ризику було встановлено із самого початку. Однак, Суд неодноразово наголошував, що тяжкість обвинувачень сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів запобіжного ув`язнення..».

Обвинувачений ОСОБА_4 вважається раніше не судимим, але вже притягувався за вчинення кримінальних правопорушень. Наразі він офіційно не працевлаштований, відомості про інші джерела доходів відсутні, стійких соціальних зв`язків ОСОБА_4 не має: неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, є внутрішньо переміщеною особою, фактично не мешкає за місцем реєстрації як внутрішньо переміщеної особи. Зазначає, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому докази, які підтверджують законність підстав проживання в даному житловому приміщенні, в матеріалах справи відсутні.

Вищевказані обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суть інкримінованих злочинів та їх корисливий характер, тяжкість можливого покарання за ці злочини, вказують, що наразі продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду та вчинення ним нового корисливого чи насильницького злочину. З існуванням вищевказаних ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, погодився також суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційних скарг обвинувачених на ухвали слідчого судді про застосування відносно них даного запобіжного заходу.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , тяжкість інкримінованих злочинів, стадію судового процесу, відсутність підтвердження законності підстав проживання за вказаною обвинуваченим адресою, інформації щодо власників цього житла та їх згоди на перебування обвинуваченого в цьому житлі під дією запобіжного заходу, суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть наразі запобігти існуючим ризикам.

Протипоказань щодо перебування в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, у обвинуваченого ОСОБА_4 немає.

З огляду на особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суспільної небезпечності інкримінованих злочинів, вагомості існуючих ризиків, настання яких може перешкодити об`єктивному справедливому розгляду справи в розумні строки, суд дійшов висновку, що діючий запобіжний захід є найбільш ефективним у досягнення вищевказаної процесуальної мети, тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 ще на 60 днів.

Враховуючи стадію судового процесу, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суть інкримінованих злочинів, зокрема обвинувачення у вчиненні ним злочинів із застосуванням насилля, суд скориставшись своїм процесуальним правом, передбаченим ч. 3 ст. 183 КПК України, не визначає обвинуваченому ОСОБА_4 заставу у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 315, 372, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого), запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», строком на 60 діб, а саме: з 05.02.2025 року по 05.04.2025 року.

Строк дії ухвали, до 05.04.2025 року.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1