справа № 732/1671/24
провадження № 1-кп/732/110/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2024 місто Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

в присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня кримінальне провадження № 0000157 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, одруженого, має на утриманні 3 малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу статті 89 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

29.08.2024 близько 13 год 00 хв, ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на території міського пляжу, що на березі річки Чибриж, на відставні близько 100 метрів від Городнянського історично-краєзнавчого музею, який розташований по АДРЕСА_2 , розуміючи, що банківська картка № НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк», держателем якої являється ОСОБА_5 , йому не належить та жодних прав на неї він не має, усвідомлюючи, що картка та наявні на ній грошові кошти є чужою власністю, діючи умисно, маючи умисел, спрямований на привласнення офіційного документа, маючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи на меті подальше використання цієї картки у власних злочинних корисливих цілях, а саме для заволодіння коштами, скориставшись відсутністю уваги держателя банківської картки, викрав вказану банківську картку, яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», пп. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1 п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, а саме є електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку НОМЕР_2 відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_5 , позбавивши таким чином останнього можливості використовувати зазначену картку за призначенням, тобто умисно викрав вказаний офіційний документ та використовував його на свій розсуд.

Окрім цього, в умовах воєнного стану, введеного на всій території України згідно Указу Президента України № 64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, в подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України від 07.08.2024 № 469/2024, затвердженого Законом України від 23.07.2024 № 3891-ІХ, з 05 год 30 хв 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, а саме 30 серпня 2024 року о 10:56 год та 10:57 год ОСОБА_4 , діючи умисно та з корисливих мотивів, з метою зняття грошових коштів, маючи безперешкодний доступ до банківської картки № НОМЕР_1 , оскільки ПІН-код доступу до неї йому раніше добровільно розголосив держатель картки ОСОБА_5 , в банкоматі магазину «Товари повсякденного попиту» АТ КБ «ПриватБанк», за адресою: АДРЕСА_3 , здійснив дві (одна за одною) транзакції зі зняття грошових коштів із зазначеної банківської картки на загальну суму 15800 грн. (8000 грн, 7800 грн)

Таким чином, ОСОБА_4 в період з 10:56 год по 10:57 год викрав з банківської картки клієнта АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 № НОМЕР_1 кошти на загальну суму 15800 грн, якими розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_5 матеріальних збитків на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України, визнав, обставини справи, які викладені в обвинувальному акті, не оспорював. Показав, що він у кінці літа 2024 року на початку осені 2024 року (точної дати не пригадає) знаходився у компанії з потерпілим ОСОБА_5 на березі річки Чибриж, і коли вони захотіли купатися, то роздягаючись, і поклавши свої речі, у ОСОБА_5 з барсетки випала картка АТ КБ «ПриватБанк», яку обвинувачений одразу підібрав і поклав собі у кишеню. На наступний день він приїхав до м. Городня та близько 10 години ранку зняв кошти в банкоматі, за перший раз зняв 8000 грн, а за другий раз 7600 чи 7800 грн (точної суми він не пригадає), банківську картку викинув у смітник, який знаходився поруч з банкоматом, а зняті кошти він витратив на продукти харчування та спортивний костюм, який купив своїй дружині. Згодом, приблизно через тиждень, до нього прибули працівники поліції, які повідомили, що він підозрюється у вчиненні крадіжки чужих коштів, і він разом з ними поїхав до відділення поліції, а там він розповів про всі обставини вчинених кримінальних правопорушень. До судового розгляду він повністю відшкодував потерпілому завдану злочином шкоду, попросив у потерпілого вибачення, наразі вони спілкуються. У вчиненому обвинувачений кається.

Потерпілий ОСОБА_5 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з`явився.

25.10.2024 потерпілий ОСОБА_5 подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, щодо міри покарання покладається на розсуд суду, претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, цивільний позов заявляти не буде (а. с. 21).

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненому, ніхто з учасників судового провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, а також доведеність винуватості обвинуваченого та кваліфікацію його дій, учасники справи вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, а також процесуальних рішень, прийнятих в ході досудового розслідування.

Допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчиненого кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку, що інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_4 діяння повністю доведені і правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, та за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому та потреби у його відбуванні, суд керується загальними засадами призначення покарання, передбаченими ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу винної, позицію сторони обвинувачення, висловлену в судових дебатах.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком; кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується як особа, яка не має компрометуючих даних, від жителів села надходили на нього скарги, одружений, має трьох дітей дошкільного віку. Згідно із довідкою КНП «Сновська ЦРЛ» обвинувачений не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

У досудовій доповіді, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, орган пробації зробив висновок про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, висновок органу пробації, суд дійшов висновку що обвинуваченому необхідно призначити покарання у межах санкцій, що передбачені ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України, у виді позбавлення волі та у виді штрафу, відповідно.

За сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання слід призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Також суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, застосувавши до нього положення статей 75, 76 КК України, що служитиме засудженому попередженням і запобіганням вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку ст. 100 КПК України, п.1 ч.1 ст. 96-2 КК України.

Питання про розподіл процесуальних витрат у кримінальному провадженні підлягає вирішенню в порядку ст. 124 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувалися. Клопотань про їх застосування не надходило.

На підставі викладеного, керуючись статтями 349, 369-371, 373-374, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання по цій статті у виді 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання по цій статті у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на момент ухвалення вироку складає 850,00 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.

Речові докази: жіночий спортивний костюм, 46 розміру, червоно-чорного кольору, з надписом «SHI», колишній у використанні, переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №3 (м. Городня) ЧРУП ГУНП в Чернігівській області, після набрання вироком законної сили конфіскувати у власність держави; оптичний диск DVD-R з надписом My MEDIA, на якому записана інформація в електронному вигляді АТ КБ «ПриватБанку», а саме операцій з випискою по картковому рахунку НОМЕР_2 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Городнянський районний суд Чернігівської області, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та направити потерпілому.

Суддя ОСОБА_1