У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/11129/24

№ 1-в/183/53/25

30 січня 2025 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковськ подання начальника Новомосковського РВ філії державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 23.10.2024 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, засудженого 04.11.2024 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень, який проживає: АДРЕСА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

24.01.2025 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло подання начальника Новомосковського РВ філії державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень відносно ОСОБА_3 .

В судове засіданні представник Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області не з`явився, подав заяву в якій подання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, з огляду на неможливість складання за сукупністю злочинів кримінальних правопорушень у виді штрафу.

Засуджений ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Оскільки, відповідно ч. 5 ст. 539 КПК України, неявка в судове засідання учасників судового провадження за вищевказаних обставин не перешкоджає проведенню судового розгляду, клопотання розглянуто за відсутності засудженого ОСОБА_5 .

Суд, дослідивши подання та матеріали справи, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Відповідно до ст. 1 КК України та ст. 2 КПК України завданням Кримінального кодексу України та кримінального провадження є захист особи, охорона її прав, свобод та законних інтересів.

Так, у порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України, суд може вирішувати на стадії виконання вироків лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема, пунктом 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів подання, ОСОБА_3 засуджено 23.10.2024 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

В подальшому, ОСОБА_3 засуджено 04.11.2024 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень.

Вказані вироки набрали законної сили у встановленому законом порядку.

У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Разом з цим, положення ч. 3 ст. 72 КК України передбачає, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ч. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинання, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Так, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті (ст. 53 КК України).

Пунктом 8 Порядку виконання уповноваженими органами з питань пробації судових рішень про призначення покарання у виді штрафу, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 27.04.2018 за № 1301/5, передбачено, що засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання судовим рішенням законної сили і повідомити про це орган пробації шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Отже, з огляду на викладене та виходячи з суті штрафу, як основного виду покарання, його виконання здійснюється реально, шляхом сплати, визначеної судом, певної суми грошових коштів.

Аналізуючи положення ст. 70,72 КК України, суд приходить до висновку, що призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.10.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу 17 000 гривень та за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.11.2024 за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу є недопустимим, оскільки штраф підлягає реальному виконанню, у зв`язку з чим кожний із зазначених вище вироків повинен виконуватися самостійно.

Таким чином, подання начальника Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень відносно ОСОБА_3 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 70,72 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні подання начальника Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень засудженому ОСОБА_3 відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1