печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року Печерський районний суд міста Києва у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора третього відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000337 від 23.04.2024,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор третього відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні № 0000337 від 23.04.2024 із забороною відчуження та розпорядження:

1. на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- садовий будинок АДРЕСА_1;

- земельну ділянку № НОМЕР_3 площею 0,0525 га, кадастровий номер :03:043:0085, розташовану у АДРЕСА_1.

2. на майно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:

- квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Також просив заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, виконавчим органам, нотаріусам усіх нотаріальних округів, як спеціальним суб`єктам, наділеним функціями державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні та нотаріальні дії щодо зазначеного майна окрім тих, що пов`язані з передачею його до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління ним..

Метою накладення арешту є забезпечення конфіскації майна, так як особа, яка ним володіє може здійснити відчуження, продаж, дарування, міну.

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000337 від 23.04.2024 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Так, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюється у вчиненні за вищевказаних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тобто у одержанні службовими особами, які займають відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища.

02.10.2024 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.

02.10.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.

Встановлено, що санкція за злочин передбачений ч. 3 ст. 368 КК України, в якому підозрюється ОСОБА_6 , передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

З метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000337 та притягнення винних осіб до відповідальності ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.10.2024 у справі № 757/45477/24-к накладено арешт на наступне майно:

- садовий будинок за адресою АДРЕСА_1 ;

- на частини квартири за адресою АДРЕСА_2 , яка набута ОСОБА_6 у спільному шлюбі з дружиною ОСОБА_5 .

Вказану ухвалу скеровано до виконання до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Проте, 08.10.2024 підозрюваний ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що санкція інкримінованих йому статтей, передбачає конфіскацію майна, з метою уникнення накладення арешту на його майно, звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7 з метою укладання договору дарування садового будинку та земельної ділянки, яким подарував та передав безоплатно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є його матір`ю, наступні об`єкти нерухомого майна:

- садовий будинок АДРЕСА_1;

- земельну ділянку № НОМЕР_3 площею 0,0525 га, кадастровий номер :03:043:0085, розташовану у АДРЕСА_1.

В подальшому, на підставі вищевказаного договору дарування державним реєстратором - нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно право власності ОСОБА_4 на описані об`єкти нерухомості.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула у право власності наступні об`єкти нерухомого майна:

- садовий будинок АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку № НОМЕР_3 площею 0,0525 га, кадастровий номер :03:043:0085, розташовану у АДРЕСА_1.

У зв`язку з чим державним реєстратором прав на нерухоме майно Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято рішення №76304633 від 27.11.2024 про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки садовий будинок за адресою АДРЕСА_1 не належить особі, права якої обтяжуються: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, державним реєстратором прав на нерухоме майно Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято рішення №76312945 від 27.11.2024 про відмову в проведенні реєстраційних дій на частини квартири за адресою АДРЕСА_2 , яка набута ОСОБА_6 у спільному шлюбі з дружиною ОСОБА_5 , оскільки наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно особи, права якої обмежуються: ОСОБА_6 , не являється власником частини квартири за адресою АДРЕСА_2 . Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за іншою особою, а саме його дружиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до розсекречених матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій підозрюваний ОСОБА_6 користується майном ОСОБА_5 , оскільки одну з зустрічей зі свідком ОСОБА_8 він призначив поряд з будинком за адресою АДРЕСА_3 .

З огляду на викладене у сторони обвинувачення наявні достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 використовує майно близьких родичів, зокрема дружини ОСОБА_5 та матері ОСОБА_4 , а відтак опосередковано вчиняє щодо таких активів (майна) дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

У разі підтвердження фактів набуття вищезазначеного нерухомого як активу, особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто ОСОБА_6 , або іншою фізичною або юридичною особою, якщо доведено, що таке набуття було здійснено за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може прямо чи опосередковано вчиняти щодо такого активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними, таке майно у подальшому може являтись об`єктами спеціальної конфіскації, в порядку та на підставах передбаченими ст. ст. 961, 962 КК України.

З метою запобігання можливості приховування, переміщення, відчуження, знищення об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: садового будинку АДРЕСА_1 ; земельну ділянку № НОМЕР_3 площею 0,0525 га, кадастровий номер :03:043:0085, розташовану у АДРЕСА_1, а також нерухомого майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме квартири за адресою АДРЕСА_2 , збереження їх в якості речових доказів, забезпечення їх конфіскації як виду покарання та можливої подальшої спеціальної конфіскації, виникла необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно, а саме:

- садовий будинок АДРЕСА_1;

- земельну ділянку № НОМЕР_3 площею 0,0525 га, кадастровий номер :03:043:0085, розташовану у АДРЕСА_1;

- квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Постановою слідчого у кримінальному провадженні указане майно визнано речовими доказами.

Відповідно до санкції ч. 3 ст. 368 КК України, за вчинення вказаного злочину, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Ураховуючи необхідність забезпечення конфіскації майна ОСОБА_4 , як виду покарання в рамках кримінального провадження виникла необхідність у накладенні арешту на рухоме майно.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на вказане майно може призвести до його приховування, зникнення, втрати, використання, пересування чи передачі, тобто фактично позбавить можливості конфіскації майна як можливого виду додаткового покарання.

Слідчий ОСОБА_9 направив на адресу суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Слідчий суддя розглянув клопотання за відсутності власника майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 2 цієї статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном в цьому випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Позбавлення права розпоряджатися та/або користуватися майном, тобто накладення принаймні однієї із зазначених заборон, є неодмінним юридичним наслідком арешту майна, зумовленим самою правовою природою цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зазначене узгоджується з вимогами чинних для України міжнародно-правових актів. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 19 Кримінальної конвенції про боротьбу з корупцією (ETS 173) (набрала чинності для України 1 березня 2010 року), частини першої статті 31 Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції (набрала чинності для України 1 січня 2010 року), частини першої статті 2 Конвенції про відмивання, пошук, арешт та конфіскацію доходів, одержаних злочинним шляхом (набрала чинності для України 1 травня 1998 року), кожна сторона цих конвенцій зобов`язується вживати необхідних заходів для забезпечення можливості конфіскації чи вилучення в інший спосіб майна осіб, винних у корупційних та інших злочинах, що охоплюються сферою дії відповідних конвенцій, у тому числі власності, вартість якої відповідає отриманим від злочинів доходам.

Частиною 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Разом із цим, відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються; майно (грошові кошти або інше майно, а також доходи від них) засудженого за вчинення корупційного злочину, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, його пов`язаної особи конфіскується, якщо в суді не підтверджено законність підстав набуття прав на таке майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи зазначені обставини, з метою забезпечення конфіскації майна ОСОБА_4 , як виду покарання в рамках кримінального провадження існує необхідність накладення арешту на вказане нерухоме майно.

Так, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном в цьому випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Згідно із частиною першою статті 7 Директиви 2014/42/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 3 травня 2014 року «Про замороження та конфіскацію засобів та доходів, отриманих злочинним шляхом, у Європейському Союзі», держави-члени повинні вживати необхідних заходів для забезпечення заморожування та збереження майна з метою його подальшої конфіскації.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Так, згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення, яке розслідуються у межах цього кримінального провадження, доводи прокурора про існування ризиків відчуження, знищення, спотворення вказаногонерухомого майна є цілком обґрунтованими.

Викладене в клопотанні прокурора переконує слідчого суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя доходить висновку про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вил транспортний засіб марки Toyota Camry, 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000337 від 23.04.2024 із забороною його відчуження та розпорядження, а саме::

1. на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- садовий будинок АДРЕСА_1;

- земельну ділянку № НОМЕР_3 площею 0,0525 га, кадастровий номер :03:043:0085, розташовану у АДРЕСА_1.

2. на майно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, виконавчим органам, нотаріусам усіх нотаріальних округів, як спеціальним суб`єктам, наділеним функціями державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні та нотаріальні дії щодо зазначеного майна окрім тих, що пов`язані з передачею його до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління ним.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1