Справа № 132/3108/24
Провадження №1-кп/132/178/25
Вирок

Іменем України

08 січня 2025 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши під час підготовчого судового засідання, у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження №132/3108/24, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000282 від 18 грудня 2023 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Солгутове Гайворонського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, працевлаштованого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України,

в рамках якого подано підписану угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим від 03 січня 2025 року,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 - будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, керівником польотів відділення керівництвом польотами військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в порушення вимог статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи свої обов`язки, маючи можливість належно їх виконувати, знаючи про заборону поширення інформації про переміщення, рух та розташування інших утворених відповідно до законів України військових формувань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення, та вчинив кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України за наступних обставин. Так, підполковник ОСОБА_3 , обіймаючи посаду керівника польотами відділення керівництва польотами військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, під час виконання службових обов`язків, перебуваючи в салоні літака Ан-74, належного військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, діючи умисно, з особистих мотивів, приховано від інших, на власний мобільний телефон, близько 14год.55хв. 04.01.2024 року здійснив відеозапис, на якому зафіксовано момент вильоту зазначеного літака з території аеродрому військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, та близько 15год.01хв. 04.01.2024 року здійснив відеозапис, на якому зафіксовано момент посадки даного літака на аеродром, які в подальшому зберіг у пам`яті свого мобільного телефону. При цьому, ОСОБА_3 усвідомлював, що на виготовлених ним 04.01.2024 року двох відеозаписах, здійснених під час польоту на літаку, зафіксована інформація про місце розташування території військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та розміщених на ній інших літаків, достовірно знаючи, що вказана інформація в умовах воєнного стану, не може бути поширена, оскільки здатна надати можливість для їх ідентифікації на місцевості. Після цього, ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на поширення інформації про переміщення, рух та розташування іншого утвореного відповідно до закону України військового формування, діючи умисно, з особистих мотивів, з метою повідомлення про місцеперебування підрозділів військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, користуючись особистим мобільним телефоном марки «Samsung» ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , за допомогою раніше встановленого на мобільний телефон месенджера «WhatsApp», через акаунт, який активований за допомогою його власного абонентського номеру НОМЕР_4 , здійснив поширення інформації щодо розташування підрозділів Національної гвардії України, які дислокуються в районі міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області, із можливістю ідентифікації їх на місцевості, а саме діючи умисно, о 13год.20хв. 08.01.2024 року надіслав невстановленій особі, яка підписана в його абонентській книзі телефону, як « ОСОБА_8 », на абонентський номер, який зареєстрований на території російської федерації НОМЕР_5 , виготовлений ним 04.01.2024 року відеозапис, на якому зафіксовано момент вильоту літака з території аеродрому військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Він же, діючи умисно, о 13год.40хв. 08.01.2024 року надіслав невстановленій особі, яка підписана в його абонентській книзі телефону, як «ОСОБА_12», на абонентський номер, який зареєстрований на території російської федерації НОМЕР_6 , виготовлений ним 04.01.2024 року відеозапис, на якому зафіксовано момент вильоту літака з території аеродрому військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, та о 15год.33хв. 09.01.2024 року надіслав цій же особі відеозапис, на якому зафіксовано момент посадки літака на аеродром. Він же, діючи умисно, о 11год.20хв. 09.01.2024 року надіслав невстановленій особі, яка підписана в його абонентській книзі телефону, як «ОСОБА_13», на абонентський номер НОМЕР_7 , виготовлений ним 04.01.2024 року відеозапис, на якому зафіксовано момент посадки літака на аеродром військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а також надіслав цей же відеофайл о 23год.20хв. 09.01.2024 року зазначеній невстановленій особі на її абонентський номер НОМЕР_7 , за допомогою раніше встановленого на мобільний телефон месенджера «Viber», через акаунт, який активований за допомогою його власного абонентського номеру НОМЕР_4 . Він же, діючи умисно, о 11год.21хв. 09.01.2024 року надіслав невстановленій особі, яка підписана в його абонентській книзі телефону, як «ОСОБА_14», на абонентський номер НОМЕР_8 , виготовлений ним 04.01.2024 року відеозапис, на якому зафіксовано момент посадки літака на аеродром військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. З урахуванням викладеного, ОСОБА_3 здійснив поширення інформації про переміщення, рух та розташування інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, а саме території військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та розміщених на ній літаків, достовірно знаючи, що така інформація в умовах воєнного стану, не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами. Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися в поширенні інформації про переміщення, рух та розташування інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчиненими в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.114-2 КК України.

Під час проведення підготовчого судового засідання у справі, суду надана угода про визнання винуватості від 03 січня 2025 року, укладена між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 , якому на підставі статті 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі його захисника - адвоката ОСОБА_10 , відповідно до якої останній повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні, а саме у поширенні інформації про переміщення, рух та розташування інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчиненому в умовах воєнного стану. Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_3 за ч.2 ст.114-2 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст.58 КК України, замінити 2 (два) роки позбавлення волі на 2 (два) роки службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави. Сторонам роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, зокрема для прокурора і обвинуваченого - обмеження права оскарження вироку згідно з положенням ст.ст.394, 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абз.1 та 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів. Обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди. У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України, прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Обвинуваченому також роз`яснено, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_3 стверджував, що цілком розуміє свої права, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом.

Крім цього, обвинувачений зазначив, що вищевказана угода про визнання винуватості, укладена ним з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно частини 4 статті 469 цього ж Кодексу, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, відповідно до статті 12 КК України, віднесений до категорії тяжкого злочину, а отже угода про визнання винуватості укладена відповідно до вимог закону.

Суд перевіривши угоду встановив, що вона складена відповідно до вимог ст.472 КПК України; її умови не суперечать нормам КПК України та КК України, а також інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб; взяті на себе за угодою зобов`язання обвинуваченим можуть бути виконані; узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтею 65 КК України.

За таких обставин, виходячи з позиції обвинуваченого, висловленої в судовому засіданні щодо погодження із призначенням узгодженої сторонами міри покарання, враховуючи вимоги діючого законодавства, суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості від 03 січня 2025 року, укладеної між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 , якому на підставі статті 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі його захисника - адвоката ОСОБА_10 .

Відповідно до частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речові докази, тимчасово вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме блокнот синього кольору; флеш-карту марки «НР» блакитного кольору; ноутбук марки «Lenovo» чорного кольору із відповідним зарядним пристроєм; мобільний телефон марки «Redmi» чорного кольору з ІМЕІ1: НОМЕР_9 , ІМЕІ2: НОМЕР_10 ; мобільний телефон марки «Xiaomi» чорного кольору з ІМЕІ1: НОМЕР_11 , ІМЕІ2: НОМЕР_12 ; сім-карту оператора мобільного зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_13 ; сім-карту оператора мобільного зв`язку «Лайф» з номером НОМЕР_14 , після набуття вироком законної сили, необхідно повернути власнику (законному володільцю).

Згідно частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, на тимчасово вилучені в ході досудового розслідування кримінального провадження речі (предмети), накладений арешт на підставі ухвал слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_11 від 11.06.2024 року.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_11 від 11.06.2024 року.

Відповідно до частини 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Витрати на залучення експерта згідно висновку експерта від 02.07.2024 року №СЕ-19/102-24/11963-ФП у розмірі 5300грн.96коп., підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.

Згідно абзацу 3 пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку, з поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.

Вирішуючи питання щодо строку початку відбування призначеного покарання, суд виходить з того, що порядок виконання кримінального покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців регламентований главою 10 Кримінально-виконавчого кодексу України (надалі КВК України).

Зокрема, зі змісту частини першої статті 47 КВК України випливає, що суд, який постановив вирок про службове обмеження для військовослужбовця, після набрання ним законної сили направляє копію вироку командиру військової частини, де проходить службу засуджений військовослужбовець.

Відповідно до частини другої статті 47 КВК України, після одержання копії вироку командир військової частини видає відповідний наказ, у якому зазначається розмір відрахувань в дохід держави з грошового утримання засудженого військовослужбовця, строк, протягом якого він не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а також який строк не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання. Наказ оголошується по військовій частині і доводиться до відома засудженого військовослужбовця.

За частиною третьою статті 47 КВК України, про прийняття вироку до виконання командир військової частини протягом трьох днів сповіщає суд, який постановив вирок.

Таким чином, аналізуючи наведені норми кримінально-виконавчого закону, суд приходить до висновку, що строк відбування призначеного покарання слід рахувати саме з моменту прийняття вироку до виконання (видачі наказу по військовій частині).

Керуючись ст.ст.373-374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 03 січня 2025 року між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 , якому на підставі положень статті 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника - адвоката ОСОБА_10 .

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України, та із застосуванням ст.69 КК України, призначити йому узгоджене покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.58 КК України замість 2 (двох) років позбавлення волі, призначити ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки, із відрахуванням в дохід держави 20 відсотків із суми його грошового забезпечення.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня прийняття вироку до виконання.

Речові докази, тимчасово вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме блокнот синього кольору; флеш-карту марки «НР» блакитного кольору; ноутбук марки «Lenovo» чорного кольору із відповідним зарядним пристроєм; мобільний телефон марки «Redmi» чорного кольору з ІМЕІ1: НОМЕР_9 , ІМЕІ2: НОМЕР_10 ; мобільний телефон марки «Xiaomi» чорного кольору з ІМЕІ1: НОМЕР_11 , ІМЕІ2: НОМЕР_12 ; сім-карту оператора мобільного зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_13 ; сім-карту оператора мобільного зв`язку «Лайф» з номером НОМЕР_14 , після набуття вироком законної сили, повернути власнику (законному володільцю).

Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_11 від 11.06.2024 року на тимчасово вилучені в ході досудового розслідування кримінального провадження речі (предмети) - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта відповідно до висновку експерта від 02.07.2024 року № СЕ-19/102-24/11963-ФП у розмірі 5300грн.96коп.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя