Провадження № 1-кп/643/195/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002497 від 16.07.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Круте Старооскольського району Бєлгородської області, громадянина України, із середньою освітою, який офіційно не працевлаштований, не одружений, раніше неодноразово судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ

В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 (обвинувачений) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурором подано письмове клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на строк 60 діб з визначенням застави в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання щодо застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України. У сторони обвинувачення є підстави вважати, що у обвинуваченого можуть виникнути передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України спроби, з урахуванням суворості покарання, що передбачається за інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, переховуватись від суду. Крім того, обвинувачений в ході судового розгляду неодноразово не з`являвся в судові засідання без поважних причин, в тому числі порушуючи обов`язки. Також існує ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачений не має законних джерел прибутку. Слід враховувати, що обвинувачений не має осіб на утриманні та міцних соціальних зв`язків. Ураховуючи наведене, жодний інший більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не здатний запобігти наведеним ризикам.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні 16.01.2025 заперечувала проти обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу просила застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію захисника.

Оцінюючи наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд керується таким.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 177 ЦПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, офіційно не працює, не має стійких соціальних зв`язків.

ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не утримувався під вартою та увесь час досудового розслідування та судового провадження перебував на волі.

Востаннє ОСОБА_4 приймав участь у судовому засіданні 16.01.2024. Після вказаного судового засідання ОСОБА_4 в судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв.

На запитання суду щодо причин, через які обвинувачений протягом майже року не заявлявся в судові засідання, ОСОБА_4 не зміг надати будь-якої переконливої відповіді та не навів будь-яких причин, які суд міг би визнати поважними причинами неявки в судове засідання.

В дане судове засідання 16.01.2025 обвинуваченого ОСОБА_4 було доставлено працівниками поліції в межах процедури приводу.

Ураховуючи наведене, у суду на даній стадії судового провадження наявні підстави вважати доведеним поза розумним сумнівом, що ОСОБА_4 вчиняє послідовні та цілеспрямовані дії, спрямовані на переховування від суду.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 вбачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, інші обставини кримінального провадження, зокрема поведінку обвинуваченого, який без поважних причин тривалий час не з`являвся в судові засідання, суд вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором, в тому числі ризику переховування обвинуваченого від суду через усвідомлення імовірності визнання вини обвинуваченого за висунутим йому обвинуваченням та тиску тягаря можливого відбування покарання, та відхиляє доводи захисника щодо відсутності ризиків.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких корисливих злочинів, а також дані про його особу, суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.

За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним,інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку щодо доведеності ризиків здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилався прокурор в клопотанні про обрання запобіжного заходу, та неможливості запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більша м`якого запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання існуючим ризикам.

Враховуючи існування вказаних вище ризиків, з метою їх запобігання, забезпечення виконання обвинувачений покладених на нього процесуальних обов`язків, а також оцінюючи вказані вище обставини в їх сукупності, зокрема тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, дані про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі у вигляді домашнього арешту, є неможливим та застосовує відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового стану підозрюваного, наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого заставу у розмірі, визначеному п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, яка здатна забезпечити виконання обвинуваченим у вчиненні тяжкого злочину покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України, та призначає заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 60560,00 грн. (3028 х 20 = 60560,00 грн).

Згідно ст. 205 КПК України ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення. Суд роз`яснює обвинуваченим ОСОБА_4 , що він має право оскаржити дану ухвалу в апеляційному порядку.

Керуючись ст. 177, 181, 183, 193, 201, 315, 369-372 КПК України

УХВАЛИВ

Клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоювідносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_4 на строк з 15.01.2025 року по 14.03.2025 року включно.

Зобов`язати прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 негайно повідомити близького родича обвинуваченого ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно останнього.

Встановити строк дії ухвали до 24:00 години 14 березня 2025 року.

Визначити суму застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60560,00 грн. (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок № UA0006674, банк отримувача ДКСУ м. Київ, код отримувача (ЄДРПОУ) 26281249, код банку отримувача 820172, отримувач коштів Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, призначення платежу: застава згідно ухвали Московського районного суду м. Харкова від 16.01.2025 у справі № 643/12241/23 (провадження №1-кп/643/195/25) відносно ОСОБА_4 .

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Роз`яснити обвинуваечному, що у разі внесенні застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення коштів на депозитний рахунок, має бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Харківській слідчий ізолятор».

При внесенні визначеної суми застави обвинувачений підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави покласти наОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватись від спілкування зі свідками, понятими, експертами.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також що якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

Застава, не звернена у дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для ОСОБА_4 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Московського районного суду м. Харкова 20.01.2024 року о 15-00 год.

Суддя ОСОБА_1