1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/2591/20 1-кс/335/1064/2025
02 квітня 2025 року м. Запоріжжя
У ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню встановлено, що на території м. Запоріжжя діяла вищезазначена група осіб, яка шляхом омани громадян привласнювала об`єкти нерухомості, які належали мешканцям міста Запоріжжя. Так, здебільшого жертвами вказаної групи були особи похилого віку, які не мали близьких родичів або тривалий час не підтримують зв`язок з останніми, а також особи, родичі яких перебували за кордоном, на окупованій території або мешкали в інших віддалених регіонах України. До основних методів протиправного заволодіння майном вказаної групи входило переоформлення житлових приміщень громадян на себе, своїх близьких родичів або підставних осіб, підконтрольних учасниками групи. В якості підстави реєстрації власності на об`єкти нерухомості вказані особи використовують заздалегідь виготовлені підроблені офіційні документи щодо виникнення права власності на квартири у м. Запоріжжя та печатки суб`єктів господарювання різної форми власності, зокрема договори купівлі-продажу об`єктів нерухомості, датовані 1997-2002 роками, посвідчені в тому числі, але не виключно, печатками Запорізької товарної біржи «Торг-Інвест», Запорізької товарної біржи «Строй-Інвест», Товарної біржи «Арсенал» та підписами виконаними від імені президентів, директорів вказаних товарних бірж, діяльність яких на теперішній час фактично припинена, а також підроблені технічні паспорти та довідки, видані від імені посадових осіб Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації та у подальшому відчужували об`єкти нерухомості яким протиправно заволоділи на користь добросовісних набувачів. З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, 27.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя було проведено санкціонований обшук квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання та реєстрації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами проведення якого було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 81 000 грн., а саме: грошові кошти в сумі 17 000 грн. під червоною стрічкою з папірцем синього кольору з написом: «17 000 Лена», купюри номіналом 500 грн. 24 шт. та 1000 грн. 5 шт.; грошові кошти в сумі 23 000 грн. під синьою стрічкою з папірцем жовтого кольору з написом: «Лена 23 000», купюри номіналом 500 грн. 46 шт.; грошові кошти в сумі 28 000,00 грн. під червоною стрічкою з папірцем синього кольору з написом: «17 000 Лена» та підписом, а також жовтим папірцем з написом: «Лена 23 000» на звороті якого був напис «28 000», купюри номіналом 500 грн. 20 шт. та 1000 грн. 18 шт.; грошові кошти в сумі 13 000 грн. у паперовому згортку, купюри номіналом 1000 грн. 13 шт.
На даний час існує сукупність підстав вважати, що вищезазначені грошові кошти ОСОБА_7 отримала протиправним шляхом, виявлені вказані папірці, які були виявлені з готівкою вказують на те, що дані кошти адресовані саме для ОСОБА_7 , тим самим зберегли на собі сліди кримінального правопорушення і є доказом його вчинення, та з метою збереження речового доказу, слідчий просить клопотання про накладення арешту на вилучені грошові кошти, задовольнити.
Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити. Зазначив, що вилучені грошові кошти доводять певні обставини у даному кримінальному провадженні. Злочинними діями ОСОБА_7 завдано значної шкоди потерпілим. Крім того, у ході проведення незаконних правочинів, підозрювана ОСОБА_7 отримувала грошові кошти, які могла зберігати за місцем свого мешкання.
Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги клопотання про арешт майна підтримав, зазначивши, що вилучені грошові кошти з місця мешкання підозрюваної були скріплені написом «Лена із зазначенням суми». Метою арешту вилучених грошових коштів є збереження речових доказів.
У судовому засіданні ОСОБА_6 пояснила, що вилучені грошові кошти належать їй особисто (її збереження). Просила повернути їй вилучені грошові кошти.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , заперечував проти задоволення клопотання, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим. Згідно наданих пояснень інших підозрюваних, розрахунки проводилися у доларах США, а вилучено було українські гривні. Крім того, органом досудового розслідування не доведено, що вилучені грошові кошти здобуті злочинним шляхом, оскільки останній епізод ОСОБА_7 інкримінується 2020 роком, тобто з моменту події пройшло більше 5 років. Вилучені кошти належать матері ОСОБА_7 - ОСОБА_6 , та не мають жодного відношення до даного кримінального провадження. Просив відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на грошові кошти у розмірі 81 000,00 грн.
Розглянувши клопотання та дослідивши матеріали додані до клопотання, заслухавши пояснення учасників, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
28.03.2025 слідчим винесено постанову про визнання вилучених грошових коштів, речовими доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, на який посилається слідчий у своєму клопотанні, як на підставу для арешту майна, передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання та необхідність накладення арешту на грошові кошти, оскільки вони відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.
Твердження ОСОБА_6 та адвоката щодо належності вказаних грошових коштів особисто останній, не знайшли свого підтвердження, оскільки не надано достатньо доказів які б свідчили про даний факт.
Керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання слідчого про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на грошові кошти у сумі 81 000,00 (вісімдесят одна тисяча) грн., які вилучені у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду оголошено 07 квітня 2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1