Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/299/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький дистанційно в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.03.2025, якою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст.345 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 15.05.2025 включно

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу районного суду щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо його підзахисного скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі,мотивуючи тим, що ухвала суду є немотивованою та необґрунтованою. Так, прокурором не доведено наявність ризиків, а саме переховування від суду, незаконний вплив н потерпілих та свідків. Судом не в повній мірі враховано те, що обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався. Є діючим військовослужбовцем, учасником бойових дій, має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , де і зареєстрований. Має батьків, малолітню доньку. ОСОБА_8 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як вину свою у вчиненні злочину визнає в повному обсязі. За час перебування під вартою переоцінив та усвідомив протиправність своїх дій, жалкує за скоєне, у вчиненому щиро кається. Зазначені обставини у своїй сукупності об`єктивно підтверджують наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, що в сукупності формує позитивну характеристику особи обвинуваченого. Мати ОСОБА_8 надала свою згоду на перебування її сина під домашнім арештом за своєю адресою проживання. Крім того, кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 345 КК України є не тяжким злочином. Кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 263 КК України хоч і є тяжким злочином, яке передбачає покарання від 3 до 7 років позбавлення волі, і в разі призначення мінімального покарання передбачає можливість звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та на час судового розгляду кримінального провадження застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвалу суду є незаконною та не обґрунтованою. Так, клопотання прокурора вручається обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку судового розгляду, проте жодного прокурор разу не надавав копій клопотань про продовження йому дії запобіжного заходу.

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0001871 від 18.12.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.345 КК України.

17.03.2025 ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області щодо обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі. Окрім того, на даний час ОСОБА_8 є військовослужбовцем, тому задля уникнення відповідальності ОСОБА_8 може безперешкодно під приводом проходження служби покинути територію міста та області. Існування даного ризику додатково підвищується військовою агресією РФ проти України, та дією на всій території України воєнного стану, і у разі обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, в умовах діючого на теперішній час в Україні воєнного стану, стане неможливо здійснювати належний контроль правоохоронних органів за поведінкою обвинуваченого. Існує ризик впливу на свідків та потерпілих, які наразі не допитані. Крім того, враховано судом і те, що обвинувачений раніше не судимий, не одружений, має на утримані малолітню дитину, є військовослужбовцем.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах захисника ОСОБА_7 , який підтримав подані апеляційні скарги, дослідивши матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження №0001871 від 18.12.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.345 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою на 60 днів.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на більш м`який.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні не тяжкого та тяжкого кримінального правопорушення, і на даний час продовжують існувати ризики, які були підставою для застосування та подальшого продовження запобіжного заходу обвинуваченому, а саме: зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставин тих злочинів, які інкриміновані обвинуваченому та які мають значний ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а і для суспільства в цілому; те, що обвинувачений, перебуваючи на волі зможе вчинити спроби переховуватися від суду, про наявність даного ризику свідчить те, що ОСОБА_8 усвідомлює міру покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини у вчиненні тяжкого злочину; незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, які на даний час не допитані судом, крім того, проживає з ними в одному населеному пункті.

Також судом взято до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме: його вік, стан здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою, те, що він неодружений, раніше не судимий. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що вказане не зменшує перелічених вище істотних ризиків та не є підставою для зміни чи скасування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Достатніх обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосуванням до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, на даний час не встановлено, а стороною захисту та обвинуваченим не наведено.

У разі застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків.

Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких обвинувачений та його захисник просить скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

При цьому, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах кримінального провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування підозрюваного від суду та органу досудового розслідування, незаконного впливу на свідків та потерпілих, вчинення іншого кримінального правопорушення.

З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ч.1 статті 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою строком на 60 днів для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені статті 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 тримання під вартою, як про це просить обвинувачений та захисник.

При цьому, колегія суддів ураховує, що у разі наявності ризиків, ЄСПЛ допускає можливість застосування до особи виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Щодо посилання обвинуваченого на порушення вимог ч. 2 ст. 184 КПК України, а саме не вручення копії клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, то таке є безпідставним, оскільки як убачається з оскаржуваної ухвали, обвинувачений та захисник давали пояснення по суті питань, порушених у клопотанні прокурора, висловлюючи аргументи на користь обвинуваченого проти необхідності продовження строку тримання його під вартою, що дає підстави стверджувати про те, що сторона захисту була готова до розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою. До того ж обвинувачений не зазначав про такі порушення під час розгляду клопотання в суді першої інстанції, а зазначив, що клопотання отримував.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційних скарг.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.03.2025 щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: