Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.12.2024 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/818/24 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.11.2024.
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби з 19 год до 07 год на строк до 20.01.2025 включно, щодо:
Цією ж ухвалою на підозрюваного ОСОБА_5 покладено обов`язки: не залишати у нічний час доби з 19 год до 07 год фактичне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю або суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Клопотання мотивоване тим, що 20.11.2024 приблизно о 17 год 45 хв у ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , виник злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом марки «BMW», моделі «320D», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2001 року випуску, який тимчасово знаходився без нагляду на території за адресою: Ужгородський район м. Чоп, вул. Молодіжна, біля будинку № 11, і який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 зареєстрований на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , який і є фактичним власником цього транспортного засобу. ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, із корисливих спонукань та з метою протиправного вилучення у власника, всупереч його волі, транспортного засобу, за попередньою змовою групи осіб, перебуваючи за
вищевказаною адресою, переконавшись що водійські дверцята автомобілю є відчинені, а власник відсутній, без відома та згоди останнього, шляхом буксирування із застосуванням власного автомобіля марки «Мazda 5» д.н.з. НОМЕР_3 , сірого кольору, за кермом якого знаходився ОСОБА_5 , а за кермом буксированого транспортного засобу - ОСОБА_9 , у період часу з 17 год 50 хв по 18 год 08 хв того ж дня, транспортували вказаний транспортний засіб на територію подвір`я будинку АДРЕСА_3 , таким чином незаконно заволоділи транспортним засобом марки «BMW», моделі «320D», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2001 року випуску. Своїми умисними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , позбавили потерпілого ОСОБА_11 можливості реалізовувати свої права щодо транспортного засобу марки «BMW», моделі «320D», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2001 року випуску, та завдали останньому матеріального збитку на суму, яка встановлюється.
21.11.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Необхідність застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий мотивував тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, а тому більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання зазначеним ризикам.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вказав на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується долученими до клопотання доказами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри, однак твердження органу досудового розслідування про наявність передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є непереконливим та ґрунтується на припущеннях. Разом з тим, слідчим суддею враховано, що ОСОБА_5 не судимий та має постійне місце проживання. У зв`язку з наведеним, слідчий суддя прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому застосував щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, який на переконання слідчого судді є достатнім для запобігання передбаченим ст. 177 КПК України ризикам і забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді від 22.11.2024 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування. Вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на доводи, які аналогічні тим, що зазначені у клопотанні слідчого, зокрема, щодо наявності обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, звертає увагу на тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_5 , за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої, а також на те, що під час судового розгляду кримінального провадження по суті, суд не може обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, суду або посилатися на них. Тому, вважає, що наведені вище ризики існують, і більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою будуть недостатньо ефективними для їх запобігання та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, неявка якого не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від нього не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин його неявки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Цим вимогам кримінального процесуального закону ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.11.2024 відповідає.
21.11.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
22.11.2024 ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби на строк до 20.01.2025, без застосування електронних засобів контролю.
Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
За приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст.178 КПК України.
У порядку ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого СВ ВП №1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області запобіжного заходу у виді тримання під вартою доводи перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_5 , вислухана думка ініціатора клопотання, прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що достатніх обставин для обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою немає, оскільки даних, які б вказували на безумовну необхідність обрання щодо останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на відсутність обставин, які б свідчили про недостатність застосування щодо нього більш м`яких запобіжних заходів, у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено.
Апеляційний суд зауважує, що одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , не може вважатись виключною підставою для попереднього його ув`язнення.
Колегія суддів уважає, що з урахуванням обставин кримінального провадження та даних про особу ОСОБА_5 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту. Такий запобіжний захід зможе забезпечити дотримання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків.
Слідчий суддя поклав на ОСОБА_5 і певні обов`язки, які повинні забезпечити виконання ним процесуальних дій, зокрема: не залишати у нічний час доби з 19 год до 07 год фактичне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю або суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Таким чином, висновок слідчого судді про те, що докази та обставини, зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні не дають підстав застосувати до ОСОБА_5 винятковий запобіжний захід - тримання під вартою, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Така позиція слідчого судді відповідає вимогам ст. 176-178, 183, 193, 194 КПК України, що регулюють вирішення питання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного.
На думку апеляційного суду, застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби з покладенням додаткових обов`язків є доцільним, достатнім та таким, що відповідає меті його застосування. При цьому, не порушує прав підозрюваного, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності відносно підозрюваного певних ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, втім недостатньої їх вагомості для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Доводи прокурора щодо необхідності застосування щодо ОСОБА_5 виключного запобіжного заходу, колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України лише у такий спосіб.
Сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_5 кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Разом з тим, домашній арешт по встановленій ч. 1 ст. 176 КПК України ієрархії тяжкості запобіжних заходів передує триманню під вартою, а тому є достатньо суворим заходом. З урахуванням встановлених слідчим суддею обставин, з покладенням на підозрюваного обов`язків, домашній арешт в певний період доби цілком забезпечує мету застосування запобіжних заходів та повною мірою може запобігти наявним ризикам кримінального провадження без надмірного втручання в його повсякденний спосіб життя.
При цьому апеляційний суд враховує, відсутність в матеріалах судового провадження даних про недотримання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього оскаржуваною ухвалою обов`язків. Інші обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення.
Будь-яких інших відомостей про те, що ОСОБА_5 за час перебування його під домашнім арештом не з`являвся за викликом до слідчого чи прокурора, був відсутнім за місцем проживання під час здійснення контролю за його поведінкою чи іншим чином перешкоджав кримінальному провадженню, чи вчиняв дії щодо впливу на свідків, під час апеляційного розгляду прокурором не повідомлялися.
На думку колегії суддів застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід є співмірним з наведеними ризиками і відповідає даним про особу підозрюваного, тяжкості кримінального правопорушення та його наслідкам, і підстав вважати його м`яким, немає.
В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Як зазначено у рішенні № 7064/05 від 01.06.2006 «Мамедова проти Росії» - «потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи та підстави, з яких просить скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду апеляційної скарги, і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення, а тому колегія суддів доводи апеляційної скарги прокурора відхиляє.
Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки слідчого судді; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.11.2024 щодо ОСОБА_8 , - без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді