Справа № 233/6088/23
Провадження № 1-кп/243/270/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Слов`янського міськрайонного суду Донецької області матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 17.05.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Курахове Покровського району Донецької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слов`янським міськрайонним судом Донецької області розглядається кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 17.05.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

До суду від прокурора надійшло клопотання про продовження застосування строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 . В обґрунтування заявленого клопотання прокурор посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , маючи умисел на вчинення злочину стосовно безпеки особи, суспільства та держави, вчинив злочин за наступних обставин. Так, ОСОБА_4 , громадянину України, достовірно відомо, що 07 квітня 2014 року на території Донецької області утворено терористичну організацію донецьку народну республіку (далі - ДНР). Поняття терористичної організації визначено у ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», як стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Організація визнається терористичною, якщо хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації. Відповідно до ст. 17 Конституції України (далі - КУ), на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. Крім того, ст. 72 КУ передбачено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України. Не дивлячись на це, одним із основних завдань ДНР є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України. Метою створення ДНР є вчинення терористичних актів, залякування населення, захопленням адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, збройне протистояння правоохоронним органам та Збройним силам України, фізичне знищення їх особового складу, вербування, озброєння, підготовка та використання терористів, пропаганда та поширення ідеології тероризму, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі, тобто ДНР є терористичною організацією. Вказана терористична організація є стійкою, має чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, а також розподілу ролей між її учасниками. Зокрема, на учасників силового блоку терористичної організації ДНР покладаються наступні обов`язки: організація та ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджанню виконання службових обов`язків працівниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції; вербування нових учасників до складу силового блоку ДНР та керівництва їх діями; захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області; скоєння терактів та диверсій на території України; захоплення зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки, транспортних засобів та будівництва укріплень, з метою протидії діяльності осіб задіяних у проведенні антитерористичної операції та забезпечення власної злочинної діяльності; викрадення осіб, з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу владу в Україні; організація поставок зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації ДНР. З метою сприяння насильницькій зміні меж території України, на виконання завдань терористичної організації ДНР, з квітня 2014 року на частині території Донецької області групами осіб, котрі здійснювали захоплення адміністративних будівель органів влади та правоохоронних органів на території Донецької області, після незаконного заволодіння зброєю та боєприпасами із зазначених будівель, утворено ряд незаконних збройних формувань, що увійшли до складу терористичної організації ДНР, зокрема так званий «батальйон Восток», в/ч НОМЕР_1 , місце дислокації - АДРЕСА_3 , який на даний час носить назву - «

ІНФОРМАЦІЯ_2 » (далі по тексту батальйон « ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Усвідомлюючи всі вказані обставини, ОСОБА_4 , в порушення порядку, встановленого ст. ст. 2, 73 Конституції України, діючи умисно, та розуміючи, що основною метою діяльності терористичної організації ДНР є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України шляхом створення на території Донецької області незаконного квазі утворення так званої «Донецької народної республіки» на території Донецької області, не раніше червня 2014 року (точну дату, час та обставини в ході досудового розслідування не встановлено), вступив до складу одного зі структурних підрозділів силового блоку терористичної організації ДНР, а саме - так званого «батальйону Восток», та став його активним учасником. У зв`язку із зарахуванням до складу терористичної організації ДНР, а саме - «батальйону Восток», ОСОБА_4 , перебуваючи на тимчасово непідконтрольній офіційній владі України території Донецької області, був забезпечений камуфльованою формою одягу, вогнепальною зброєю та бойовими припасами до неї, отримував грошові кошти за здійснення протиправної діяльності від невстановлених органами досудового розслідування представників терористичної організації ДНР. Перебуваючи у складі вказаного підрозділу терористичної організації ДНР, ОСОБА_4 проходив службу в одному із розвідувальних структурних підрозділів так званого «батальйону Восток», виконував вказівки, визначені йому керівництвом вказаного підрозділу терористичної організації ДНР, та приймав участь упродовж вересня жовтня 2014 року у здійсненні збройного опору військовослужбовцям Збройних Сил України та іншим військовим формуванням України, задіяним у проведенні антитерористичної операції з метою припинення незаконної діяльності терористичної організації «ДНР» на території Донецької області за населений пункт Пантелеймонівка Горлівського району Донецької області. Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України - участь у терористичній організації. ОСОБА_4 03.07.2023, у відповідності до вимог КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, а саме: участь у терористичній організації. Відповідно до вимог ст. 178 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний в сукупності дослідити всі обставини, у тому числі те, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Санкцією ч. 1 ст. 258-3 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна або без такої, який становить значну суспільну небезпеку. Наразі існують наступні обґрунтовані ризики: 1) у ОСОБА_4 , враховуючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявні можливості переховуватись від органу досудового розслідування та суду на території Донецької області за місцем своєї реєстрації, в тому числі, враховуючи свої зв`язки з представниками терористичної організації «ДНР» на тимчасово окупованій частині Донецької області (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); 2) знищити, сховати або спотворити речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України); 3) незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які зареєстровані та мають близьких родичів, які фактично проживають на території Донецької області, де обвинувачений фактично здійснював свою протиправну діяльність, та які відносяться до незахищених верств населення (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); 4) наявні можливості у продовженні аналогічної протиправної діяльності на тимчасово окупованій території Донецької області (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України). З огляду на викладене, наявні реальні підстави вважати, що ОСОБА_4 можуть бути вчиненні дії, визначені п. п. 1, 2, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, що у свою чергу дає підстави для продовження застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Беручи до уваги тяжкість злочину, значну суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, та дію воєнного стану на всій території України, визначення застави будь-якого розміру не забезпечить належного виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 13, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України. З огляду на викладене прокурор просить продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладенні в клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що заявлені прокурором ризики не доведені та не обґрунтовані. Підтримав спрямоване ним раніше до суду клопотання про зміну запобіжного заходу, згідно з яким зазначив, що він перебуває під вартою майже півтора роки без жодного належного та допустимого доказу його провини, а крайні судові засідання довели, що головні докази обвинувачення навмисно сфабриковані та підроблені. Разом з тим, доводи прокурора про те, що ОСОБА_6 може вчинити новий злочин, про що прокурор зазначає у своїх клопотаннях про тримання ОСОБА_6 під вартою, не витримує жодної критики. Оскільки злочин було вчинено схожою на Притулу особою у 2014 році, усі десять років до сьогоднішнього дня ОСОБА_6 не скоїв жодного злочину, що само собою повністю спростовує вказане вище твердження прокурора. Отже, тримання ОСОБА_6 під вартою є злочином проти нього як людини, що скоєний іменем України виключно з формальних підстав. Ще один чи не єдиний доказ це свідки, яких, як зазначила прокурор 24.01.2025 у судовому засіданні, вона до сих пір встановлює їх місцезнаходження, хоча вони є військовополоненими та їх місцезнаходження чітко вказане у протоколах допиту. Це означає, що прокурор навмисно затягує судовий розгляд і за останні два місяці не виконує прямий обов`язок, встановлений ч. 3 ст. 23 КПК України, де прямо вказано, що сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність свідків у суді з метою реалізації права сторони захисту на їх допит перед незалежним та неупередженим судом. Усі інші докази аналогічно сфабриковані, про що ОСОБА_6 зазначав у своїх письмових заявах про належність доказів. А усі ризики є виключно надуманими прокурором і не мають під собою жодного доказового обґрунтування, оскільки ОСОБА_6 не може вплинути на свідків, місцезнаходження яких не знає навіть прокурор. Отже, наявна ситуація, коли держава Україна виключно формально тримає людину під вартою з надуманих причин, які спростовані фактами та десятирічним нескоєнням мною будь-якого кримінального правопорушення. Обвинувачений звертає увагу суду, що через його відсутність страждає його семирічний син та дружина, які вже півтора роки через свавілля української влади чекають Притулу додому. Обвинувачений просить суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на можливість внесення застави у розмірі, встановленому законом.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, підтримав клопотання свого підзахисного про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на можливість внесення застави.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти поданого обвинуваченим клопотання про зміну йому запобіжного заходу.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2023 було застосовано відносно ОСОБА_4 , який на той час перебував в статусі підозрюваного, запобіжний захід у виді тримання під вартою, який згодом продовжувався.

За правилами ч. 5 ст. 199 КПК України, суд, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, зобов`язаний перевірити те, що заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися.

Так, оцінивши доводи учасників судового провадження, суд вважає реальним та таким, що не зменшився, не зник, ризик, встановлений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_4 достовірно обізнаний про тяжкість покарання, яке може йому загрожувати у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та може спробувати уникнути відповідальності шляхом переховування від суду, при цьому наслідки і ризик втечі для обвинуваченого можуть бути визнані як менш небезпечні, ніж покарання та процедура його відбування.

Крім зазначеного, прокурор також вважає ймовірним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків по кримінальному провадженню.

Суд погоджується з доводами прокурора стосовно цього заявленого ризику, оскільки наразі свідки по кримінальному провадженню судом не допитані, тож ризик того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може здійснити спроби впливу на свідків з метою змусити їх змінити небажані для ОСОБА_4 свідчення, задля уникнення в подальшому кримінальної відповідальності, є досить реальним.

Як визначено статтею 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім того, суд вважає досить реальним заявлений прокурором ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - ймовірність того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення або може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. При цьому, суд зважає на те, що в Україні наразі введений воєнний стан, точаться активні бойові дії, та на теперішній час значна частина території України окупована військами Російської Федерації, що, зі свого боку, може сприяти як протиправній поведінці, так і ймовірному переховуванню обвинуваченого від суду.

Стосовно ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який посилається прокурор в своєму клопотанні, зокрема ймовірність того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, суд вказаний ризик вважає не доведеним та не обґрунтованим стороною обвинувачення. В цьому випадку слід зважати на те, що досудове розслідування кримінального провадження вже завершено, складений відносно ОСОБА_4 обвинувальний акт разом з реєстром матеріалів кримінального провадження передані до суду, тож, всі докази по кримінальному провадженню зібрані, досліджені та зафіксовані.

Суд також, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, розглянув й інші заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, не пов`язані з триманням під вартою, які передбачені ст. 176 КПК України, однак, з огляду на характер обвинувачення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, з огляду на існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Таким чином, з огляду на вік обвинуваченого, відсутність належних доказів, які б свідчили, що стан його здоров`я виключає можливість перебування ОСОБА_4 в установі виконання покарань, з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає реальними ризики, визначені у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, може здійснити спроби впливу на свідків у кримінальному провадженні задля уникнення в подальшому можливої відповідальності, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи наведене вище, особу обвинуваченого, з огляду на введений в Україні воєнний стан, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, суд дійшов висновку про недостатність застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним вище ризикам, а отже, вважає, що є підстави для продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_4 , а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, стороною захисту суду не наведено.

Що стосується клопотання обвинуваченого, в якому останній просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на можливість внесення застави, суд вбачає в наведених обвинуваченим доводах його незгоду з наданими стороною обвинувачення доказами, а також невизнання своєї провини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та суд вкотре наголошує, що без проведення всіх належних стадій судового розгляду, суд позбавлений можливості робити висновки про доведеність або не доведеність вини обвинуваченого. Рішення щодо наявності або відсутності вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також оцінка всіх наданих суду доказів будуть здійснюватися у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.

При цьому, належних доказів, які свідчать про те, що встановлені судом раніше ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зменшились або зникли, стороною захисту суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_4 про зміну йому запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

На підставі абзацу третього ч. 4 ст. 183 КПК України, згідно з яким під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України, суд, враховуючи наведені вище обставини та наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосовуючи до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, не вбачає підстав для визначення розміру застави обвинуваченому.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 31, 177-178, 181, 183, 194, 197, 201, 202, 314, 315, 371-372, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , про зміну йому запобіжного заходу, - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Вінницька установи виконання покарань (№ 1)» на строк 60 днів, тобто до 07 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію цієї ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захиснику, - до відома, та до Державної установи «Вінницька установи виконання покарань (№ 1)», - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 07.02.2025 об 11-45 год.

Суддя ОСОБА_1