ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/842/23 Номер провадження 11-кп/814/487/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого- судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Полтава провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 24 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Даною ухвалою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, освіта професійно-технічна, не працюючого, з інвалідністю ІІ групи, раніше судимий:

- 03.02.2016 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в сумі 1020 грн. Штраф сплачений 12.03.2016 року;

- 13.03.2017 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки згідно ст. 75, 76 КК України;

- по даній справі засуджений 31.10.2018 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 71 КК України до 7 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна. Вирок набрав законної сили 01.12.2018 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 24.09.2020 року вирок від 13.03.2017 року приведено у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617VIII від 22.11.2018 року, вважається засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України до 5 років обмеження волі. Остаточну міру покарання залишено без змін.,

- відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№ 64)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Мотивуючи прийняте рішення суд зазначив, що враховуючи поведінку засудженого впродовж всього часу відбування покарання неможливо прийти до висновку про те, що він довів своє виправлення, оскільки його характеристики та матеріали особової справи не відображають процесу виправлення. Сам по собі факт відбуття певного строку покарання, не є виключною підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою задовольнити подання виправної колонії та звільнити його від відбування покарання умовно достроково.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що розглядаючи подання суд належним чином не врахував всі обставини кримінального провадження та прийшов до помилкового висновку про те, що він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

Зазначає, що він вину у вчиненні злочину визнавав і визнає, в установі не працевлаштований за станом здоров`я, але виконує на добровільних засадах обов`язки нічного днювального відділення, до виконання поставлених завдань ставиться сумлінно, виконує їх вчасно та якісно, має 6 заохочень в період з 2019 по 2023 роки, позитивно характеризується, після звільнення буде проживати у м. Зіньків , вул. Сумська, 64, має середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

Позиція учасників провадження.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність ухвали суду.

Засуджений ОСОБА_7 був своєчасно повідомлений про розгляд справи у судовому засіданні щодо його умовно дострокового звільнення від відбування покарання. З`явитися на судове засідання в режимі відеоконференції засуджений ОСОБА_7 відмовився в категоричній формі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_7 по даній справі засуджений 31.10.2018 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 71 КК України до 7 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.

Як убачається з приєднаних до справи матеріалів та матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 31.07.2018 року.

Перебуваючи в ДУ «Полтавська установа виконання покарання (№ 23)» порушень встановлених вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав. До праці не залучався.

З 19.12.2018 року міру покарання відбуває в ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)». Перебуваючи в установі три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. Але після проведення виховної роботи засуджений змінив свою поведінку на кращу. Накладені дисциплінарні стягнення погашено в установленому законом порядку. Адміністрацією установи заохочувався п`ять разів за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим Кодексом України та правил внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці.

З 11.01.2019 року по 02.04.2019 року, з 22.11.2019 року по 24.12.2019 року, з 10.02.2022 по 31.05.2022 року перебував на лікуванні у лікарні при ДУ «Темнівська виправна колонія (№ 100)» Харківської області; порушень встановлених вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав.

Термін застосування умовно-дострокового звільнення від покарання згідно статті 81 Кримінального кодексу України - за відбуттям 2/3 призначеного строку покарання, а саме не раніше - 31.03.2023 року.

Вину у скоєному злочині у судовому засіданні визнав. Виконавчі листи до установи не надходили.

Згідно оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення має середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

Начальником відділення СВПР та психологом установи даний засуджений характеризується з позитивної сторони, як особа яка довела своє виправлення, а 03.04.2023 року на засіданні комісії ДУ «Полтавської виправної колонії (№ 64)» прийнято рішення про направлення матеріалів до Ленінського районного суду м. Полтави щодо вирішення питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд зазначив, що наявність заохочень та позитивна характеристика засудженого хоча і вказують на позитивні зміни у його поведінці, однак є недостатніми для висновку про його остаточне виправлення та не можуть слугувати доказом того, що засуджений став на шлях виправлення та заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи поведінку засудженого впродовж всього часу відбування покарання неможливо прийти до висновку про те, що він засуджений довів своє виправлення, оскільки його характеристики та матеріали особової справи не відображають процесу виправлення.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави для висновку про досягнення ОСОБА_7 необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би доцільність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився і в подальшому немає необхідності у відбуванні ним покарання.

У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_7 строк покарання і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним і невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

Судом повно та всебічно вивчено усі дані про особу засудженого ОСОБА_7 , та обґрунтовано зроблено висновок, що поведінка засудженого протягом усього періоду відбування та його ставлення до праці, не доводить його виправлення, у розумінні ст. 6 КВК України , про що суд обґрунтовано зазначив в ухвалі.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 24 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4