УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, у кримінальному провадженні № 620 240 000 000 003 90 від 10.05.2024 про відмову у визнанні потерпілим,

у с т а н о в и в :

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві (далі - ТУ ДБР у м. Києві), ОСОБА_5 від 27.10.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні № 620 240 000 000 003 90 від 10.05.2024.

На обґрунтування скарги зазначено, що ОСОБА_4 звернувся до слідчого ТУ ДБР у м. Києві з заявою про визнання його потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Водночас, постановою від 27.10.2024 слідчий відмовив у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні, оскільки відсутні дані, які б свідчили, що ОСОБА_4 завдано будь-якої шкоди.

Заявник, вважаючи вказане рішення слідчого необґрунтованим, просив його скасувати, визнати бездіяльність слідчого незаконною та зобов`язати слідчого залучити ОСОБА_4 до кримінального провадження як потерпілого.

У судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Слідчий ТУ ДБР у м. Києві до суду не прибув, про наявність поважних причин неявки не повідомив, що у силу ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши представника заявника, дослідивши скарги та долучені до неї документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 2 КПК визначені завдання кримінального провадження, до яких, серед іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Крім того, кримінальним процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування покладається на слідчого суддю.

Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Відповідно до ст. 25 КПК слідчий зобов`язаний у межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування, зокрема в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Статтею 7 КПК передбачені загальні засади кримінального провадження, однією з яких є законність, сутність якої розкрита у ст. 9 КПК.

Так, частиною 1 статті 9 КПК на слідчого під час кримінального провадження покладений обов`язок неухильного дотримання вимог Кримінального процесуального кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Рішення слідчого у відповідності до вимог ч. 3 ст. 110 КПК приймається у формі постанови.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК постанова слідчого має містити, зокрема, відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви її прийняття, обґрунтування та посилання на положення КПК.

Таким чином, враховуючи викладене, законним процесуальне рішення може визнаватись лише у разі його відповідності вищевказаним вимогам.

У той же час, рішення слідчого від 27.10.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні № 620 240 000 000 003 90 від 10.05.2024 зазначеним вимогам не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Статтею 92 КПК обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на прокурора та слідчого.

Слідчим ТУ ДБР у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за заявою, зокрема, ОСОБА_4 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 372, ч. 2 ст. 384 КК.

Відомості за вказаною заявою внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.05.2024 за № 620 240 000 000 003 90 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 372, ч. 2 ст. 384 КК.

Як вбачається з матеріалів скарги, ОСОБА_4 у заяві від 22.10.2024 про залучення його потерпілим до кримінального провадження зазначив відомості про заподіяння йому шкоди.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 55 КПК права і обов`язки потерпілого в особи виникають з моменту подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Отже, враховуючи зазначене вище, слідчий у своїй постанові про відмову у визнанні потерпілим мав послатися на докази, зібрані у ході досудового розслідування, які доводять, що зазначеними у заяві ОСОБА_4 від 22.10.2024 обставинами шкоди останньому не заподіяно.

Однак, постанова слідчого не містить посилань на обставини, встановлені у ході досудового розслідування, які б слугували підставою для прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Лише цитування норм кримінального процесуального закону не доводять наявність даних, які б свідчили про відсутність матеріальної чи моральної шкоди.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що досудове розслідування здійснюється, зокрема, за ч. 2 ст. 372 КК, яка сама по собі передбачає наявність у кримінальному провадженні потерпілого.

З огляду на викладені вище обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що постанова слідчого є необґрунтованою, тому підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання заявника щодо визнання бездіяльності слідчого ТУ ДБР у м. Києві незаконною, слідчий суддя звертає увагу, що статтею 307 КПК України визначений вичерпний перелік рішень, які слідчий суддя може ухвалити за наслідками розгляду скарги.

Водночас, зазначений перелік не передбачає рішення слідчого судді щодо визнання бездіяльності слідчого протиправною.

Що ж стосується питання про зобов`язання слідчого залучити ОСОБА_4 до кримінального провадження як потерпілого, слідчий суддя звертає увагу, що рішення за результатами розгляду заяви у цьому конкретному випадку має прийняти слідчий, який з огляду на власну процесуальну самостійність, наявність відповідних повноважень та достатніх відомостей, зобов`язаний прийняти обґрунтоване та мотивоване рішення, яке може бути предметом подальшого судового контролю слідчого судді.

Наведене у своїй сукупності приводить слідчого суддю до висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 7, 9, 22, 55, 303-306, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_5 від 27.10.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні № 620 240 000 000 003 90 від 10.05.2024 скасувати.

Зобов`язати слідчого повторно розглянути заяву ОСОБА_4 від 22.10.2024 про залучення його до кримінального провадження як потерпілого.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1