ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/239/25
Номер справи місцевого суду: 766/5/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

12 березня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 січня 2025 року в кримінальному провадженні №0000640 від 24 квітня 2023 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.4 ст.111-1 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 січня 2025 року задоволено клопотання прокурора та стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 22 березня 2025 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями в яких просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 січня 2025 року скасувати та обрати йому інший запобіжний захід домашній арешт за адресою АДРЕСА_1 , із покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначив, що суд належним чином не мотивував своє рішення щодо продовження йому строку тримання під вартою оскільки не зазначив які обставини свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України та про неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Вказує, що висновок суду про існування ризику незаконного впливу на свідків є помилковим, оскільки свідки вже допитані. Крім того, висновок суду про існування ризику продовжити кримінальне правопорушення є необґрунтованим, оскільки інкриміноване йому кримінальне правопорушення не може бути продовжене, адже він звільнений з підприємства «Центральний ринок», а м.Херсон на даний час деокуповане та на території міста відновлено державну владу України.

Вказує, що обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за скоєння якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років. При цьому вже два роки утримується під вартою. Крім того, суд залишив поза увагою, що санкцією ч.4 ст.111-1 КК України також передбачене покарання у виді штрафу до 10 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що може свідчити про те, що суд завчасно визначився щодо його винуватості та міри покарання.

Звертає увагу, що має міцні соціальні зв`язки, батьків, які проживають в с.Чорнобаївка, має майно, постійне місце проживання та роботу.

Крім того, 22 січня 2025 року судом першої інстанції було проголошено лише резолютивну частину ухвали про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яка в порушення ч.5 ст.196 КПК України йому не була вручена та не була надіслана до установи попереднього ув`язнення, чим порушено його право на захист. Таким чином утримується під вартою без будь-якого судового рішення.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

У судовому засіданні обвинувачений підтримав доводи апеляційної скарги з доповненнями, просив її задовольнити.

Прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу, відповідно до якої під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Виходячи зі змісту вказаних статей, суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу на стадії судового провадження, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Окрім цього, суд має врахувати у сукупності також інші відомості, зокрема про тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, а також соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Лише за результатами аналізу всіх перелічених факторів суд може прийти до висновку щодо необхідності продовження стосовно обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу чи щодо недоцільності цього.

На переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог законодавства.

Так, матеріали провадження свідчать, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження №0000640 від 24 квітня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.4 ст.111-1 КК України.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду із клопотанням в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.4 ст.111-1 КК України, при цьому на даному етапі кримінального провадження продовжують існувати ризики, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На думку сторони обвинувачення запобігти вказаним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, адже інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти наведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Крім того, прокурор послався на приписи ч.6 ст.176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються чи обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів проти основ національної безпеки України, за наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою. Також прокурор просив не визначати обвинуваченому розмір застави.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції встановив подальше існування ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду чи незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні передбачених, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки лише шляхом застосування найсуворішого запобіжного заходу можливо запобігти наведеним ризикам.

Так, аналізуючи питання щодо доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд першої інстанції надав належну оцінку, як відомостям про тяжкість та характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення в контексті застосування запобіжного заходу, так і питанню існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.4 ст.111-1 КК України за скоєння якого передбачене покарання у виді штрафу до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

Під час досудового розслідування слідчим суддею було перевірено питання причетності ОСОБА_7 до вказаного кримінального правопорушення. Що стосується обґрунтованості обвинувачення, то суд апеляційної інстанції під час перевірки ухвали суду першої інстанції про продовження тримання під вартою позбавлений можливості надати оцінку вказаному питанню, оскільки на даному етапі кримінального провадження судом першої інстанції перевіряється питання наявності в діях обвинуваченого ознак складу вказаного злочину. Питання обґрунтованості обвинувачення буде вирішене судом при ухваленні вироку.

Зі змісту ухвали вбачається, що суд першої інстанції також зважив, як на відомості про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, так і обставини кримінального провадження, зокрема тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується.

На переконання суду апеляційної інстанції сукупність наведених обставин підтверджує існування ризику переховування обвинуваченого від суду, адже з огляду на тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, суворість можливого покарання та відсутність міцних соціальних зв`язків, перебуваючи на волі, обвинувачений може вдатися до переховування від суду.

Твердження обвинуваченого про наявність у нього батьків, які проживають в с.Чорнобаївка, апеляційний суд хоч і приймає до уваги, проте вказані обставини самі по собі не спростовують висновки суду про існування ризику переховування., оскільки матеріали провадження не містять достатніх відомостей про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, зокрема відомостей про спільне проживання обвинуваченого з батьками, перебування їх на його утриманні чи наявність у обвинуваченого сім`ї та утриманців.

Посилання обвинуваченого на наявність у нього роботи є непереконливими, оскільки обвинувачений в апеляційній скарзі стверджує про те, що звільнений з підприємства "Центральний ринок". Будь-яких відомостей про працевлаштування ОСОБА_7 в іншому місці матеріали провадження не містять та стороною захисту не надано.

Також суд першої інстанції вірно встановив існування ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що судовий розгляд не закінчений, докази ще не досліджені, не всі свідки допитані, тому є вірогідним продовження існування ризику впливу на свідків.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Ризик незаконного впливу на свідків зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, як то передбачено ст. 95 КПК України, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками може незаконно впливати на них з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Посилання обвинуваченого на те, що в кримінальному провадженні вже допитані всі свідки суд апеляційної інстанції вважає непереконливими, оскільки зазначені обставини не підтверджені будь-якими доказами. В той же час суд першої інстанції вказав на те, що свідки ще не допитані.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду про продовження існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину спрямованого проти національної безпеки України, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, наявність відомостей про перебування на розгляді суду іншого кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Враховуючи викладене суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прийняте судом рішення відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Встановлені на стадії застосування запобіжного заходу ризики зі сплином часу зменшуються, разом із тим, як вірно встановлено судом, вони ще є достатньо суттєвими на даній стадії кримінального провадження, що дає дійти висновку, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе запобігти існуючим ризикам , що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК України.

Посилання обвинуваченого на тривалість його утримання під вартою та можливість призначення покарання у виді штрафу, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини не є визначальними при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Чинний КПК України передбачає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У даному випадку судом першої інстанції встановлено достатні підстави для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу.

З огляду на викладене суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прийняте судом рішення відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Таким чином, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого з доповненнями ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 січня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4