ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/9608/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/376/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 385 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора зі зміненими доводами на вирок Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, наявність на утриманні неповнолітніх дітей не встановлено, місце реєстрації невідоме, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого: вироком від 23.05.2023 Московського районного суду м. Харкова за ч.1 ст. 309 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком 2 роки;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 385 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 гривень 00 коп.

Вирок, ухвалений 23.05.2023 Московським районним судом м. Харкова зв ч. 1 ст. 309, яким ОСОБА_7 засуджений до обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки, виконувати самостійно.

Згідно вироку, 28.05.2024 у залі суду № 20 Московського районного суду м. Харкова, розташованого за адресою: м. Харків, просп. Ювілейний, буд. 38Є, в ході судового розгляду справи № 643/10384/23, провадження № 1-кп/643/226/24 під головуванням судді ОСОБА_9 за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_7 , отримавши пам`ятку про права та обов`язки свідка, ознайомившись з нею та не потребуючи роз`яснень, не відмовляючись з підстав, встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України, від давання показань, будучи попередженою судом про кримінальну відповідальність свідка за дачу завідомо неправдивих показань та за відмову від дачі показань за ст. 384, 385 КК України, будучи приведеним до присяги, даючи показання у присутності складу суду, прокурора, обвинуваченого, з фіксацією судового процесу, умисно, з метою перешкоджання правосуддю у встановленні об`єктивної істини та справжніх обставин вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, їх караність та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, відмовився надавати покази суду про відомі йому як свідку обставини у вказаному кримінальному провадженні, тим самим відмовився від надання показань, при цьому повідомив суду, що під час досудового розслідування він, не читаючи протоколу допиту свідка, поставив у ньому власноручний підпис.

Відповідно до ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

Встановлено, що 30.08.2023 в період часу з 09:20 до 09:55 в ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0002792 від 09.08.2023 року за ознаками ч.1 ст.125, ч.4 ст. 186 КК України проведено допит свідка - громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Перед проведенням допиту старшим слідчим СВ Харківського РУП№2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_12 роз`яснено права та обов`язки свідка, передбачені ст. 67 КПК України та попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України за введення в оману суду або іншого уповноваженого органу та ст. 385 КК України за відмову свідка від давання показань.

Показання свідка стосувалися події кримінальних правопорушень, котрі мали місце 05.08.2023 приблизно о 23:00. Перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 17 поруч з 4 під`їздом, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , став свідком умисних злочинних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що виразились в спричинені умисних легких тілесних ушкоджень та відкритому викраденні чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя потерпілого ОСОБА_13 . За даним фактом внесені відомості до ЄРДР № 0002792 від 09.08.2023 року за ознаками ч.1 ст.125, ч.4 ст. 186 КК України.

За результатами досудового розслідування кримінального провадження № 0002792 від 09.08.2023 старшим слідчим СВ Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_12 складено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.4 ст. 186 КК України, який 28.09.2023 затверджений прокурором Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_14 , та у подальшому разом з реєстром матеріалів досудового розслідування, до якого внесені відомості щодо допиту свідка ОСОБА_7 , направлені для розгляду до Московського районного суду м. Харкова.

Надані свідком ОСОБА_7 покази були внесені до протоколу допиту свідка від 30.08.2023. Після ознайомлення з протоколом допиту свідка, в якому роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, ст. 18, 66, 67, ч. 7 ст. 224 КПК України, ст. 384, 385 КК України, свідок ОСОБА_7 поставив свій підпис, засвідчивши ознайомлення зі змістом протоколу і правильність відображення наданих ним свідчень.

Не погодившись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, яку в подальшому змінив, та в остаточній редакції просив вирок Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2024 відносно ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 385 КК України, скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості та особі засудженого, тобто у зв`язку із його м`якістю та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; ухвалити новий вирок, призначивши останньому покарання за вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 385 КК України у вигляді 1 року 4 місяців пробаційного нагляду, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та керуючись правилами, передбаченими ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеного за цим вироком, та покарання за попереднім вироком Київського районного суду міста Харкова від 11.06.2024, зі змінами відповідно до ухвали Харківського апеляційного суду від 04.12.2024 за яким його було засуджено за частиною 1 статті 357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі статті 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за частиною 1 статті 357 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.05.2023 і остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 8 місяців та, відповідно до положень ч.4 ст. 70 КК України, остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у виді обмеження волі на строк 1 рік 8 місяців.

В решті вирок Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2024 стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом при призначені покарання ОСОБА_7 не в повній мірі враховані дані, що характеризують особу засудженого та характер вчинених ним дій.

Так, суд першої інстанції при ухваленні вироку по справі №643/9608/24 зазначив, що обставиною, яка пом`якшує покарання, що призначається обвинуваченому, суд вважає його щире каяття, а обставин, які обтяжують покарання, що призначається обвинуваченому, у кримінальному провадженні не встановлено, з урахуванням чого суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді штрафу.

Призначене засудженому ОСОБА_7 вказане вище покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості, та індивідуалізації покарання, а також тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, перш за все, суд у своєму рішенні не врахував той факт, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, а отже виконання такого виду покарання як штраф не вбачається можливим.

Крім того, вивченням особи ОСОБА_7 встановлено, що він неодноразово був судимим за вчинення кримінальних правопорушень:

- 02.02.2016 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 263 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 1 рік за п.2,4 ч. 1 ст. 76 КК України;

- 21.02.2019 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.І ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 1 рік;

- 23.05.2023 Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 11.06.2024 Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 357 КК України до обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 4 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень (проступку та злочину) шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.05.2023 та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

При цьому, ОСОБА_7 , будучи передостанній раз судимим 23.05.2023 Московським районним судом м. Харкова до обмеження волі строком на 1 рік та на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки, в черговий раз не виправдав довіру суспільства, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та протягом іспитового строку вчинив дії, які кваліфікуються як кримінальний проступок відповідно до чинного кримінального кодексу України, а саме - за ч. 1 ст. 385 КК України.

Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що призначення такого виду покарання як штраф за вироком Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2024 не дасть змогу засудженому усвідомити свої помилки та не забезпечить його належну законну поведінку у суспільстві.

Таким чином, суд першої інстанції при винесенні вироку відносно ОСОБА_7 формально підійшов до обрання виду покарання останньому, не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, обставини вчиненого ним правопорушення. Зазначені обставини свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення і перевиховання та бути законослухняним громадянином.

На підставі викладеного прокурор вважав, що вирок відносно ОСОБА_7 від 02.09.2024 підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості та особі засудженого, тобто у зв`язку із його м`якістю.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Встановлені місцевим судом у вироку фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 дій, за які його засуджено, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуване судове рішення не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При призначенні покарання суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України повинен призначити його з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Згідно із положеннями ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м`якості, так і суворості.

Призначаючи ОСОБА_7 показання за ч. 1 ст. 385 КК України, суд першої інстанції виходив із тих обставин, що обставиною, яка пом`якшує покарання, що призначається обвинуваченому є його щире каяття, обставин, які обтяжують покарання, у кримінальному провадженні не встановлено, та враховуючи ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого даних про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутні відомості щодо наявності на утриманні обвинуваченого неповнолітніх дітей, а також наявність судимостей, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами прокурора та вважає, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 не в повній мірі враховані дані, що характеризують особу засудженого та характер вчинених ним дій.

Зокрема, судом не враховано той факт, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, а отже виконання такого виду покарання як штраф не вбачається можливим.

Крім того, вивченням особи ОСОБА_7 встановлено, що він неодноразово був судимим за вчинення кримінальних правопорушень:

- 02.02.2016 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 263 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 1 рік за п.2,4 ч. 1 ст. 76 КК України;

- 21.02.2019 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 1 рік;

- 23.05.2023 Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 11.06.2024 Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 357 КК України до обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 4 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень (проступку та злочину) шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.05.2023 та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

- ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року вирок Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року змінено; цей вирок в частині засудження ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - скасовано і в цій частині кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за цим епізодом закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння.

Виключено з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на призначення покарання на підставі частини 1 статті 70 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за ч. 1 ст. 357 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.05.2023 та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 8 місяців.

На підставі ч. 1, 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 строк тримання під вартою у строк покарання у виді обмеження волі із розрахунку один день тримання під вартою відповідає двом дням обмеження волі, з 05.03.2024 до дня набрання вироком законної сили, тобто до 04.12.2024 включно. В решті вирок Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року залишений без змін.

Отже, з урахуванням ступеня тяжкого вчиненого правопорушення, конкретних обставин справи, колегія суддів вважає, що вирок відносно ОСОБА_7 від 02.09.2024 підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості та особі засудженого, тобто у зв`язку із його м`якістю.

Санкцією ч. 1 ст. 385 КК України передбачено два види покарання: штраф від п`ятдесяти до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до двох років.

Водночас, ч. 1 ст. 691 КК України визначено, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пп. 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З огляду на те, що штраф є більш м`яким видом покарання, ніж пробаційний нагляд, а також те, що у даній справі наявна обставина, що пом`якшує покарання - щире каяття ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за скоєння кримінального проступку за ч. 1 ст. 385 КК України у вигляді 1 року 4 місяців пробаційного нагляду, що буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, відповідатиме вимогам ст. 65 КК України.

Частиною 4 статті 70 КК України передбачено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, суд першої інстанції зазначив, що вирок Московського районного суду м. Харкова від 23.05.2023, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки, підлягає самостійному виконанню.

Разом з цим, судом першої інстанції не було взято до уваги, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 11.06.2024 за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, яким вже були застосовані положення ч. 1 ст. 71 КК України при призначенні остаточного покарання.

Окрім цього, вирок Київського районного суду м. Харкова від 11.06.2024 був змінений ухвалою Харківського апеляційного суду від 04.12.2024 в частині засудження ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - скасовано і в цій частині кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за цим епізодом закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння.

Цим же рішенням суду, виключено з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на призначення покарання на підставі частини 1 статті 70 КК України, а ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за ч. 1 ст. 357 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.05.2023 та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 8 місяців.

На підставі ч. 1, 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 строк тримання під вартою у строк покарання у виді обмеження волі із розрахунку один день тримання під вартою відповідає двом дням обмеження волі, з 05.03.2024 до дня набрання вироком законної сили, тобто до 04.12.2024 включно. В решті вирок Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року залишений без змін.

З огляду на вищезазначене, повторне застосування положень ст. 71 КК України у даному кримінальному провадженні виглядає зайвим, а тому при визначенні остаточного покарання у даній справі за сукупністю злочинів до застосування підлягають положення ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України, а саме на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеного за цим вироком, та покарання за попереднім вироком Київського районного суду міста Харкова від 11.06.2024, зі змінами відповідно до ухвали Харківського апеляційного суду від 04.12.2024, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 8 місяців, яке буде справедливим, що сприятиме виправленню останнього і попередить вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420, 424 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 385 КК України у вигляді 1 (одного) року 4 місяців пробаційного нагляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеного за цим вироком, та покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024року, зі змінами відповідно до ухвали Харківського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 8 місяців.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: