Справа №463/7/25
Провадження №1-кс/463/168/25
УХВАЛА

слідчого судді

20 січня 2025 року місто Львів

Cлідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , прокурора ГрицишинаВ., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні вилученого майна і скасування арешту майна,

встановила:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із скаргою, та просить: 1) визнати бездіяльність старшої слідчої СВ Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 щодо неповернення вилученого транспортного засобу марки «Jaguar I-pace», н.з. НОМЕР_1 vin ТЗ НОМЕР_2 протиправною; 2) скасувати арешт з належного ОСОБА_4 транспортного засобу марки «Jaguar I-pace», н.з. НОМЕР_1 vin ТЗ НОМЕР_2 ; 3) повернути належний ОСОБА_4 транспортний засіб марки «Jaguar I-pace», н.з. НОМЕР_1 vin ТЗ НОМЕР_2 .

В обґрунтування скарги покликався на те, що в провадженні у старшої слідчої СВ Львівського районного управніння поліції №l ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 знаходиться кримінальне провадження №0000772 від 23.02.2024 року відносно ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 361 КК України.

При проведенні обшуку на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 08.11.2024 за місцем реєстрації підозрюваного на вул. Кв. Основ?яненка, 19А в с. Холодновідка Львівського району Львівської області, 27.11.2024 року було вилучено транспортний засіб марки «Jaguar I-pace» д.н.з. НОМЕР_3 , vin НОМЕР_4 .

Це при тому, що дозвіл слідчим суддею був наданий на проведення обшуку в автомобілі, який знаходився за зазначеною адресою, з метою відшукання та вилучення речей та документів, які мають значення для справи. В автомобілі нічого не було виявлено та не вилучено з вказаного в ухвалі, але було вилучено сам автоиобіль.

Фактично слідчим було введено в оману слідчого суддю, котрий постановив ухвалу про накладення арешту на автомобіль, оскільки вказаний автомобіль не перебуває у користуванні ОСОБА_6 і власником даного автомобіля є не ОСОБА_7 , а ОСОБА_4 , - згідно договору купівлі-продажу №42/1813 від 24.10.2024 року між нею та ТОВ «АВТОСКАЙ». Користувалась же автомобілем її невістка ОСОБА_8 . Цей факт однозначно вбачається з даних європротоколу про дорожньо-транспортну пригоду на вказаному автомобілі від 26.10.2024 року по вул. Городоцькій, 115 у м. Львові. Після ДТП автомобіль перебуває в неробочому стані, а тому не міг фізично перебувати в розпорядженні ОСОБА_6 . Відповідні документи були представлені працівникам поліції, котрі проводили обшук, однак не були прийняті ними до уваги.

Розгляд клопотання про накладення арешту на автомобіль проводився за відсутності ОСОБА_4 , так як остання ніким і ніяком чином не було повідомлення про час і місце судового засідання. Таким чином арешт було накладено безпідставно, необгрунтовано та з порушенням приписів ч. 10 ст. 170 КПК України так як у сторони обвинувачення відсутні докази, що майно, на яке накладено арешт, є предметом кримінального правопорушення чи здобуте в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, доказів того, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вилучений належний ОСОБА_4 транспортний засіб марки «Jaguar I-pace» н.з. НОМЕР_3 , vin НОМЕР_4 підлягають спеціальній конфіскації, для забезпечення цивільного позову, стягнення отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, не має, а тому просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав з підстав, що викладені у скарзі. Просив скаргу задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив, посилаючись на те, що автомобіль, на який накладено арешт є фактичною власністю підозрюваного ОСОБА_6 , а тому арешт накладено обгрунтовано.

Слідча суддя, оглянувши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У судовому засіданні встановлено, що СВ ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000772 від 23.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 361 КК України.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03.12.2024 задоволено клопотання старшого слідчого СВ ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області та накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку 27.11.2024, а саме: автомобіль марки «Jaguar I-pace» н.з. НОМЕР_3 , vin НОМЕР_4 та ключі від нього.

Постановою старшого слідчого слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області про визнання предметів речовими доказами та прилучення їх до матеріалів кримінального провадження від 27.11.2024 вказаний транспортний засіб та ключі до нього визнано речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000772 від 23.02.2024.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 4 ст.170КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Згідно з ч. 1 ст.174КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідча суддя, критично оцінює доводи клопотання про скасування арешту майна такі як відсутність підстав для застосування механізму спеціальної конфіскації, оскільки завданням застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження було не те, а збереження речових доказів.

Слідча суддя вважає, що на даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучене майно, яке постановою старшого слідчого визнано речовим доказом, має суттєве значення для проведення досудового розслідування та відповідає критеріям речового доказу. Доводи представника заявника, що вилучені речі не є доказом вчинення злочину, підлягають з`ясуванню в процесі розслідування кримінального провадження чи розгляду справи по суті.

Наведені обставини щодо власника майна, не є за своєю суттю виключною підставою для скасування арешту майна.

Відтак за даних конкретних обставин слідчий суддя дійшов висновку, що представником ОСОБА_4 не доведено, що в застосуванні арешту майна відпала потреба.

Згідно з положеннями ч. 3-4 ст.174КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відтак нормою кримінального процесуального закону визначений загальний порядок скасування арешту майна, яке здійснюється прокурором у випадку закриття кримінального провадження або судом у разі закінчення справи постановленням судового акту.

Враховуючи наведене, слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити за безпідставністю, враховуючи потреби досудового розслідування, його часові рамки, обґрунтованість накладення арешту, а також те, що заявником та його представником не надано суду належних доказів та не доведено, що в органу досудового розслідування відпала потреба в арешті майна. Майно, на яке накладено арешт, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, арешт майна є необхідним для розкриття кримінального правопорушення, запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, відчуження.

Крім того, слідчий суддя враховує висновки, наведені Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 20 травня 2024 року (справа № 712/191/23, провадження № 51-3208 кмо 23) щодо правозастосування положень п. 9 ч. 1 ст.309КПК у взаємозв`язку зі статями 170, 173, 174 КПК, відповідно до яких ухвали слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна та про відмову в скасуванні арешту майна, постановлені в порядку ст. 174 КПК, апеляційному оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 170-174, 372 КПК України, слідча суддя

постановила:

В задоволенні скарги представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 , відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошео 21.01.2025 року о 09 год. 20 хв.

Слідча суддя ОСОБА_1