Справа № 464/6612/24
пр.№ 1-кп/464/547/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2024 року Сихівський районний суд міста Львова в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000726 від 21.08.2024, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 336 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

з участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , у зв`язку із оголошенням загальної мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України під час мобілізації, на особливий період, 26.04.2024 пройшов військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , згідно якої визнаний придатним до військової служби, та отримав від відповідальної посадової особи під особистий підпис повістку про явку на 01.05.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , для відправлення у військову частину НОМЕР_2 для проходження військової служби у Збройних силах України.

Надалі, військовозобов`язаний ОСОБА_3 , всупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», діючи умисно, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, будучи належним чином оповіщеним про прибуття на відправку до військової частини, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», без поважних причин, маючи можливість прибути, 01.05.2024 о 10:00 год. відповідно до отриманої повістки до зазначеного місця збору, а саме у ІНФОРМАЦІЯ_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , не прибув на відправлення у військову частину НОМЕР_1 для проходження військової служби у Збройних Силах України, під час мобілізації, на особливий період.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, визнав повністю та пояснив, що 26.04.2024 його зупинили працівники поліції, з метою перевірки документів. Надалі приїхали працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 , якими було встановлено те, що він не стоїть на військовому обліку, а тому вони виписали повістку для оновлення даних та разом поїхали у ІНФОРМАЦІЯ_4 . У ІНФОРМАЦІЯ_2 йому виписали направлення для проходження медкомісії, яку він пройшов, та за результатами військово-лікарської комісії, визнаний придатним до військової служби. Повернувшись у ІНФОРМАЦІЯ_4 , йому вручили повістку на відправку на 01.05.2024, яку він отримав, про що розписався. 01.05.2024 він вийшов до зупинки, щоб їхати у ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак він рапотово почав погано себе почувати та через погане самопочуття повернувся додому, а тому не з`явився у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Більше у ІНФОРМАЦІЯ_4 він не з`являвся та не пояснював причини своєї неявки на повістку. Усвідомлюючи що він вчинив, у нього почалась депресія та інколи з цього часу і по сьогоднішній день у нього виникають панічні атаки. Розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати.

Окрім визнання обвинуваченим ОСОБА_3 свої винуватості в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена зібраними в ході досудового розслідування доказами, що були предметом аналізу під час судового розгляду.

Зокрема, показаннями допитаного під час судового розгляду свідка ОСОБА_6 , який є головою військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 , який надав показання про те, що обвинувачений ОСОБА_3 пройшов військово-лікарську комісію та визнаний придатним для військової служби. На час проходження останнім комісії, даних про те, що ОСОБА_3 звертався за психіатричною допомогою не було, у програмі «Helsi» також була відсутня така інформація. Окрім цього, вказав, що наявні у ОСОБА_3 захворювання не є підставою для визнання останнього непридатним до військової служби.

Показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що 26.04.2024 ОСОБА_3 був запрошений у ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних та був направлений на військово-лікарську комісію. Після проходження комісії, яка визнала його придатним для військової служби, останньому було вручено повістку на відправку на 01.05.2024, однак ОСОБА_3 не з`явився 01.05.2024 у ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що було повідомлено правоохоронні органи.

Повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 02.05.2024 №6082 про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України. (а.с.п. 34)

Даними протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 13.06.2024 з додатком до протоколу, відповідно до яких у ІНФОРМАЦІЯ_2 було вилучено оригінал особової справи військовозобов`язаного ОСОБА_3 (а.с.п. 42-45)

Актом про неявку по повістці на відправку від 02.05.2024, відповідно до якого ОСОБА_3 , 10.04.1994, була виписана повістка на відправку на 01.05.2024 на 10 год 00 хв в команду НОМЕР_1 , однак останній на виклик не з`явився. (а.с.п. 35)

Копією розписки про вручення повістки від 24.04.2024 з вимогою про явку ОСОБА_3 прибути 01.05.2024 о 10 год 00 хв до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки в команду НОМЕР_1 . (а.с.п. 37)

Копією довідки військово-лікарської комісії № 91/1371 від 26.04.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якої ОСОБА_3 проведено медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 26.04.2024 та визнано останнього придатним до військової служби. (а.с.п. 38)

Відповідно до відповіді Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації №22-2671/0/2-24 від 12.07.2024 ОСОБА_3 в період часу з 01.04.2024 по 12.07.2024 профілактичний огляд не проходив, на амбулаторному та стаціонарному лікуванні не перебував, на диспансерному обліку не знаходився. (а.с.п. 40-41)

Висновком судово-психіатричного експерта № 1232 від 16.09.2024, відповідно до якого ОСОБА_3 на даний час страждає на психічний розлад у вигляді панічного розладу. За своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованого правопорушення ОСОБА_3 також страждав психічним розладом у вигляді панічного розладу, який хоча і не досяг рівня хворобливих розладів, однак значною мірою впливав на достатнє розуміння ним ситуації правопорушення, власного місця та ролі в цій ситуації, а емоційно вольові розлади привели до порушення контролю діяльності і здатності регулювати свою поведінку, відтак за своїм психічним станом, ОСОБА_3 , в період інкримінованих дій, через наявний в нього психічний розлад, не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. (а.с.п. 57-59)

Аналізуючи здобуті у справі та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у Кримінальному процесуальному кодексі України (далі - КПК України), зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством та є такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим злочину, інкримінованого стороною обвинувачення. Зазначені докази є узгодженими між собою та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають. Таким чином, у своїй сукупності всі докази підтверджують доведеність обставин, викладених в обвинувальному акті.

Таким чином, проаналізувавши наведені обставини та норми закону, суд, об`єктивно дослідивши та оцінивши всі зібрані та перевірені у судовому засіданні докази в їх повній сукупності, прийшов до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Зазначені дії обвинуваченого органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ст. 336 КК України, оскільки ОСОБА_9 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період

При призначенні обвинуваченому покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є нетяжким злочином. Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, який непрацевлаштований, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття та його психічний стан.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді фахівця Сихівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_10 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим є середній, ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого ОСОБА_3 також є середній. Орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливе без ізоляції від суспільства.

Таким чином, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_3 покарання в мінімальних межах санкції ст. 336 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який судимостей немає, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, у сукупністю з відсутністю обставин, що обтяжують покарання, та наявністю обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, зважаючи на психічний стан ОСОБА_3 під час вчинення ним злочину, суд погоджується із стороною обвинувачення, яке було заявлено у судових дебатах, та вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладанням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно зі статтею 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до статті 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обмежена осудність пов`язана з наявністю у суб`єкта певного психічного розладу, психічної аномалії; внаслідок зазначеного психічного стану особа усвідомлює, але не повною мірою, фактичні ознаки і суспільну небезпечність вчиненого діяння та (або) не повною мірою може керувати ними. Тобто на відміну від неосудної особи, здатність усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними у обмежено осудної особи не виключається; обмежена осудність не виключає осудності як обов`язкової ознаки суб`єкта, отже, не виключає кримінальну відповідальність і покарання за вчинене.

Значення обмеженої осудності полягає в тому, що вона може враховуватись судом при призначенні покарання і відповідно до частини 2 статті 94 КК України є підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (частина 2 статті 19 КК України) чи обмежено осудною (частиною 1 статті 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

З висновку судово-психіатричного експерта № 1232 від 16.09.2024, відповідно до якого ОСОБА_3 на даний час страждає на психічний розлад у вигляді панічного розладу. За своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованого правопорушення ОСОБА_3 також страждав психічним розладом у вигляді панічного розладу, який хоча і не досяг рівня хворобливих розладів, однак значною мірою впливав на достатнє розуміння ним ситуації правопорушення, власного місця та ролі в цій ситуації, а емоційно вольові розлади привели до порушення контролю діяльності і здатності регулювати свою поведінку, відтак за своїм психічним станом, ОСОБА_3 , в період інкримінованих дій, через наявний в нього психічний розлад, не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Зауважень з приводу належності та допустимості вказаного доказу - висновку судово-психіатричного експерта № 1232 від 16.09.2024, до суду не надходило.

Отже, даний висновок експертизи дає підстави вважати, що ОСОБА_3 на момент вчинення інкримінованого йому діяння знаходився у стані обмеженої осудності і відповідальність за скоєне у такому стані настає на загальних підставах з урахуванням положень частини 2 статті 20 КК України, а кримінальне провадження повинно здійснюватися у загальному порядку з усіма гарантіями, які закон надає стороні захисту.

Вказане кореспондується з вимогами ч.2 ст.504 КПК України, згідно якої досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Окрім того, суд звертає увагу й на те, що у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», роз`яснено, що, враховуючи те, що згідно зі ст. 20 КК України особа, визнана обмежено осудною, підлягає кримінальній відповідальності, слід визнати, що справу щодо такої особи необхідно направляти до суду з обвинувальним висновком, в якому мають міститися дані про психічне захворювання цієї особи. Визнати правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

З огляду на те, що надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України), судам слід врахувати, що до осіб, визнаних обмежено осудним, у разі потреби може застосовуватись лише цей вид примусових заходів медичного характеру. Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду (п. 7 Постанови).

Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду, така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення.

У відповідності до частини 2 статті 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

На підставі вищевказаного висновку судово-психіатричної експертизи № 1232 від 16.09.2024, суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 є обмежено осудною особою, оскільки на час вчинення злочинів, через наявний у нього психічний розлад, не був здатний повною мірою усвідомолювати свої дії та керувати ними, а також і на даний час через наявний у нього психічний розлад не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними, а відтак потребує застосування до примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом стосовно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Речові докази, процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись 368, 370, 373, 374, ч.2 ст.504 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 в період іспитового строку обов`язки:

1) з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Відповідно до ч.1 ст.165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

На підставі ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України застосувати щодо ОСОБА_3 примусовий захід медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Виконання вироку в частині застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку - здійснювати за місцем його фактичного проживання.

Вирок суду може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1