Справа № 466/1344/24
Провадження № 1-кп/466/286/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001857 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, одруженого , працюючого двірником в СЗШ № 97 м. Львова, маючого на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,-

встановив :

ОСОБА_5 , який є особою, яка раніше неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, зокрема постановою Шевченківського райсуду м. Львова від 24.07.2023, справа № 466/6654/23; постановою Шевченківського райсуду м. Львова від 24.07.23, справа № 466/6656/23, постановою Шевченківського райсуду м. Львова від 26.07.23, справа № 466/7238/23, на шлях виправлення не став та вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи домашнє насильство.

Так, ОСОБА_5 , 16.11.23, приблизно о 20 год., перебуваючи за місцем проживання , за адресою АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття , на грунті неприязних відносин , вчинив психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_4 . Вказані протиправні дії полягали у словесних образах та принижування потерпілої, виражання нецензурною лайкою а також залякуванні та словесних погрозах фізичним насильством , які призвели до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи .

В судовому засіданні обвинувачений частково заперечив свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні за ст. 126-1 КК України. Пояснив, що він тривалий час перебував в депресивному стані , втратив роботу, із-за чого в сім`ї виникали конфлікти. Дружина наполягала на тому, щоб він працевлаштувався, оскільки не вистарчає коштів на родину. Він же це сприймав як її провокацію до конфліктів. На даний час він знайшов постійну роботу, отримує сталий заробіток і сварки вдома припинились. Відносини з дружиною налагодились і він щиро кається , що із-за їх конфліктів страждала не тільки дружина, але й діти. Просить суворо його не карати.

Незважаючи на часткове заперечення обвинуваченим ОСОБА_5 причетності до скоєння домашнього насильства , його винуватість за ст. 126-1 КК України підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими під час судового розгляду доказами.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка повідомила, що її чоловік вже півтора року ніде не працює, не дає жодних коштів на утримання сім`ї . Вони разом проживають в двокімнатній квартирі з донькою , якій 22 роки і сином, якому 12 років. У обвинуваченого хворі нерви із-за чого він перебуває на обліку в зв`язку з психічними розладами. Проте лікуватись він не бажає, натомість фактично кожного дня приходить ввечері п`яний і починає дебоширити. Сварки відбуваються в присутності дітей. Обвинувачений її ображає, принижує , погрожує розправою, із-за чого вона його боїться. Їй дедалі важче витримувати такий психологічний тиск з боку чоловіка. Його неодноразово притягали до адміністративної відповідальності, проте висновків для себе він не робить. Всі події домашнього насильства зумовлені саме тим, що ОСОБА_5 зловживає алкоголем , не хоче ні лікуватись, ні працювати. Це створює нестерпні умови для проживання їх сім`ї. При призначенні покарання просила обрати такий його вид, щоб він не перешкоджав ОСОБА_5 працювати, так як їх сім`я перебуває у скрутному матеріальному положенні. В подальшому потерпіла просила розглядати справу в її відсутності.

Допитана в якості свідка за клопотанням прокурора ОСОБА_7 пояснила, що вона є сусідкою обвинуваченого та потерпілої по сходовій клітці. Вона обурена тим, що дільничний інспектор вказав її в якості свідка у справі, просила більше її не викликати до суду. Зазначила, що їй нічого не відомо про конфлікти між подружжям ОСОБА_8 , і у її присутності обвинувачений свою дружину не ображав. Крім того зазначила, що іноді бачила біля будинку ОСОБА_5 на-підпитку, проте нічого поганого про нього сказати не може.

В судовому засіданні в якості свідка , за клопотанням сторони обвинувачення , було допитано також ОСОБА_9 . Вказаний свідок пояснила, що на АДРЕСА_2 не проживає уже протягом 6 років. Часто приїздить до внуків за вказаною адресою, оскільки після уроків водить до на різні гуртки. Обвинуваченого та його дружину добре знає, проте нічого свідчити про них не бажає. В кожній сім`ї є конфлікти , тому не може дати оцінку їх стосункам. Дійсно ОСОБА_5 любить випити, проте якщо його ніхто не зачіпає, то й він не свариться. Натомість, якщо йому зробити зауваження, то може нецензурно відповідати у відповідь. В її присутності конфлікти між подружжям ОСОБА_8 не відбувались. Іноді чути сварки з їх квартири, проте свідок ніколи не бачила, щоб дружина обвинуваченого ходила з тілесними ушкодженнями.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення за ст. 126-1 КК України стверджується також наявними в матеріалах кримінального провадження письмовими доказами, що досліджувались в ході судового розгляду .

Зокрема, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню, що врегульовано ст. 84 КПК України.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В ході судового розгляду суд дав наступну оцінку матеріалам , що були представлені стороною обвинувачення у якості доказів винуватості особи.

Так, 17.11.23, о 08.25 , надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою АДРЕСА_1 вчинено домашнє насильство відносно потерпілої ОСОБА_4 , її чоловіком , ОСОБА_10 . Оскільки на місці події вже прибув дільничний інспектор, то необхідності в виїзді екіпажу поліції немає. ( а.с.65). За результатами перевірки по подіям, що відбувались за вказаною адресою , дільничним складено рапорт ( а.с. 64) , який скеровано на адресу начальника ВП № 1 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області. У вказаному документі зафіксовано , що ОСОБА_4 , який раніше неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, 16.11.24 знову вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_4

17.11.23 потерпіла, ОСОБА_4 , звернулась до органу досудового розслідування з заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України її чоловіком, ОСОБА_5 ( а.с. 66), що зафіксовано у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення. Наведе стало підставою для внесення відомостей до ЄРДР за № 0001857.

На підтвердження тієї обставини, що до 16.11.23 ОСОБА_5 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП , в ході судового розгляду було досліджено : копію постанови Шевченківського райсуду м. Львова від 24.07.23 справа № 466/6654/23; копію постанови Шевченківського райсуду м. Львова від 24.07.23, справа № 466/6656/23, копію постанови Шевченківського райсуду м. Львова від 26.07.23, справа № 466/7238/23.

В зв`язку з перебуванням ОСОБА_5 на обліку у КНП ЛОР» Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ( а.с.77) та періодичним проходженням лікування ( а.с. 79-85 ) , органом досудового розслідування було призначено за матеріалами даного кримінального провадження судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку експерта за № 28 від 09.01.24 ( а.с. 86-89) , на даний час ОСОБА_5 тяжким психічним розладом не страждає, виявляє шизоафективний розлад у стадії ремісії із помірними змінами особистості. Може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У період інкримінованих дій ОСОБА_5 також тяжким психічним розладом не страждав, виявляв шизоафективний розлад у стадії ремісії із помірними змінами особистості, який мав значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття рішень, передбачення наслідків своїх діянь та здатність регулювати свою поведінку. Тому в період інкримінованих йому дій він не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 не потребує.

Кримінальна відповідальність за ст.126-1 КК України настає за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних абопсихологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Отже основною ознакою домашнього насильства, як діяння, за яке передбачене покарання, є відносини, що склалися між особою, яка вчинила насильство, та особою, постраждалою від такого насильства, в результаті спільного побуту або спільного проживання і залежності постраждалої особи від особи, яка чинить що неї насильство.

В Законі також визначено, що запобігання домашньомунасильству це система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

За системного аналізу наведених приписів закону суд дійшов висновку, що поняття «домашнє насильство», як протиправне діяння, за яке передбачена кримінальна відповідальність, має увібрати в себе ознаки так званих «аб`юзивних» стосунків, тобто взаємин, в яких одна людина (насильник, кривдник) шляхом насильства (фізичного, сексуального, психологічного чи економічного) порушує особисті кордони іншої (постраждалої або жертви) з метою придушення волі та підкорення.

Крім того, за змістом норми ст. 126-1 КК України вчинення передбачених в ній дій мають утворювати не тільки певну систему, а і охоплюватися єдиним наміром (метою) підкорення потерпілого.

Проаналізувавши показання обвинуваченого, потерпілої, дослідивши обставини, що викладені в обвинувальному акті, за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що в діях обвинуваченого наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, оскільки має місце система діянь , які були спрямовані на спричинення психологічних страждань потерпілої.

Винуватість ОСОБА_5 доведена у повному обсязі і стороною обвинувачення дотримано стандарт доказування «поза розумним сумнівом».

Таким чином, суд погоджується зі стороною обвинувачення у тому, що обвинувачений в осудному стані, умисно, вчинив кримінальне правопорушення, яке правильно кваліфіковано прокурором за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи. І у вчиненні цього правопорушення винен саме ОСОБА_5 .

Обставин, які б виключали кримінальну протиправність діяння ОСОБА_5 або звільняли його від кримінальної відповідальності чи від покарання судом не встановлені, а тому обвинувачений підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення за ст.126-1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також бере до уваги, що санкція частини першої статті 126-1 КК передбачає альтернативні види покарань та враховує ступінь тяжкості правопорушення - згідно із статтею 12 КК України інкриміноване діяння відноситься до нетяжкого злочину; особу винного , його вік, матеріальний стан, стан здоров`я. Обставиною, що пом`якшує покарання є наявність у обвинуваченого на утриманні неповнолітньої дитини. Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.

Також суд бере до уваги загальну мету покарання, як заходу примусу, що застосовується від імені держави, яка полягає в тому, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ст. 50 КК).

У зв`язкуіз викладеним, суд доходить висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік. Підстав для обрання більш м`яких або тяжких покарань суд не знаходить.

Цивільний позов по справі не заявлявся. Речових доказів у справі не має, процесуальні витрати, які підлягають відшкодування відповідно до 124 КПК України відсутні, запобіжний захід не обирався.

Керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376,392, 393, 395 Кримінального процесуального Кодексу України, суд ,-

ухвалив :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини другої статті 59-1 Кримінального кодексу України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 :

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи ;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до частини першої ст. 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України строк покарання у виді пробаційного нагляду засудженому ОСОБА_5 обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до частини другої ст. 49-1 Кримінально-виконавчого Кодексу України строк виконаннявироку встановити не пізніше десяти днів з дня набрання ним законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Прокурор, обвинувачений, потерпіла мають право на апеляційне оскарження цього вироку шляхом подання апеляційних скарг до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається овинуваченному та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1