Справа №381/4733/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2669/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

01 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

особи стосовно якої подано клопотання про застосування заходів медичного характеру - ОСОБА_8 ,

законного представника особи стосовно якої подано клопотання про застосування заходів медичного характеру - ОСОБА_9 ,

потерпілої - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_11 та заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_12 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою суду задоволено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001371 від 10.08.2024 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, на утриманні нікого не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Обрано ОСОБА_8 до набрання цією ухвалою законної сили, запобіжний захід у вигляді передання на піклування близькому родичу - матері ОСОБА_9 , з обов`язковим лікарським наглядом.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

В ухвалі суду зазначено, що згідно висновку судово-психіатричного експерта № 351 від 26.05.2021, ОСОБА_8 на даний час страждає на гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. За своїм психічним станом на даний час він не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 за своїм психічним станом на даний час потребує поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно-небезпечних діянь. Разом з тим, зазначено, що доказів зворотнього особою стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 , його захисником та законним представником до суду не надано.

Не погоджуючись з ухвалою суду прокурор Фастівської окружної прокуратури Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу змінити, виключивши з її мотивувальної частини посилання на наявність у ОСОБА_8 умислу.

Зазначає, що з врахуванням того, що ОСОБА_8 перебував у стані неосудності під час вчинення суспільно небезпечного діяння, має місце неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме посилання в оскаржуваній ухвалі на наявність у ОСОБА_8 умислу, мотиву та мети, у той час, коли вирішувалось питання про застосування примусових заходів медичного характеру у зв`язку з неосудністю особи, що дає підстави для виключення з оскаржуваної ухвали частини, в якій мова йде про наявність умислу.

Заступник керівника Київської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на умисел, мету та мотив дій останнього при вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Зауважує, що суд першої інстанції не врахував той факт, що здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкт злочину лише за критерієм осудності.

Зазначає, що у випадку вчинення суспільно небезпечного діяння у стані неосудності можливо вести мову лише про те, чи мало воно місце. В такому разі, умисел, мотив та мета, як вольові ознаки суб`єктивної сторони складу злочину, виключаються, й мають місце лише тоді, коли особа здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Тому, вважає, що ухвала суду першої інстанції в частині наявності протиправного умислу у вигляді мети спрямованого на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, корисливого мотиву при вчиненні суспільно небезпечного діяння підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційні скарги, думки потерпілої, захисника, законного представника та ОСОБА_8 , які не заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто має ґрунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності та відповідно до ч. 3 цієї статті, кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 505 КПК України під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру згідно ч. 1 ст. 513 КПК України суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за обставин, викладених в ухвалі суду, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованим та в апеляційних скаргах прокурорами не оспорюється.

Разом з тим, доводи апеляційних скарг прокурорів щодо виключення з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції посилання на умисел ОСОБА_8 , мету та мотив при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, заслуговують на увагу з огляду на таке.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень ст.ст. 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Зокрема, при вчиненні крадіжки винний усвідомлює, що він порушує право власності, таємно викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

За таких підстав, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа не здатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 1138 від 12.09.2024 (судово-психіатрична експертиза, яка призначена постановою слідчого від 26.08.2024), ОСОБА_8 у період часу вчинення ним суспільно небезпечного діяння страждав на Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії (згідно МКХ-10:F 23.1), який позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння. ОСОБА_8 за своїм психічним станом на даний час потребує поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненняним суспільно небезпечних діянь.

Із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Отже, висновки місцевого суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону.

Відтак, апеляційні скарги прокурорів підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скаргипрокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_11 та заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_12 - задовольнити.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 - змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2024 року посилання на умисел ОСОБА_8 , мету та мотив при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя