Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

25 березня 2025 року м. Рівне

Справа № 572/3063/23

Провадження № 11-кп/4815/320/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2024 року у об`єднаному кримінальному провадженні (№ 0000241 від 21.03.2023 року, № 0000903 від 21.11.2023 року) відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою загальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє: вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2024 року за ч.4 ст.185 КК України на підставі ч.1 ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 240-1, ч.2 ст. 240-1 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньою загальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 240-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.240-1 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна.

На підстав ч.4 ст.70 КК України визначено ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2024 року у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією майна.

Строк покарання за даним вироком ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто, з 05 грудня 2024 року, зарахувавши у строк покарання термін покарання відбутий ОСОБА_6 за вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2024 року.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.240-1 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців та з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження через малозначність на підставі ст.11 КК України відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.

На підставі ст.124 КПК України стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 1912 грн. 00 коп. документально підтверджених витрат на залучення експерта.

На підставі ст.124 КПК України стягнути з ОСОБА_6 3029 грн. 12 коп. документально підтверджених витрат на залучення експерта.

За вироком суду ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 та трьома невстановленими досудовим розслідуванням особами, 21 березня 2023 року, приблизно о 15 год. 30 хв., не будучи суб`єктами підприємницької діяльності, в порушення вимог ст.19 Кодексу України про надра та Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», без отримання спеціального дозволу на користування надрами, без акту, що засвідчує гірничий відвід, незаконно, шляхом гідророзмиву ґрунту під тиском води, за допомогою мотопомпи кустарного виробництва на земельній ділянці в урочищі Баньки, що поблизу смт.Клесів Сарненського району Рівненської області, на земельній ділянці, яка згідно категорій земель відноситься до земель природно-заповідного фонду, займались видобуванням бурштину, який згідно Закону України від 18.11.1997 «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» відноситься до дорогоцінного каміння органогенного утворення.

При цьому, ОСОБА_6 безпосередньо виконував роботу по обслуговуванню мотопомпи, зокрема, підливанню пального у мотопомпу та слідкуванню за забірним шлангом, по якому під тиском йшла вода, а ОСОБА_7 безпосередньо виконував роботу по виловлюванню за допомогою сачка камінців бурштину зі свіжорозмитої у грунті лунки. В результаті чого, ними незаконно видобуто з надр землі бурштин у сировині, який належить до дорогоцінного каміння органогенного утворення, природного походження, загальною масою 9,20 г. (0,00920 кг.), ринковою вартістю 42,05 грн.

За вироком суду своїми діями ОСОБА_7 , ОСОБА_6 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.28 ч.2 ст.240-1 КК України - незаконне видобування бурштину на території природно-заповідного фонду, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Крім цього, ОСОБА_6 протягом листопада 2023 року (точного часу досудовим розслідування не встановлено), перебуваючи в урочищах, що знаходяться біля смт.Клесів, Сарненського району Рівненської області, не будучи суб`єктом підприємницької діяльності, без отримання спеціального дозволу на користування надрами, без акту, що засвідчує гірничий відвід, в порушення п.п.2-5 «Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами», затвердженого постановою КМУ від 30.05.2011 № 615; п.п.З, 4 «Положення про порядок надання гірничих відводів», затвердженого постановою КМУ від 27.01.1995 №59, вимог ст.19 Кодексу України «Про надра», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, діючи повторно у порушення Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» № 2806-ІV від 06.09.2005, незаконно здобув шляхом збирання каміння органогенного утворення, яке відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» № 637/97ВР від 18.11.1997, Переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994, відноситься до дорогоцінного каміння органогенного утворення, корисною копалиною загальнодержавного значення, а саме: камінням природного походження бурштину, загальною масою 3,01522 кг., ринковою вартістю 2722 грн. 74 коп., та не маючи при цьому відповідних документів, які б підтверджували законність походження даного каміння бурштину, помістив його у поліетиленовий пакет білого кольору та розпочав його зберігання за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та при собі - до 14 год. 43 хв. 20 листопада 2023 року, а саме до моменту, коли ОСОБА_6 було зупинено оперуповноваженими сектору карного розшуку Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_11 та ОСОБА_12 по вул. Бурштинова, що в смт. Клесів, Сарненського району Рівненської області та в ході спілкування з якими ОСОБА_6 повідомив про наявність у нього бурштину-сирцю та добровільно видав його вказаним працівникам поліції, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.240 - 1 КК України а саме: придбання та зберігання бурштину, законність походження якого не підтверджується відповідними документами, вчинене повторно.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_7 , покликається на незаконність вироку суду і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного останньому покарання у виді конфіскації майна.

Вказує, що суд першої інстанції всупереч положень ст.ст. 75, 77 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 240-1 КК України та звільненні останнього від його відбування з випробуванням, застосував конфіскацію майна, яка не застосовується у даному випадку.

Просить вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 05.12.2024 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 240-1 КК України змінити в частині призначеного покарання. Виключити з резолютивної частини вироку застосування судом стосовно ОСОБА_7 покарання у виді конфіскації майна. В решті вирок залишити без змін.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 покликається на незаконність, необґрунтованість вироку суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України, неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.

Вказує, що судом в порушення вимог КПК України не було безпосередньо досліджено усіх доказів, які покладено в основу обвинувального вироку, безпідставно відмолено у задоволенні клопотання про допит свідків ОСОБА_13 , який особисто видобував бурштин.

Звертає увагу, що не проведено судової земельно-технічної експертизи щодо видобування бурштину на земельній ділянці, яка згідно категорій земель відноситься до земель природно-заповідного фонду. Не залучено до справи представника потерпілого заповідника природно-заповідного фонду.

Вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, оскільки обвинувачені не перебувають у родинних відносинах, проживають окремо, кожен з них окремо був найнятий на роботу свідком ОСОБА_13 .

На думку захисника, вирок суду не може вважатися обґрунтованим, а обставини об`єктивно з`ясованими, оскільки потерпілий-представник заповідника та свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 допитані не були.

Просить вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 05.12.2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Дослідити відповідні докази, допитати обвинувачених і свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

У задоволенні клопотання захисника відмовлено за безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і не заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 , який не заперечив проти задоволення апеляційних скарг прокурора і захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав думку захисника ОСОБА_8 , перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Покликання прокурора в апеляційній скарзі щодо допущення судом першої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 ст. 240-1 КПК України, за якою ОСОБА_7 визнано винним, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до семи років з конфіскацією майна, тобто у даному випадку конфіскація майна є обов`язковим додатковим покаранням.

При цьому, судом першої інстанції було прийнято рішення про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням відповідного іспитового строку.

Згідно із ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 59 КК конфіскація майна встановлюється, зокрема, за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Відповідно до ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Отже законом передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, які призначаються у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням. У даному випадку призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна прямо суперечить ст. 77 КК України.

За наведеного, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що суд першої інстанції застосовуючи до ОСОБА_7 інститут звільнення від відбування основного покарання, без врахування положень ст. 77 КК України, за відсутності правових підстав, застосував додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Щодо доводів захисника про відсутність в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення та помилковості висновків суду першої інстанції про вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, то колегія суддів виходить з наступного.

Висновок суду про доведеність вини, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_7 у незаконному видобуванні бурштину на території природно-заповідного фонду, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ґрунтується на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів.

Незважаючи на відмову від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України та невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , вина останнього у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю доказів, оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а в сукупності достатності для ухвалення обвинувального вироку.

На обґрунтування своїх висновків судом враховано показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 щодо перебування обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на місці незаконного видобутку бурштину на ділянці урочища Баньки при встановлених судом обставинах, які мали місце 21.03.2023 року, поряд і безпосередньо із знаряддями видобутку бурштину, зокрема, ОСОБА_6 поряд з працюючою мотопомпою, а ОСОБА_7 за допомогою тички безпосередньо здійснював розмиття грунту, які на той момент не заперечили факт здійснення ними вказаної діяльності.

Покази свідків узгоджуються з даними протоколу огляду речей відеозапису від 21.03.2023 року, зробленого на місці виявлення факту незаконного видобування бурштину-сирцю в урочищі Баньки, що поблизу смт. Клесів Сарненського району Рівненської області.

Як вбачається з вироку суду судом першої інстанції надано належну правову оцінку і даним протоколу додаткового огляду місця події урочища Баньки від 11.05.2023 року щодо належності даної ділянки до земель природно-заповідного фонду України.

Судом також встановлено, що вилучені під час огляду місця події 21.03.2023 року об`єкти є бурштином в сировині.

Також неспроможними є доводи апеляційного скарги захисника ОСОБА_9 про помилковість висновку суду про вчинення злочину за попередньою змовою.

Так, положеннями ч. 2 ст. 28 КК України встановлено, що злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

При цьому, домовленість про спільне вчинення злочину заздалегідь означає наявність згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони.

Домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.

Як слідує з досліджених судом першої інстанції матеріалів кримінального провадження та встановлених фактичних обставин, дії обвинувачених під час вчинення інкримінованого злочину у встановленому місці та приблизний час, з використанням відповідних знарядь (перебування на мотоциклі мотопомпи кустарного виробництва з працюючим двигуном, з приєднаними пожежними шлангами, по яких подавалась під тиском вода; наявність тички), споряджених відповідним одягом, взуттям (резинові чоботи) і іншими підручними засобами (гумові рукавиці) були узгодженими, послідовними та спрямованими на досягнення спільного результату видобутку бурштину сирцю, як підтверджується вилученими об`єктами відповідно до даних висновку експерта № СЕ-19/103-23/3979-ГМ від 25.04.2023 року.

За наведеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, провівши аналіз здобутих доказів, виходячи з конкретних обставин провадження, вірно дав юридичну оцінку узгодженим діям обвинувачених та прийшов до переконливих висновків про доведеність винуватості, зокрема, ОСОБА_7 і обґрунтовано кваліфікував його дії за ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 240-1 КК України, навівши відповідні мотиви.

Колегія суддів вважає, що основне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , призначено з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України та належним мотивуванням застосування відносно останнього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на визначений строк з покладенням відповідних обов`язків, що є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень в умовах контролю з боку держави за його поведінкою.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 мотиви щодо незгоди з вироком суду не спростовують правильності висновків суду і не містять переконливих доводів щодо допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які можуть поставити під сумнів його законність.

З огляду на це, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні.

На переконання колегії суддів, вирок суду у відповідності до п.4 ч.1 ст.408 КПК України, з врахуванням положень п.4 ч.1 ст.409 КПК України підлягає зміні в частині безпідставності призначення додаткого покарання у виді конфіскації майна при застосуванні положень ст. 75 КК України відносно ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2024 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 240-1 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна.

В решті вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2024 року відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 240-1 КК України, ОСОБА_7 за ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 240-1 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а ОСОБА_6 у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3