КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/9016/24 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2016/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000061, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року задоволено клопотання прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000061, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Накладено арешт на нерухоме майно, з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, а також із забороною проведення на земельних ділянках видобувальних, будівельних та інших будь-яких видів робіт відносно наступних земельних ділянок, а саме:

1.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:013:0016, площа 0,6525 (га), дата реєстрації 24.04.2024;

2.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:013:0015, площа 0,65 (га), дата реєстрації 08.04.2024;

3.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:013:0013, площа 0,68 (га), дата реєстрації 29.03.2024;

4.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:013:0008, площа 0,6502 (га), дата реєстрації 13.03.2024;

5.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:008:0134, площа 0,15 (га), дата реєстрації 30.06.2023;

6.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:008:0135, площа 0,15 (га), дата реєстрації 30.06.2023;

7.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:008:0136, площа 0,15 (га), дата реєстрації 30.06.2023;

8.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:008:0137, площа 0,15 (га), дата реєстрації 30.06.2023;

9.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:008:0138, площа 0,15 (га), дата реєстрації 30.06.2023;

10.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:008:0139, площа 0,15 (га), дата реєстрації 30.06.2023;

11.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:008:0140, площа 0,15 (га), дата реєстрації 30.06.2023;

12.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:008:0141, площа 0,15 (га), дата реєстрації 30.06.2023;

13.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:008:0142, площа 0,15 (га), дата реєстрації 30.06.2023;

14.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:008:0143, площа 0,15 (га), дата реєстрації 30.06.2023;

15.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:008:0144, площа 0,15 (га), дата реєстрації 30.06.2023;

16.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:008:0145, площа 0,15 (га), дата реєстрації 30.06.2023;

17.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:045:0083, площа 0,15 (га), дата реєстрації 23.02.2022, розмір частки 15/40;

18.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:045:0085, площа 0,1 (га), дата реєстрації 23.02.2022, частка 15/40;

19.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:045:0084, площа 0,15 (га), дата реєстрації 23.02.2022, частка 15/40;

20.Земельна ділянка, кадастровий номер :02:012:0014, площа 4,6651 (га), дата реєстрації 21.02.2024;

21.Земельна ділянка, кадастровий номер :02:012:0013, площа 4,6651 (га), дата реєстрації 21.02.2024;

22.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:043:0096, площа 1,2234 (га), дата реєстрації 30.12.2020;

23.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:043:0094, площа 1,3997 (га), дата реєстрації 30.12.2020;

24.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:043:0095, площа 2 (га), дата реєстрації 10.02.2021;

25.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:051:0078, площа 0,085 (га), дата реєстрації 29.01.2020;

26.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:078:0052, площа 0,125 (га), дата реєстрації 14.05.2019;

27.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:078:0051, площа 0,125 (га), дата реєстрації 14.05.2019;

28.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:078:0050, площа 0,125 (га), дата реєстрації 14.05.2019;

29.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:078:0054, площа 0,125 (га), дата реєстрації 14.05.2019;

30.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:078:0056, площа 0,12 (га), дата реєстрації 14.05.2019;

31.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:078:0055, площа 0,12 (га), дата реєстрації 14.05.2019;

32.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:005:0001, площа 2,7376 (га), дата реєстрації 03.08.2018;

33.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:032:0058, площа 0,6 (га), дата реєстрації 28.12.2018;

34.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:005:0083, площа 0,1273 (га), дата реєстрації 17.12.2021;

35.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:030:0013, площа 0,97 (га), дата реєстрації 29.12.2018;

36.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:010:0016, площа 0,5 (га), дата реєстрації 28.12.2018;

37.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:030:0009, площа 0,4 (га), дата реєстрації 09.08.2023;

38.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:019:0016, площа 0,5 (га), дата реєстрації 18.06.2016;

39.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:051:0057, площа 0,21 (га), дата реєстрації 10.05.2016;

40.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:045:0009, площа 0,12 (га), дата реєстрації 15.06.2015;

41.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:050:0056, площа 0,12 (га), дата реєстрації 27.03.2014, які на праві власності належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року в частині накладення арешту на земельні ділянки, які належать ОСОБА_6 .

На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що в обґрунтування клопотання прокурор вказує на те, що у ході перевірочних заходів підтверджено, що ОСОБА_9 офіційно одружений та спільно проживає із ОСОБА_10 , а також має старшого сина - ОСОБА_11 , яких ОСОБА_9 в декларації не вказав.

Крім того, відповідно до клопотання про накладення арешту на майно, ОСОБА_9 , будучи депутатом Зазимської сільської ради, створив протиправний механізм з відчуження земель із державної та комунальної власності, шляхом зловживання своїм службовим становищем та здійсненням впливу на посадових осіб Зазимської сільської ради, які сприяли виділенню земельних ділянок на афілійованих ОСОБА_9 осіб.

У кримінальному провадженні № 0000061 розслідуються факти, які стосуються подачі щорічної декларації за 2023 рік, де у графі щодо членів сім`ї вказано лише неповнолітніх доньку - ОСОБА_12 , 2009 року народження, ОСОБА_13 , 2008 року народження.

Однак, сторона обвинувачення обґрунтовує своє клопотання тим, що ОСОБА_9 одружений на громадянці ОСОБА_10 , 1973 року народження та має старшого сина - ОСОБА_6 , 1996 року народження, яких ОСОБА_9 в декларації не вказав.

Прокурор зазначає, що земельні ділянки, які належать повнолітньому сину ОСОБА_9 - ОСОБА_14 є матеріальними об`єктами, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення, а тому за своїми ознаками підпадають під визначення речових доказів, згідно положень ст. 98 КПК України.

В обґрунтування клопотання прокурор Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 зазначає, що на даний час є необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт нерухомого майна з метою уникнення можливості його відчуження, переміщення, забезпечення збереження речових доказів, що були предметом кримінально протиправних дій.

Адвокат зазначає, що категорично не погоджується із вищевказаними підставами, які вказав прокурор, дивлячись на те, що шлюбні відносини між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 припинені з 31.12.2017 року, що підтверджується рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2017 року.

Щодо сина - ОСОБА_11 , 1996 року народження, то із 2014 року він є повнолітньою особою, самостійно заробляє грошові кошти, веде окреме господарство. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до свого батька - ОСОБА_9 з питань позики чи отримання іншим чином коштів на придбання зазначеного майна не звертався, коштів на придбання зазначеного майна не отримував. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає окремо, зі своєю матір`ю - ОСОБА_15 .

Апелянт звертає увагу, що відповідно до відомостей ДРФО за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2024 року ОСОБА_6 безперервно працює та отримує офіційну заробітну плату з щомісячними сплатами податку, ОСОБА_6 являється військовослужбовцем та на теперішній час працює в В/Ч НОМЕР_2 .

Також адвокат зазначає, що стороною обвинувачення під час розгляду вказаного клопотання не доведено підстав для накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_14 , критеріїв передбачених ст. 98 КПК України не встановлено, будь-яких слідчих дій з ним, направлених на закріплення їх, як можливих доказів, зокрема: огляду, проведення експертиз не здійснено.

На думку адвоката, будь-яких критеріїв, передбачених ст. 98 КПК України, як речових доказів, вказане майно не має, воно утримується безпідставно, у зв`язку з чим порушується право власності особи на користування майном, що належить йому праві на приватної власності та підлягає поверненню.

Отже, при вирішенні питання слідчий суддя Броварського міськрайонного суду Київської області не врахував правову підставу для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, відповідно до п. п. 1, 2, 5 ч. 2 ст. 173 КПК України.

Як на підставу поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, адвокат посилається на те, що під час судового розгляду ОСОБА_6 не був присутнім.

При цьому, із змістом оскаржуваної ухвали власник майна ОСОБА_6 ознайомився лише 05.02.2025 року під час ознайомлення з матеріалами справи.

В судове засідання власник майна та прокурор не з`явились, про дату, час та місце судового засідання їх повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності власника майна та прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без участі власника майна.

Матеріали не містять доказів отримання копії оскаржуваної ухвали ОСОБА_6 чи його представником, при цьому відповідно до змісту апеляційної скарги із змістом оскаржуваної ухвали власник майна ознайомився 05.02.2025 року, та подав апеляційну скаргу 10.02.2025 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи представника власника майна про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Броварського РУП ГУ НП в Київській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000061, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Броварським РВ ГУ НП в Київській області, у ході відповідних заходів отримано дані, що ОСОБА_9 24.02.2024 року подав щорічну декларацію за 2023 рік, де в графі щодо членів сім`ї вказав лише неповнолітніх доньку - ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та молодшого сина - ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), які відповідно до поданої декларації, в рівних долях володіють трьома земельними ділянками :01:057:0052, :01:057:0051, :01:057:0050 та будинком площею 222,3 м2 у с. Літки за адресою: АДРЕСА_1 .

За наявними даними, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 в рівних долях також є співвласниками двох житлових будинків площею 27,6 м2 та 31,6 м2, за адресою АДРЕСА_1 , які ОСОБА_9 не зазначив у поданій декларації.

Разом з тим, отримані відомості свідчать, що ОСОБА_9 одружений на громадянці ОСОБА_16 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 , т. НОМЕР_6 ), а також має старшого сина ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , т. НОМЕР_7 ), яких ОСОБА_9 у декларації не вказав.

Відповідно до реєстру нерухомого майна, син ОСОБА_9 - ОСОБА_6 володіє 41 земельними ділянками відповідно до зазначеного у клопотанні прокурором переліку.

У ході перевірочних заходів підтверджено, що ОСОБА_9 офіційно одружений та спільно проживає із своєю дружиною, а також зі старшим сином за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, відповідно до чинного законодавства, ОСОБА_9 зобов`язаний був задекларувати наявне у них майно.

Виходячи із зазначеного, вказані земельні ділянки можливо отримані ОСОБА_9 внаслідок проведення ним та іншими невстановленими особами, зловживаючи службовими повноваженнями, протиправних механізмів з відчуження земель із державної та комунальної власності, які в подальшому, з метою приховування факту володіння ними, зареєстровані на незадекларованих членів його сім`ї.

Відповідно до інформації, наданої Броварським РВ СБ України у м. Києві та Київській області, встановлено, що ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), перебуваючи на посаді спеціаліста-землевпорядника, будучи депутатом Зазимської сільської ради, створив протиправний механізм з відчуження земель із державної та комунальної власності, шляхом зловживання своїм службовим становищем та здійсненням впливу на посадових осіб Зазимської сільської ради, які сприяли виділенню земельних ділянок на афілійованих ОСОБА_9 осіб.

Наявні дані свідчать, що після процедури відчуження з державної та комунальної власності, вказані земельні ділянки були зареєстровані на підконтрольних ОСОБА_9 осіб, які в подальшому реалізували земельні ділянки на близьких родичів ОСОБА_9 , а саме: на дружину - ОСОБА_17 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ) 58 земельних ділянок, загальною площею 40,1743 (га), старшого сина - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) - 41 земельна ділянка, загальною площею 25,7959 (га), батька - ОСОБА_18 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) - 12 земельних ділянок, загальною площею 14,0018 (га), мати - ОСОБА_19 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 ) - 12 земельних ділянок, загальною площею 6,43 (га). Таким чином, внаслідок вказаної протиправної діяльності, ОСОБА_9 заволодів 123 земельними ділянками в Броварському районі, загальною площею 86,402 (га). В подальшому, з метою приховування факту володіння зазначеними земельними ділянками, ОСОБА_9 не вказав зазначених вище членів родини при декларуванні.

Встановлено, що ОСОБА_9 спільно з дружиною та двома неповнолітніми дітьми ( ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 , де можуть зберігатися речі та документи, які можуть становити інтерес для досудового розслідування.

Місце роботи ОСОБА_9 - Літківський старостинський округ Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, адреса: Київська обл., Броварський р-н., с. Літки, вул. Шевченка 63. Кабінет ОСОБА_9 знаходиться на другому поверсі, б/н, з табличкою на двері «Відділ земельних ресурсів та екології». У вищевказаному кабінеті можуть зберігатися речі та документи, які можуть становити інтерес для досудового розслідування.

Згідно з інформацією Державної податкової служби України сім`я ОСОБА_9 отримали офіційних доходів: ОСОБА_9 за період 1998-2024 роки отримав офіційних доходів на суму 1 465 738,01 грн; ОСОБА_16 за період 2000-2024 роки отримала офіційних доходів на суму 1 134 523,73 грн; ОСОБА_6 за період 2011-2024 роки отримав офіційних доходів на суму 1619 227,20 грн; ОСОБА_18 за період 2001-2023 роки отримав офіційних доходів на суму 107 258,83 грн; ОСОБА_19 за період 1998-2003 роки отримала офіційних доходів на суму 5 151,38 грн.

Під час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні були отримані фактичні дані, які свідчать про те, що до його вчинення причетний ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та працює Літківський старостинський округ Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, адреса: Київська обл., Броварський р-н., с. Літки, вул. Шевченка 63. Кабінет ОСОБА_9 знаходиться на другому поверсі, б/н, з табличкою на двері «Відділ земельних ресурсів та екології».

Також, можуть бути причетні батько ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , мати - ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 та дружина - ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, в рамках даного кримінального провадження в якості свідка допитано ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , який пояснив, що не чинив жодних дій, з метою отримання земельної ділянки з державної чи комунальної власності у приватну, крім цього зазначив, що не здійснював відчуження земельної ділянки, з кадастровим номером :01:032:0058, площею 0,6 (га) що мало місце 28.12.2018.

Так, в якості свідка допитано ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Під час допиту остання вказала, що наприкінці осені 2020 року до неї звернувся знайомий їй чоловік, який запропонував керуючись положеннями ст. 116 Земельного кодексу України оформити у власність земельну ділянку. В подальшому, ОСОБА_21 надала копію паспорту та ідентифікаційного коду, після чого жодних заяв не писала, грошових коштів не отримувала та з рішеннями Літківської сільської ради не ознайомлювалася. В подальшому, про наявність у жінки земельної ділянки за кадастровим номером :01:043:0095 площею 2 (га), яку відчужено 10.02.2021 року, остання дізналася від правоохоронних органів.

В подальшому, в якості свідка допитано ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 . Під час допиту останній вказав, що взимку 2020 року до нього звернувся знайомий йому чоловік, який запропонував, керуючись положеннями ст. 116 Земельного кодексу України оформити у власність земельну ділянку. Так, ОСОБА_22 надав копію паспорту та ідентифікаційного коду, після чого, жодних заяв не писав, грошових коштів не отримував та з рішеннями Літківської сільської ради не ознайомлювався. В подальшому, про наявність у чоловіка земельної ділянки за кадастровим номером :01:027:0042 площею 0,99 (га), яку відчужено 29.06.2021 року, останній дізнався від правоохоронних органів.

Крім цього, в рамках даного кримінального провадження в якості свідка допитано ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 . Під час допиту останній вказав, що влітку 2020 року до нього звернувся знайомий йому чоловік, який запропонував керуючись положеннями ст. 116 Земельного кодексу України оформити у власність земельну ділянку, за що останній отримає 200 доларів США. Так, ОСОБА_23 , погодившись на пропозицію, надав копію паспорту, а також ідентифікаційного коду, після чого чоловік написав заяву про отримання земельної ділянки у власність, для ведення сільського господарства. В подальшому, приблизно через рік ОСОБА_23 був запрошений до Броварської державної нотаріальної контори, де зустрів ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , на яку в подальшому договором купівлі-продажу 29.06.2021 року і було оформлено земельну ділянку з кадастровим номером :01:027:0044, площею 0,99 (га), за що ОСОБА_23 і отримав обіцяні 200 доларів США готівковими грошовими коштами.

Так, в якості свідка допитано ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Під час допиту остання вказала, що в лютому 2020 року до неї звернувся знайомий їй чоловік, який запропонував керуючись положеннями ст. 116 Земельного кодексу України оформити у власність земельну ділянку, за що остання отримає 100 доларів США. Так, ОСОБА_24 , погодившись на пропозицію надала копію паспорту, а також ідентифікаційного коду, після чого жінка написала заяву про отримання земельної ділянки у власність, для ведення сільського господарства. В подальшому, приблизно через рік, ОСОБА_24 була запрошена до Броварської районної державної нотаріальної контори, де зустріла ОСОБА_6 , на якого в подальшому договором купівлі-продажу 30.12.2020 року і було оформлено земельну ділянку з кадастровим номером :01:043:0096, площею 0,2234 (га), за що ОСОБА_24 і отримала обіцяні 100 доларів США готівковими грошовими коштами.

Тобто, в діях вищезазначених осіб та невстановлених осіб вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України.

Вищевказані земельні ділянки є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому за своїми ознаками підпадають під визначення речових доказів, згідно до положень ст. 98 КПК України.

Враховуючи викладене, постановою слідчого земельні ділянки з вище вказаними кадастровими номерами визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000061 від 12.06.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

26.11.2024 року прокурор Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0000061, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Клопотання обґрунтоване з посиланням на те, що вищевказані земельні ділянки є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому за своїми ознаками підпадають під визначення речових доказів, згідно до положень ст. 98 КПК України.

За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, на даний час є необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт нерухомого майна з метою уникнення можливості їх відчуження, переміщення, забезпечення збереження речових доказів, що були предметом кримінально протиправних дій, також у випадку його незастосування, з метою уникнення можливості їх відчуження, переміщення, забезпечення збереження речових доказів, що були предметом кримінально протиправних дій, також у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року задоволено клопотання прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000061, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Накладено арешт на нерухоме майно, з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, а також із забороною проведення на земельних ділянках видобувальних, будівельних та інших будь-яких видів робіт відносно 41 - ї земельної ділянки, які зазначені у клопотанні прокурора та належать ОСОБА_6 .

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження №0000061, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою його збереження як речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Так, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на належні ОСОБА_6 земельні ділянки, оскільки вказане нерухоме майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 170 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникненню майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводів представника власника майна, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта про відсутність складу кримінального правопорушення у діях ОСОБА_6 не є предметом оцінки слідчого судді під час розгляду клопотання про арешт майна.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Посилання в апеляційній скарзі на законність походження арештованого майна колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів. Належних та допустимих доказів, достатніх для висновку про те, що арештоване майно має законне походження, колегії суддів надано не було.

Досудове розслідування на даний час ще триває і ці обставини також підлягають перевірці при його проведенні, тому в такому випадку, вбачається за можливе застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Посилання апелянта на те, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що арештоване майно не має жодного відношення до кримінального провадження, колегія суддів не бере до уваги, позаяк ці доводи обґрунтованості висновків слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна не спростовують, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Твердження апелянта про те, що арештоване майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України, є безпідставними, так як встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що належне ОСОБА_6 майно (земельні ділянки) є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди, а отже відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту порушує право ОСОБА_6 на користування майном, не є достатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, та матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4