Справа № 331/7341/24
Провадження № 1-в/331/207/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання про звільнення від призначеного покарання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, що має середньо-спеціальну освіту, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 раніше судимого,

І. Короткий виклад клопотання

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду із клопотанням про звільнення його від покарання, призначеного вироком суду, за яке він на разі відбуває покарання у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX

ІІ. Позиції сторін

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 свою заяву підтримав, просив задовольнити.

У судовому засіданні прокурор вказав, що наявні підстави для декриміналізації одного із епізодів шахрайства, а саме від 08.05.2022 року, за яку особу засуджено вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2022 року.

Представник ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» в судове засідання не з`явився, судом про слухання клопотання повідомлявся належним чином.

.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2022 року (справа №335/13199/21) ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), ч. 2 ст. 190 КК України( за п`ятьма епізодами шахрайство, тобто заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, вчинене повторно) і призначене покарання за:

-ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року обмеження волі;

-ч. 2 ст. 190 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 70 ч.1 КК України, покарання ОСОБА_4 призначено за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки.

Колегією Запорізького апеляційного суду 13.02.2023 року вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2022 року в частині призначеного покарання змінено. Так за ч. 1 ст. 185 КК України ОСОБА_4 призначено покарання у виді 80 годин громадських робіт, за ч. 2 ст. 190 КК України призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Відповідно до вимог ст. 70 ч.1 КК України, покарання ОСОБА_4 призначено за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75, 76, 104 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2024 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначеного вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2022 та направлено ОСОБА_4 для відбування покарання.

IV. Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

V. Оцінка та мотиви суду

Згідно вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2022 року ОСОБА_4 здійснив шахрайство за п`ятьма епізодами: 08.11.2021, 10.11.2021, 22.11.2021, 08.05.2022, 23.05.2022 року на суми відповідно 2939,02 грн, 3900,00 грн, 2500,00 грн, 2266,67 грн, 4833,33 грн. Також ОСОБА_4 вчинив крадіжку майна на загальну суму 6460,71 грн 26.10.2021 року.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 грн, а 50 відсотків від його розміру становили відповідно 1135 грн.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2393 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1196,50 грн.

З огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, на теперішній час кримінально караними є крадіжки, шахрайство, привласнення чи розтрата майна, які мали місце у 2022 році, якщо вартість майна - предмету кримінального правопорушення - становить більше 2393 грн. (1196,50 х 2 = 2393 грн.), а в 2021 році, якщо вартість майна - предмету кримінального правопорушення - становить більше 2270 грн. (1135 х 2 = 2270 грн.).

Таким чином епізод від 08.05.2022 року не може вважатись кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, шахрайським чином яким заволодів ОСОБА_4 засуджений зазначеним вироком, не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння якого наразі передбачено адміністративну відповідальність, 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд приходить до висновку про необхідність виключення з вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2022 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

УХВАЛИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільненого від призначення покарання задовольнити частково.

Виключити з вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2022 року посилання на засудження за ч. 2 ст. 190 КК України за епізодом 08.05.2022 у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

В іншій частині вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 185 КК України з урахуванням ухвали Запорізького апеляційного суду від 13.02.2023 року залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошений 20 грудня 2024 року о 10 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1