Справа № 314/427/25
Провадження № 1-в/314/32/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2025 року м.Вільнянськ

Колегія суддів Вільнянського районного суду Запорізької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого, який відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» ОСОБА_4 , який засуджений 15.05.2003 вироком Апеляційного суду Запорізької за ч.3 ст.185, ч.2 ст.140 (в редакції 1960 р.), ч.2 ст.357, ч.4 ст.185, ч.3 ст.142 (в редакції 1960 р.) ч.3 ст.357, ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, п.а,и,і,з ст.93, ст.42 КК України (в редакції 1960 р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника адміністрації установи ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого, який відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» ОСОБА_4 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. В обґрунтування клопотання засуджений, із посиланнями на Європейську конвенцію з прав людини та ст.1 протоколу №12 до Конвенції, зазначив, що вироком 15.05.2003 Апеляційного суду Запорізької області він був засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, на сьогоднішній день він відбув понад двадцять три роки покарання, просить застосувати ст.82 КК України із змінами на підставі закону №2690-ІХ від 06.11.2022 року та заміни покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від 1,5 до 6 років.

У судовому засіданні ОСОБА_8 та його захисник підтримали подане клопотання.

Представник установи у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали особової справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком).

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст.82 КК України). Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання (ч.5 ст.82 КК України).

Відповідно до ч.3 Порядку визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023, адміністрація установи після відбуття засудженим установленого статтями 81, 82 Кримінального кодексу України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання та надіслати клопотання до суду щодо можливості представлення засудженого до заміни покарання у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Разом з поданням до суду надаються документи, перелік яких встановлений пунктом 9 розділу VI Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 червня 2012 року №847/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 14 червня 2012 року за № 957/21269, та висновок щодо ступеня виправлення засудженого, форма якого наведена в додатку до Методики визначення ступеня виправлення засудженого. Згідно з ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої, правослухняної поведінки. Згідно з положеннями п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року, звернуто увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення. За змістом зазначеної вище статті та роз`яснень, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання. Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування даних про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці та потребі у наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , засуджений 15.05.2003 вироком Апеляційного суду Запорізької за ч.3 ст.185, ч.2 ст.140 (в редакції 1960 р.), ч.2 ст.357, ч.4 ст.185, ч.3 ст.142 (в редакції 1960 р.) ч.3 ст.357, ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, п. а,и,і, з ст.93, 42 КК України (в редакції 1960 р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 11.07.2018 року на підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 30.06.2001 року 20.01.2003 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.05.2020 року клопотання засудженого ОСОБА_4 задоволено звільнено від призначеного покарання за ст.69 КК України (в редакції 1960 року ) на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального та кримінально-процесуальних кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності» від 15 квітня 2008 року, який набрав чинності 07.05.2008 року. Початок строку: 30.06.2001.

Згідно характеризуючих матеріалів на засудженого останній на профілактичному обліку в установі не перебуває, до праці не залучався, має таку можливість, однак бажання не виявляє, грубість до персоналу не проявляє, підтримує стосунки з рідними шляхом телефонних розмов, посилок, передач. Стосунки підтримує із співкамерниками. Режим тримання не порушує, стягнень не має. Не бере участі у програмах заходах/має негативне ставлення до участі в програмах. Не усвідомлює, що саме необхідно змінювати /байдуже ставиться до свого майбутнього. Має позитивні плани на майбутнє, але не розуміє, яким чином їх втілити. Обов`язки засудженого виконує під контролем працівників установи. Вимоги санітарно-гігієнічних норм намагається дотримуватись. На заходи виховного характеру намагається реагувати. Ризик ймовірності небезпеки для суспільства оцінюється як середній, рівень впливу історії правопорушень на протиправну поведінку оцінюєтеся як середній 66-181 балів. Згідно наданого до суду опитувального листа керівників (працівників) служб установи Вільнянська установа виконання покарань (№11) щодо можливості застосування ст.82 КК України до засудженого ОСОБА_4 останній не заслуговує на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що засуджений ОСОБА_4 не став на шлях виправлення, упродовж часу перебування в умовах ізоляції від суспільства, не прагнув досягнути виправлення, тобто відсутні підстави для заміни ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк відповідно до ч.5 ст. 82 КК України.

На підставі ст.82 КК України, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого, який відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2

26.02.2025