Справа № 297/2481/22
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Н И

28.01.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/207/23 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 24.02.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, без освіти, неодружений, непрацюючий, в порядку ст. 89 КК України не судимий, засуджений:

- за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 03 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 06.07.2022 о 05 год 08 хв, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до приватного будинку за вищевказаною адресою, власником якого є ОСОБА_9 , звідки таємно викрав велосипед жіночий, темно-рожевого кольору вартістю 2500 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та, як наслідок, невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить вирок суду від 24.02.2023 щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років,

-2-

на підставі ст. 71 КК України визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років 06 (шість) місяців, а в решті вирок залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, а також застосовуючи положення ст. 75 КК України, суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, нове кримінальне правопорушення вчинив після ухвалення попереднього вироку від 17.04.2018. Вказане, ставить під сумнів щирість його каяття, визнання вини та спрямовано на уникнення справедливого покарання. Також судом не враховано висновок досудової доповіді, згідно якої встановлено високий рівень ризику вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства та окремих осіб. Також судом безпідставно не застосовано положення ст. 71 КК України та не враховано, що на момент ухвалення нового вироку, ОСОБА_6 не відбув покарання за попереднім вироком від 17.04.2018 у виді позбавлення волі. Тому рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України слід визнати незаконним.

Заслухавши доповідача, промову прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та законність вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши сторін в судових дебатах та надавши обвинуваченому останнє слово, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону при прийняті оскаржуваного рішення судом першої інстанції дотримані не були.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав недоцільним досліджувати зібрані органом досудового розслідування докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, встановленню порядку їх дослідження та роз`яснені при цьому прав ОСОБА_6 , судом першої інстанції вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України порушені не були. Тому, апеляційним судом висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування й судовий розгляд проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України.

-3-

Діяння обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, кваліфіковано правильно.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів, вважає обґрунтованими, і такими, що заслуговують на увагу з таких підстав.

Положеннями закріпленими у ст. 409 КПК України регламентовано підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, у тому числі і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно положень ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зазначена вимога має імперативний характер і унеможливлює (за умови встановлення судом таких обставин) будь-який інший порядок та правила призначення остаточного покарання.

Аналіз конструкції норми, передбаченої ч. 1 ст. 71 КК України, дозволяє дійти висновку, що для застосування закріплених у ній правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначив і відповідні спеціальні умови, що мають бути встановлені судом в їх нерозривній єдності: перша з яких стосується моменту вчинення кримінального правопорушення засудженим «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком; друга наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент, визначений у ч. 1 ст. 71 цього Кодексу, момент призначення судом покарання за новим вироком (з огляду на те, що правило про приєднання невідбутої частини покарання адресоване саме суду, який постановлятиме новий вирок).

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

Окрім того, при застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного вироку, наведених вище вимог кримінального закону при ухваленні вироку суд першої інстанції не дотримався.

-4-

Згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 17.04.2018 до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.

Однак на час вчинення ним нового кримінального правопорушення (06.07.2022) та судового розгляду цього кримінального провадження, попередній вирок стосовно ОСОБА_6 законної сили не набрав, оскільки переглядався в апеляційному порядку.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 фактично невідбував покарання за попереднім вироком, оскільки такий не набрав законної сили, суд першої інстанції в порушення наведених вище вимог КК України, призначив йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років без застосування вимог ст. 71 КК України.

Таким чином, колегія суддів констатує, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні покарання, суд першої інстанції повинен був застосувати положення ст. 71 КК України та визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке мало б бути більшим як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Крім того, колегія суддів констатує, що звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України є недопустимим, бо у такому разі буде порушено загальні принципи призначення покарання, оскільки вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 17.04.2018 ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, а тому при призначенні покарання за сукупністю вироків до ОСОБА_6 не можливо застосувати положення ст. 75 КК України.

При вирішенні питання про призначення покарання із застосуванням ст. 71 КК України судом першої інстанції залишено поза увагою і те, що при складанні покарань за сукупністю вироків застосування положень ст. 75 КК України не передбачено, оскільки остаточне покарання визначається за сукупністю вироків без звільнення від його відбування з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 420 КПК України, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання за сукупністю вироків, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

За таких обставин апеляційний суд визнає вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання таким, що не відповідає вимогам закону, а тому в цій частині підлягає скасуванню, з постановленням за правилами ст. 420 КПК України апеляційним судом нового вироку.

-5-

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, колегія суддів відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані щодо його особи: відсутність відомостей про перебування на обліках у лікарів нарколога й психіатра, а також те, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, обставину, що пом`якшує покарання, - визнання вини, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.

При призначенні покарання суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який на обліку в лікаря нарколога чи лікаря психіатра не перебуває, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, крім того, будучи засудженим 17.04.2018 вироком Берегівського районного суду Закарпатської області до покарання у виді позбавлення волі, яке він не відбув, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, високий рівень ризику вчинення обвинуваченим повторного правопорушення та високий рівень небезпеки для суспільства, обставиною, яка відповідно ст. 66 КК України, пом`якшує покарання є щире каяття, обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, колегією суддів не встановлено, та вважає, що ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкції ч. 4 ст. 185 КК України та визначити розмір остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 17.04.2018, що буде відповідати меті покарання та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність у нього серцево-судинних захворювань жодних чином не впливають на наведені вище висновки.

За таких обстави, відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України зазначений вирок в частині призначення ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.

Вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування щодо нього положень ст. 51 КУпАП України є безпідставними та необґрунтованими, оскільки сума викраденого ОСОБА_6 майна становить 2500 грн, тобто перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який у 2022 році становив 2481 грн, а тому діяння ОСОБА_6 не підпадають під декриміналізацію на підставі Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

-6-

Безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону апеляційний суд визнає і вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 про об`єднання кримінальних справ щодо нього за № 297/2481/22 та 297/2155/17. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що апеляційний суд відповідно до норм кримінального процесуального закону не наділений повноваженнями на об`єднання кримінальних провадження, а такі функції є прерогативою суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 затриманий 26.09.2024 на виконання вироку Берегівського районного суду Закарпатської області від 17.04.2018 і з цього часу перебуває під вартою, що підтверджується копією довідки начальника ВКВСР з особової справи (488-24) від 03.10.2024, що в свою чергу свідчить про те, що строк відбування ОСОБА_6 за даним вироком апеляційного суду необхідно обчислювати з дня затримання ОСОБА_6 у порядку виконання вироку Берегівського районного суду Закарпатської області від 17.04.2028, а саме з 26.09.2024.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 374, 376, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 24.02.2023 щодо ОСОБА_10 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 17.04.2018 покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) місяців та остаточно до відбування призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років 06 (шість) місяців.

Строк відбування покарання обчислювати з дня затримання ОСОБА_6 у порядку виконання вироку Берегівського районного суду Закарпатської області від 17.04.2028, а саме з 26.09.2024.

В решті вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 24.02.2023 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді