ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/3131/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1166/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 152 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 березня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002099 від 05.11.2020 за частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 187, частиною 2 статті 152 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 березня 2025 року клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинуваченого ОСОБА_7 - задоволено, продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 24 травня 2025 року. Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду від 26.03.2025 скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує про порушення пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо тривалого утримання обвинуваченого під вартою. Захисник звертає увагу, що обвинувачений перебуває під вартою з 11.12.2020, тобто понад 4 роки. ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, одружений, підтримує родинні відносини з сестрою. Дружина обвинуваченого уклала договір оренди квартири для проживання в ній подружжя. Враховуючи наведене, захисник вважає, що до обвинуваченого можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не встановила, виходячи з наступного. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, встановив, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати, а інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою зазначено про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України. Крім того, захисником суду апеляційної інстанції повідомлено, що на даний час судове провадження вже перебуває на стадії доповнень судового розгляду. Обгрунтовуючи наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, прокурор посилався на те, що ОСОБА_7 був раніше засуджений за вчинення ряду корисливих та насильницьких злочинів, постійного місця роботи не мав, обвинувачується у вчиненні нових злочинів через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі. Як зазначено прокурором, обвинувачений на момент затримання не працював, обвинувачується у вчиненні нових умисних корисливих злочинів, а також згвалтування після відбуття покарання за вчинення аналогічних злочинів.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні корисливих злочинів, поєднаних із застосуванням насильства, а також у згвалтуванні, вчиненому повторно. Інкриміновані ОСОБА_7 злочини є тяжкими.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами клопотання прокурора щодо продовження існування встановлених ризиків.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений одружений та підтримує відносини з сестрою не є достатньо підставою, яка б гарантувала належну процесуальну поведінку обвинуваченого у випадку застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи обставини інкримінованих злочинів, їх тяжкість, обсяг пред`явленого обвинувачення.

Колегією суддів не встановлено достатніх стримуючих факторів, які б гарантували належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у випадку його звільнення з-під варти в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому висновки суду першої інстанції щодо неможливості застосування інших більш м`яких заходів є обгрунтованими. Суд апеляційної інстанції зазначає, що переглядаючи в порядку статті 422-1 КПК України ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції при перевірці ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не досліджує докази, які має досліджувати суд першої інстанції під час здійснення судового провадження, не надає наперед оцінки зібраним доказам.

Відповідно до частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. У зв`язку із наведеним, висновок суду першої інстанції щодо невизначення застави, є мотивованим та узгоджується з положеннями КПК України. Щодо доводів сторони захисту про тривале утримання обвинуваченого під вартою, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Зі змісту клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_7 11.12.2020 слідчим суддею обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово був продовжений. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.01.2022 строк запобіжного заходу було продовжено до 16.03.2022, який в порядку статті 615 КПК України було продовжено до 16.05.2022. В подальшому запобіжний захід був продовжений Ленінським районним судом м. Полтави. Ухвалою Верховного Суду зазначене кримінальне провадження повернуто для розгляду до Комінтернівського районного суду м. Харкова. Не зважаючи на те, що кримінальне провадження передавалося до Ленінського районного суду м. Полтави, а потім було повернуте до Комінтернівського районного суду м. Харкова, суд апеляційної інстанції вважає необхідним звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання судом першої інстанції вимог статті 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду кримінального провадження, за яким обвинувачений перебуває тривалий час під вартою. З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 березня 2025 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання судом першої інстанції вимог статті 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду кримінального провадження, за яким обвинувачений перебуває тривалий час під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: