Номер провадження: 11-сс/813/626/25
Справа № 523/2554/25 1-кс/523/816/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 05 березня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, в рамках кримінального провадження №0000068, внесеного до ЄРДР 27 червня 2024 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 , та продовжено підозрюваному ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» до 08 квітня 2025 року включно, із можливістю внесення застави у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 10 598 000 (десять мільйонів п`ятсот дев`яносто вісім тисяч) гривень.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, наявністю ризиків, передбачених п. 1-5 ч.1 ст. 177 КК України, які були встановлені під час застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного, які не зменшилися та продовжують існувати, а в рамках кримінального провадження необхідно провести ще ряд процесуальних дій, тому є необхідність подальшого тримання під вартою підозрюваного.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, з наступних підстав:

- пред`явлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.27 ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, з огляду на зібрані та долучені до клопотання процесуальні документи у якості доказів вини підозрюваного є необґрунтованою. Зокрема, інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення мають містити матеріальний склад, тобто розмір спричинених державним інтересах збитків, як кваліфікуюча ознака, має бути підтверджений відповідними належними та допустимими доказами, у даному випадку висновком економічної експертизи. У свою чергу, з часу внесення відомостей до ЄРДР про вчинення інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень (з 27.06.2024 року) останнього органом досудового розслідування жодного разу не допитано, його позицію щодо начебто вчиненого ним злочину не з`ясовано;

- слідчим суддею не взято до уваги того, що у матеріалах долучених до клопотання, відсутні жодні відомості, які б вказували б на те, що підозрюваний може переховуватись від слідства та суду, перешкодити встановленню об`єктивної істини у справі. Не взято до уваги також те, що підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання та служби, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є учасником бойових дій. Крім того, у підозрюваного ОСОБА_7 наявні системні важкі захворювань (ниркова недостатність, гіпертонічна хвороба 2-го ст., прогресуюча подагра та інші);

- слідчим суддею не вивчено та не проведено аналізу майнового і сімейного стану підозрюваного перед прийняттям рішення щодо визначення розміру застави, яка явно є непомірною. Зокрема, окрім грошового забезпечення підозрюваного ОСОБА_7 за останнім місцем служби у розмірі близько 60 000 грн, інших доходів його родина з 4- осіб (з яких 1 син є неповнолітнім, другий у цей час навчається в Одеській морській академії) не має. Натомість, автомобіль марки Toyota Venza, який міг бути реалізований для внесення застави, банківська карта для отримання грошового забезпечення ОСОБА_7 , грошові заощадження його дружини у розмірі близько 3000 Євро та 2500 доларів США, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси арештовано.

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою (домашній арешт, застава). У разі визначення застави підозрюваному ОСОБА_7 , встановити її відповідно п.3 ч.5 ст. 182 КПК України.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні підозрюваний та захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції, та перевіривши доводи апеляційної скарги , апеляційній суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 12 КПК під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Серед інших, до заходів забезпечення кримінального провадження, віднесено запобіжні заходи (п. 9 ч.2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до клопотання у проваджені Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000068 від 27 червня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

08 січня 2025 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.27, ч.5 ст.191 КК України за обставин викладених у клопотанні слідчого.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08 січня 2025 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 січня 2025 року, до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08 березня 2025 року, із можливістю внесення застави у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 10598000 (десять мільйонів п`ятсот дев`яносто вісім тисяч) гривень.

Постановою першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_12 від 04 березня 2025 року строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження продовжено до одного місяця, тобто до 08 квітня 2025 року.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді продовжено строк тримання ОСОБА_7 під вартою до 08 квітня 2025 року, із можливістю внесення застави у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 10598000 (десять мільйонів п`ятсот дев`яносто вісім тисяч) гривень.

Згідно із ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті (виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою) виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

Під час надання оцінки висновкам слідчого судді апеляційний суд виходить із того, що цій стадії суд не може надавати іншу оцінку тому чи наявна обґрунтована підозра, якщо на момент апеляційного перегляду не надано нових доказів, які не подавалися раніше, чи не змінилися обставини, котрі мали місце на момент прийняття первісного рішення про застосування запобіжного заходу, оскільки в протилежному випадку вказане по суті буде повторним переглядом первісного рішення про застосування запобіжного заходу, що суперечить принципу поваги до остаточного судового рішення.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень.

Відхиляючи доводи захисту щодо відсутність в діях підозрюваного складу інкримінованих кримінальних правопорушень, колегія суддів звертає увагу, що на цьому етапі при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд надає оцінку доказам лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоби виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження за сутністю.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України (частина 2 статті 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, апеляційний суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення як обставина, яка впливає на вибір слідчим суддею, судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК України), має вплив й на оцінку рівня ймовірності ризику, передбаченого частини 1 статті 177 КПК України (чим більшою є вагомість зібраних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри та чим вищим є рівень її обґрунтованості, тим більшою є вірогідність переховування підозрюваного від правосуддя, і навпаки).

Зазначений стандарт доказування (переконання) колегія суддів використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

Слідчий суддя встановила продовження існування всіх п`яти ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Щодо продовження існування ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, належать до нетяжкого та особливо тяжкого злочинів, та, розуміючи, що за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, та неможливістю застосування пільгового інституту щодо звільнення особи від покарання з іспитовим строком, тому, останній, перебуваючи на волі, буде мати можливість переховуватись від органів слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо продовження існування ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Слідчий суддя правильно встановив продовження існування цього ризику, зокрема, врахував, що оригінали завідомо підроблених документів не відшукані. Наведене може свідчити про можливість ОСОБА_7 їх знищити, сховати або спотворити. В контексті цього ризику колегія також враховує, що за посадою ОСОБА_7 (заступник начальника санаторію (з господарського забезпечення) Санаторію «Одеса» Служби безпеки України) має доступ до документів, які перебувають у володінні Санаторію «Одеса» Служби безпеки України, а у слідства може існувати потреба у доступі до документів, які перебувають у вказаній установі.

Щодо продовження існування ризику незаконного впливу на свідків, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що цей ризик продовжує існувати, зокрема, з огляду на встановлену процедуру допиту свідків, яка передбачена КПК України, а також з урахуванням соціального статусу та авторитету підозрюваного в силу зайняття ним посади.

Щодо продовження існування ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

ОСОБА_7 з 11 квітня 2019 року до моменту затримання проходив військову службу в Санаторії «Одеса» Служби безпеки України, тому останній у ході несення служби набув службові та неформальні зв`язки, які може використати для протидії кримінальному провадженню іншим чином.

Щодо продовження існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється

Враховуючи ймовірний систематичний характер неправомірних дій підозрюваного за попередньою змовою групою осіб протягом тривалого часу, в рамках вказаного кримінального провадження, свідчить про можливість продовження протиправної діяльності, а отже і наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ураховуючи, що в оскаржуваному рішенні слідчий суддя, виходячи з доводів сторони обвинувачення, зазначив достатні підстави, наявність яких підтверджується дослідженими доказами, продовження існування встановлених при застосуванні запобіжного заходу ризиків підтвердилося. Адже, як вважає колегія суддів, ймовірність настання наведених ризиків не зазначена абстрактно, а переконливо продемонстрована. Й сторона захисту не навела фактів, які б вказували, що ймовірність настання ризиків відсутня.

Вказане не свідчить, що поза всяким сумнівом ОСОБА_7 здійснюватиме відповідні дії. Але наведені факти, котрі підтверджують, що підозрюваний має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, сторона захисту в ході апеляційного перегляду не спростувала.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника щодо наявності у підозрюваного міцних соціальних зав`язків, однак, у світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до їх виключення. У свою чергу, наслідки у вигляді незаконного заволодіння бюджетними коштами, для ОСОБА_7 є не випадковістю, чи діями, які були не бажаними або неочікуваними. Такі наслідки є результат трудомісткого процесу, який складався з високоорганізованих дій. Все це показує неможливість розумної довіри до підозрюваного, настільки, щоб можливо було убезпечити суспільний інтерес у вказаному провадженні від його ушкодження;

Колегія суддів також враховує, що метою продовження запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, чого можливо досягнути лише за умови нівелювання ризиків кримінального провадження. За таких обставин, необхідним є саме тримання підозрюваного під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні буде недієвим. Домашній арешт, у тому числі цілодобовий, пов`язаний з доступом підозрюваного до технічних засобів, безпосередніх соціальних контактів з іншими особами, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на цьому його етапі.

Тому, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що продовження строку дії виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Однак, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи захисника відносно того, що визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для підозрюваного та не відповідає критеріям необхідності та пропорційності.

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину встановлюється у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи, що законодавцем не визначено чітких критеріїв обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквіваленту відбувається відповідно до внутрішнього переконання суду. На думку колегії суддів, сума застави повинна бути такою, щоб, з одного боку, загроза втрати внесеної суми стримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не була завідомо непомірною для нього, що призведе до неможливості виконання застави.

Слідчий суддя дійшов висновку, що застава у сумі до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде достатнім стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам кримінального провадження.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що з урахуванням характеру інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень та розміру збитків, застава у межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя визначив заставу як альтернативу триманню під вартою у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 10 598 000 (десять мільйонів п`ятсот дев`яносто вісім тисяч) гривень.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру альтернативної застави, колегія суддів констатує, що висновки слідчого судді обґрунтовується не стільки майновим станом підозрюваного, а скільки: розміром завданої інкримінованими злочинами шкоди, яка за версією досудового розслідування становить 2 569 076 гривень 59 копійок. У цьому контексті, слід зазначити, що під час апеляційного розгляду стороною захисту було зазначено про те, що органом досудового розслідування під час обшуків було виявлено частину майна, на загальну суму 1 700 000 гривень, яку інкриміновано підозрюваному, а прокурор не заперечував зазначеного.

Колегія суддів наголошує, що вірогідний розмір завданих збитків не є підставою для визначення розміру застави.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Ноймайстер проти Австрії» суд дійшов до наступних висновків: «Як сума гарантії, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції повинна бути оціненою переважно стосовно обвинуваченого і його активів, а не можливих розмірів збитків. Так, намагання прив`язати суму гарантії від затриманої особи виключно до суми збитку приписуваного йому не відповідає ст. 5 (3) Конвенції. Гарантії, передбачені цією статтею, призначені не для відшкодування збитків, а скоріше для забезпечення присутності обвинуваченого на слуханні. Тож її сума повинна бути встановлена в основному шляхом посилання на нього, його активи і його відносини з особами, які повинні надати заставу, іншими словами, перспектива втрати застави чи дій проти гарантів у разі його неявки до суду буде виступати в якості достатнього стримуючого фактора, щоб розсіяти будь-яке бажання з його боку переховуватись від правосуддя».

Апеляційний суд зазначає, що розмір застави більший ніж визначено у пунктах 1-3 ч. 5 ст. 182 КПК України може бути визначений слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, які передбачено у КПК України. При цьому суд, приймаючи рішення про розмір застави, на одному важелі терезів має покласти достатню міру гарантування виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а на інший неможливість завідомої непомірності застави для особи. У випадку ігнорування факту завідомої непомірності застави для особи судом спотворюється сутність запобіжного заходу, яка призводить до безальтернативності тримання під вартою, через реальну неможливість внесення особою застави і може свідчити про елементи тиску на неї з боку сторони обвинувачення для досягнення результату протилежного від легального об`єктивного встановлення істини змагальними процесуальними засобами.

На підставі вищенаведеного, очевидно, що першочерговим є аналіз майнового стану підозрюваного не лише в аспекті його доходів, але й в аспекті витрат, які є необхідним для нормальної життєдіяльності. Застосування застави до підозрюваного не має бути надмірним тягарем і призвести до фактично скрутного матеріального становища останнього, оскільки це не є покаранням. Застава лише має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків на період досудового розслідування, тобто фактично перевірки слідчої версії. Варто звернути увагу на положеннях КПК України, відповідно до яких у клопотанні про застосування запобіжного заходу повинні міститись не тільки виклад обставин, на підставі яких обвинувачення дійшло до висновку про необхідність внесення застави, а і посилання на матеріали і докази, що підтверджують ці обставини. При цьому саме докази, а не лише припущення сторони обвинувачення, мають доводи співмірність для підозрюваного запропонованого розміру застави.

Враховуючи вищевикладені підходи ЄСПЛ до визначення розміру застави та перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів вважає, що визначення застави у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 10 598 000 (десять мільйонів п`ятсот дев`яносто вісім тисяч) гривень, є необґрунтованими і переслідують іншу мету, ніж забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Апеляційний суд при визначенні майнового стану підозрюваного та членів його сім`ї враховує, що стороною обвинувачення до клопотання не надано доказів щодо офіційного/задекларованого майнового стану підозрюваного та його дружини або наявність прихованих активів.

У свою чергу, під час апеляційного зсідання встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 за останнім місцем служби отримував дохід у розмірі, близько 60 000 грн, інших доходів його родина з 4- осіб (з яких 1 син є неповнолітнім, другий у цей час навчається в Одеській морській академії) не має; транспортний засобу марки «TOYOTA VENZA», з держ. номером НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , та грошові заощадження у сумі 3350 Євро та 3450 доларів США, які були вилучені у ході проведення обшуку за місцем мешкання родини підозрюваного, арештовані відповідно до ухвал слідчих суддів від 16 січня 2025 року.

Вказане, на думку колегії суддів, свідчать про те, що матеріальний стан підозрюваного не відповідає обставинам цього кримінального провадження. Об`єктивної можливості внести визначений розмір застави, у повному або частковому обсязі, ні підозрюваний ОСОБА_7 ні його родина (дружина) не мають, оскільки: належне їм на праві власності майно, яке виявлено органом досудового розслідування, арештоване, тому варіант відчуження його з метою отримання грошей на внесення застави не розглядається; підозрюваний 2 місяці та 27 днів перебуває під вартою та не отримує дохід.

За час перебування під вартою, підозрюваний не зміг внести визначений розмір застави. Прокурором не надано належних документів, які зібрані після обрання запобіжного заходу підозрюваному, щодо належності у його власності активів, за рахунок яких він міг внести визначену суму застави.

Також колегія суддів враховує і стан здоров`я самого ОСОБА_7 , який має певні системні захворювання, зокрема, гіпертонічну хворобу 2-го ступеню та прогресуюча подагру. Відомості долученої медичної документації, свідчать, про те, що він є особою, яка потребує медичного нагляду, враховуючи діагностовано у нього захворювання, виникнення та перебіг яких є неконтрольованим процесом. Належний медичний нагляд та надання хворому медичних послуг, з врахуванням перебування його під вартою, є необхідними заходами, спрямованими на забезпечення невід`ємного права особи на життя.

З наведених мотивів апеляційний суд, вважає, що застава у розмірі 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, з одного боку, буде утримувати підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний йому запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали.

Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 05 березня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, в рамках кримінального провадження №0000068, внесеного до ЄРДР 27 червня 2024 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 , - задовольнити частково.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 08 квітня 2025 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_7 розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами: отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року; заставна сума за підозрюваного ОСОБА_7 (номер провадження суду апеляційної інстанції №11-сс/813/626/25; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ).

Підозрюваний ОСОБА_7 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого або прокурора;

- повідомляти слідчого та прокурора про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, визначеними слідчим або прокурором;

- здати на зберігання до ДМС України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 наслідки невиконання визначених судом обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого суворого запобіжного заходу

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на підозрюваного обов`язків становить до 08 квітня 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Копію ухвали невідкладно надіслати до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4