ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Малиновського районного суду м. Одеси, обвинувальний акт у кримінальному провадженні ЄРДР №0000017 від 09.02.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, зі слів неофіційно працевлаштований автослюсарем на СТО, розлучений, має неповнолітнього сина: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.114-1 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що 24.01.2024 року перебуваючи за кермом автомобіля марки «Lexus IS250», державний номер НОМЕР_1 , умисно вчиняв перепони руху службовому транспорту, а саме автомобілю на якому рухався склад патрульної групи, що тягло за собою аварійно дорожньо-транспортну пригоду та інші негативні наслідки у вигляді пошкодження службового транспорту, заподіяння травмування членів патрульного наряду та приблизно о 08:05 год. біля маркету «АТБ» по вул. Василя Стуса, 1В при спробі старшого патруля військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_3 старшого сержанта ОСОБА_7 , який в зазначений час знаходився у військовій формі Збройних Сил України з відповідними знаками розрізнення, присікти факт перешкоджання руху та з`ясувати причини зазначеної неправомірної поведінки, водієм автомобіля марки «Lexus IS250», державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_7 був застосований сльозогінний газ за допомогою аерозольного балону, внаслідок чого ОСОБА_7 згідно довідки Центру мікрохірургії ока БМЦ ОНМедУ був заподіяний хімічний опік кон`юнктиви 1 ступеню двох очей. Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_4 №6806 від 19.09.2024 року, зазначена неправомірна поведінка ОСОБА_4 призвела до тимчасової втрати ОСОБА_7 можливості нести військову службу, перешкодила законній діяльності ЗСУ та інших військових формувань в особливий період та призвела до зриву мобілізаційних заходів РТЦК та СП та неможливості виконання узгодженого плану заходів у повному обсязі.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 було кваліфіковано за ч.1 ст.114-1 КК України як перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив обставини які були викладені в обвинувальному акті, провину визнав в повному обсязі та щиро розкаявся у вчиненому.

Потерпілий ОСОБА_7 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, претензій будь-якого характеру до обвинуваченого має.

За вище вказаними обставинами, за клопотаннями учасників судового процесу, у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, докази у судовому засіданні не досліджувалися.

При цьому судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та упевнився у добровільності їх позицій. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджено, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, які їм зрозумілі.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена поза розумним сумнівом і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.114-1 КК України, за ознаками перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Окрім того суд дає характеристику особистості обвинуваченого ОСОБА_4 , який є особою у віці 31 років, з середньо-спеціальною освітою, зі слів неофіційно працевлаштований автослюсарем на СТО, розлучений, має неповнолітнього сина: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліках нарколога та психіатра не перебуває, має позитивну з колишнього місця роботи, відзначався подяками від ЗСУ, має постійне місце мешкання, добровільно перерахував на рахунок ЗСУ грошові кошти у сумі 140,000 гривень, раніше не судимий.

З врахуванням роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає її щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.114-1 КК України.

Крім того, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність обставини що обтяжує злочин та наявність кількох пом`якшуючих обставин, суд вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, згідно зі ст. 76 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 5, 65, 68, 70, 71, 72 КК України, ст.ст. 100, 128, 368-371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбуття покарання, призначеного цим вироком, з випробувальним терміном на 2 /два/ роки, якщо він на протязі цього часу не скоїть нового кримінального правопорушення.

На підставі п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, місця роботи або навчання;

Строк випробування ОСОБА_4 , а саме випробувальний термін обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 05 грудня 2024 року.

Контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його мешкання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування ОСОБА_4 покарання період попереднього ув`язнення з 14.10.2024 року по 04.12.2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.

До набрання вироку законної сили застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 діб з моменту проголошення вироку, через Малиновський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1