н/п 1-кс/490/4773/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/8599/24
У Х В А Л А

про скасування арешту майна

20 грудня 2024 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання представника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про повернення вилученого майна. Зазначає, що 09 жовтня 2024 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва (справа №490/8599/24, провадження №1-кс/490/3764/2024), за результатами розгляду клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000852 від 25.09.2024, накладено арешт на тимчасово вилучений 25.09.2024 в ході проведення огляду місця події на автомобіль "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , шляхом заборони розпоряджання, користування та його відчуження.

Вважає, що на даний час у арешті автомобіля відпала потреба, оскільки вже були проведені всі необхідні слідчі дії, дослідження і експертизи, а вказаний автомобіль безпідставно зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання без його участі. Просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки на даний час на підставі ухвали слідчого судді вилучено блок управління автомобіля для проведення експертизи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме заявник.

Так, Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, заявник як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відтак, слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів на підставі яких можливо розглянути справу та винести рішення, що сприятиме досягненню завдань, визначених у статтях 303-308 КПК України, та розгляду справи в межах розумних строків.

Згідно з ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього письмові документи, вважаю, що в задоволені клопотання слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Статтею 1 Кримінально процесуального кодексу України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно матеріалів провадження, 25.09.2024 близько 09:25 годин на автодорозі М-24 "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ" поблизу автозаправної станції "WOG", біля с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області, відбулася дорожньо транспортна пригода, а саме зіткнення транспортних засобів за участю автомобіля "Volkswagen Tiguan", державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та автомобіля "Toyota Camry", державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок дорожньо транспортної пригоди водій ОСОБА_5 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

25.09.2024 під час огляду місця події, проведеного біля с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області поблизу автозаправної станції WOG автодороги М-24 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, в ході якого було виявлено та вилучено автомобіль марки "Volkswagen Tiguan", державний номер НОМЕР_1 , на якому маються пошкодження механічного характеру та слідова інформація, що має значення для вказаного кримінального провадження.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане ТСЦ 5152 від 12.03.2021 року, власником є ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 . На момент ДТП перебував у безпосередньому користуванні власника ОСОБА_3 .

Відомості за даним фактом внесено до ЄРДР за №0000852 від 25.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що 09 жовтня 2024 року ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва (справа №490/8599/24, провадження №1-кс/490/3764/2024), за результатами розгляду клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000852 від 25.09.2024, накладено арешт на тимчасово вилучений 25.09.2024 в ході проведення огляду місця події на автомобіль "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , шляхом заборони розпоряджання, користування та його відчуження.

Прокурор у кримінальному провадженні Миколаївської обласної прокуратури просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки на даний час на підставі ухвали слідчого судді вилучено блок управління автомобіля для проведення експертизи.

Відповідно до ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва від 11.12.2024 року, задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на проведення огляду автомобіля "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 в та власником якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з можливістю виявлення та вилучення блоку управління системи безпеки автомобіля "Volkswagen Tiguan" реєстраційний номер НОМЕР_4 , для призначення та проведення відповідної експертизи

Згідно зі ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що із клопотанням про скасування арешту майна, окрім сторони кримінального провадження, а саме підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, може звернутися інший власник або володілець такого майна.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основополож них свобод, будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України»).

Так, у справах "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним.

Згідно зі ст.7,16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З огляду на вище викладене слідчий суддя дійшов висновку, що на даний час досудове розслідування ще триває, транспортний засіб зазнав суттєвих пошкоджень, під час ДТП загинула особа, з цим речовим доказом проводяться відповідні експертизи, що в свою чергу свідчить про те, що потреба у застосуванні арешту цього майна на час розгляду клопотання ще не відпала, в зв`язку з чим клопотання про скасування арешту задоволенню не підлягає.

Керуючись вимогами ст. ст.117,170-173,309,395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000852 від 25.09.2024 відмовити.

Відповідно до ст.309 КПК України, ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1