Справа № 145/2028/24
Провадження №11-кп/801/238/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.11.2024 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000074 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, приватного підприємця, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8 ,

захисника: ОСОБА_9 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.11.2024 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на один рік.

Вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.11.2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за на наступних обставин.

04.10.2024 приблизно о 16 год 40 хв ОСОБА_7 , перебуваючи по вул.Соборна, 43, на автомийці самообслуговування, яка розташована в м.Гнівань Гніванської ТГ Вінницького району Вінницької області, розпочав з ОСОБА_6 сварку на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин через паркування автомобіля.

Під час вказаної сварки ОСОБА_7 , діючи умисно, розуміючи протиправність своїх дій, маючи на меті спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_6 , наніс два удари долонею лівої руки по обличчю, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді травматичного набряку м`яких тканин та два синці на обличчі, які згідно висновку експерта за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень; виставлений в медичних документах - "Струс головного мозку" належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги потерпілого мотивовано тим, що ОСОБА_7 вчинено насильницьке кримінальне правопорушення відносно значно старшого чоловіка пенсійного віку та особи з інвалідністю II групи. Обвинуваченим вчинено діяння, які не лише спричинили тілесні ушкодження та короткочасний розлад здоров`я, а й стрес та хвилювання. У зв`язку з отриманням травм та сильним стресом, якість життя потерпілого значно погіршилась.

В свою чергу ОСОБА_7 не вжив жодних заходів щодо усунення негативних наслідків своєї протиправної діяльності, не відшкодував кошти витрачені на лікування та навіть не попросив вибачення.

Потерпілий вважає, що призначення покарання у виді штрафу є невиваженим та несправедливим, а розмір штрафу в сумі 1700 грн є недостатнім для виправлення ОСОБА_7 , який займається підприємницькою діяльністю та отримує від неї дохід, і сплативши 1700 грн штрафу майже не відчує для себе наслідків покарання. На даний час штраф у розмірі 1700 грн не є тією сумою коштів, яка зможе попередити скоєння як ОСОБА_7 так і іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Призначення судом ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу суперечить вимогам ст. 50 КК України та роз`ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просив апеляційний розгляд проводити без його участі.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги потерпілого, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.2 ст.125 КК України в апеляційній скарзі потерпілого не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги потерпілого щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставними.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком, обставини його вчинення, особу винного, те, що він раніше не судимий, скарг за місцем проживання не надходило, вину визнав, щиро розкаявся, обставину, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання щире каяття, обставину, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю та визначив покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.125 КК України у вигляді штрафу.

Також суд врахував, що цивільний позов у даному провадженні не заявлено.

Проаналізувавши обставини, які мають значення при призначенні покарання, перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог ст. 50, ст. 65 КК України, суд апеляційної інстанції вважає, що визначене судом першої інстанції покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.125 КК України за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України було здійснено у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні на підставі заяв обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_6 , які згодні із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та було ознайомлено їх з обмеженням права апеляційного оскарження відповідно до ч. 2 ст. 302 КПК України.

Крім того, доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 про те, що обвинувачений не відшкодував кошти витрачені на лікування суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим не заявлено.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування вироку суду в частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.11.2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4