Справа № 308/889/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/822/24 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 травня 2023 року про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 травня 2023 року, клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000243 від 16.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України задоволено.

Накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :13:016:0140 (0,4953 га) та :13:016:0141 (0,5047 га), які розташовані за адресою: Закарпатська область, с. Минай, в урочищі «Гершкович», власником яких є ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000243 від 16.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування вимог клопотання прокурор послався на те, що Закарпатською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за № 0000243 від 16.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, досудове розслідування у якому проводиться СУ ГУНП в Закарпатській області.

Досудовим слідством встановлено, що до Закарпатської обласної прокуратури надійшла заява ОСОБА_8 про те, що службові особи Холмівської сільської ради здійснили зловживання владою та службовим становищем з метою одержання неправомірної вигоди, використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом інтересам заявника під час розгляду питання про відведення ОСОБА_8 земельної ділянки у власність площею 2 га. для ведення СОГ в урочищі «Гершкович» с. Минай з кадастровим номером :13:016:0125, подальшого поділу вказаної земельної ділянки на земельні ділянки з кадастровими номерами :13:016:0135, :13:016:0136 та передачі її у власність ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .

Поруч з цим, відповідно до заяви ОСОБА_8 , службові особи Холмівської сільської ради склали завідомо неправдивий офіційний документ, а саме: рішення Холмівської сільської ради від 30.08.2021 № 634/УІІІ про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення СОГ в урочищі «Гершкович» в с. ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки з кадастровим номером :13:016:0135 являється ОСОБА_6 на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки з кадастровим номером :13:016:0136 являється ОСОБА_9 на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області земельна ділянка з кадастровим номером :13:016:0135 перенесена до архівного шару Державного земельного кадастру 14.04.2023 за заявами про державну реєстрацію земельної ділянки ОСОБА_11 від 13.04.2023 на підставі Технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства с. Минай в урочищі «Гершкович» з кадастровим номером :13:016:0135 загальною площею 1,0 га на дві земельні ділянки площами 0,5047 га та 0,4953га.

В результаті поділу сформовано земельні ділянки з кадастровими номерами :13:016:0140 (0,4953 га) та :13:016:0141(0,5047 га).

Прокурор стверджував, що на даний час в рамках розслідування кримінального провадження виникла необхідність у накладенні арешту на земельну ділянку з кадастровими номерами :13:016:0140 (0,4953 га) та :13:016:0141(0,5047 га), з метою запобігання спроб відчужити дану земельну ділянку на період здійснення досудового розслідування, так як дана земельна ділянка є об`єктом кримінально-протиправних дій і є речовим доказом в даному кримінальному провадженні.

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також те, що вищевказане нерухоме майно, а саме земельні ділянки з кадастровими номерами :13:016:0140 (0,4953 га) та :13:016:0141 (0,5047 га), які розташовані за адресою: Закарпатська область с. Минай, в урочищі «Гершкович», які належать ОСОБА_6 , є об`єктом злочинного посягання, і може бути використана як доказ у даному кримінальному провадженні та підпадає під критерії, визначені в ст. 98 КПК України, а тому прокурор вказує, що є підстави у накладенні арешту на майно у формі заборони його розпорядження, оскільки даний захід забезпечення кримінального провадження, не дасть можливості вчиняти подальші протиправні дії направленні на його розтрату, відчуження, приховування або підміну, шляхом зміни власників або здійснення інших цивільно - правових угод щодо даного майна, а також приймаючи до уваги те, що вказане майно має значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні та може бути використано як доказ.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що прокурор довів слідчому судді необхідність такого арешту майна, а саме: земельні ділянки з кадастровими номерами :13:016:0140 (0,4953 га) та :13:016:0141 (0,5047 га), які розташовані за адресою: Закарпатська область, с. Минай, в урочищі «Гершкович», з метою збереження речових доказів та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, а тому клопотання задовольнив.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 вказує на те, що оскаржувану ухвалу слідчого судді винесено без урахування дійсних обставин справи та постановлено помилково, з наявністю ряду порушень матеріального та процесуального права, тому її не можна вважати чинною, внаслідок чого підлягає скасуванню. Зазначає, що прокурором не надавались будь-які підтверджуючі документи щодо причетності власника майна гр. ОСОБА_6 до розслідуваного кримінального правопорушення. Крім цього зазначає, що не надано доказів того, що майно, на яке просив накласти арешт є предметом протиправної діяльності, об`єктом та знаряддям злочину, що розслідуються у даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, зазначених у ст.98 КПК України. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотанні про накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :13:016:0140 (0,4953 га) та :13:016:0141 (0,5047 га), які розташовані за адресою: Закарпатська область, с. Минай в урочищі «Гершкович», власником яких є ОСОБА_6 .

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, ОСОБА_6 та його представника-адвоката ОСОБА_5 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді.

Заслухавши суддю - доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень, зокрема арешт майна.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні прокурора повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя прийшов до висновку, що матеріали клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали вказують, що вище зазначене майно може зберігати на собі сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на його відповідність ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя вказаних вимог закону дотримався не в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів провадження, ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 16.11.2022 року внесені до ЄРДР за №0000243, попередня правова кваліфікація ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

Постановою слідчого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 від 21.03.2023 земельна ділянка з кадастровим номером :13:016:0135, яка розташована за адресою: Закарпатська область с. Минай, в урочищі «Гершкович» визнана речовим доказом.

Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області земельна ділянка з кадастровим номером :13:016:0135 перенесена до архівного шару Державного земельного кадастру 14.04.2023 за заявами про державну реєстрацію земельної ділянки ОСОБА_11 від 13.04.2023 на підставі Технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства с. Минай в урочищі «Гершкович» з кадастровим номером :13:016:0135 загальною площею 1,0 га на дві земельні ділянки площами 0,5047 га та 0,4953га.

В результаті поділу сформовано земельні ділянки з кадастровими номерами :13:016:0140 (0,4953 га) та :13:016:0141(0,5047 га).

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Прокурором у клопотанні констатувався той факт, що ніби-то на даний час в рамках розслідування кримінального провадження виникла необхідність у накладенні арешту на земельну ділянку з кадастровими номерами: :13:016:0140 (0,495 га) та :13:016:0141 (0,5047 га), з метою запобігання спроб відчужити дану земельну ділянку на період здійснення досудового розслідування, так як дана земельна ділянка є об`єктом кримінально-протиправних дій і є речовим доказом в даному кримінальному провадженні.

Проте, прокурором на підтвердження вказаного твердження, не надано будь-які підтверджуючі документи, щодо причетності власника майна ОСОБА_6 до розслідуваного кримінального провадження. Крім того, не конкретизовано, яке відношення до вказаного кримінального провадження має власник вказаної земельної ділянки, яка у свою чергу жодним чином навіть не згадується у жодних проведених слідчих гласних та негласних діях.

Колегія суддів зауважує, що при вирішенні питання про арешт майна, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.

Проте, слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_6 не є підозрюваною у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000243 від 16.11.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України та не є підозрюваною у вчиненні будь-якого іншого кримінального правопорушення.

Отже, органом досудового розслідування не доведено мету та наявність підстав для арешту вище вказаного майна ОСОБА_6 .

Арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Проте, при вирішенні питання про арешт майна ОСОБА_6 , а саме земельної ділянки з кадастровими номерами: :13:016:0140 (0,495 га) та :13:016:0141 (0,5047 га), яка розташована за адресою: Закарпатська область с. Минай, в урочищі «Гершкович», слідчий суддя належним чином не перевірив та не обґрунтував мету та правову підставу для арешту, пославшись лише на необхідність збереження речових доказів.

При цьому, у клопотанні про арешт майна прокурор лише припускає, що вони могли бути, як знаряддям так і предметом вчинення злочину. Прокурором, необґрунтовано, що вище вказане майно ОСОБА_6 зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або є предметом кримінального правопорушення.

Крім того, прокурором як під час розгляду клопотання слідчим суддею, так і під час апеляційного розгляду не було доведено наявність підстав та необхідність арешту майна, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, а тому колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна ОСОБА_6 .

Також підстав стверджувати, що вищевказане нерухоме майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України та є знаряддям чи засобами вчинення зазначеного кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, наразі не має, дане обґрунтування прокурором направлено виключно на викривлення фактичних обставин з метою створення уяви необхідності накладення арешту на майно сторонньої особи.

Твердження прокурора про те, що нібито-то встановлено органом досудового розслідування та підтверджено показами депутатів Холмівської сільської ради, органом місцевого самоврядування, у порушення вимог ч.9 ст.118 ЗК України у двотижневий строк клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :13:016:0125 та надання її у власність заявнику не прийнято, є хибним, виходячи з наступного.

Порядок набуття права на землю визначається главою 19 Розділу 1V ЗК України.

Згідно з ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до ч.ч.9, 10 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, чинним законодавством чітко визначено, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, розглядає клопотання у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або відмовляє у його затвердженні

Предметом спору у даній справі є те, що нібито службові особи Холмівської сільської ради склали завідомо неправдивий офіційний документ, а саме рішення Холмівської сільської ради від 30.08.2021 №634/V111 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення СОГ в урочищі «Гершкович» в с. Минай - ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .

Виходячи з наведено, апеляційний суд звертає увагу на те, що особа заявника, могла звернутись до адміністративного суду за захистом свого порушеного права, натомість останній таким правом не скористався, що свідчить про те, що дії депутатів Холмівської сільської ради з приводу прийняття зазначеного рішення Холмівською сільською радою від 30.08.2021 №634/V111, були правомірними, що підтверджується на даний час відсутністю будь-якого рішення суду про скасування спірного рішення.

Враховуючи викладене, на переконання колегії суддів, клопотання прокурора не містить чітких підстав, у зв`язку з якими потрібно накласти арешт на майно яке є власністю ОСОБА_6 . Таке забезпечення кримінального провадження, а саме обмеження майнового права з забороною відчуження, розпорядження, на переконання апеляційного суду, є несправедливим і не відповідає меті, гуманності, справедливості, що потягло за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи на право вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном.

В той же час, прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, про які вказано у його клопотанні, оскільки не надано доказів того, що майно, на яке просив накласти арешт є предметом протиправної діяльності, об`єктом та знаряддям злочину, що розслідується у даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до висновку Верховного Суду висвітленого у постанові від 28.04.2020 у справі №133/2968/18, відповідно до якого при конфіскації майна в кожному конкретному випадку, суд має не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».

Відтак, втручання у права та інтереси законного володільця та накладення арешту, за відсутності доказів того, що це може призвести до наслідків, які можуть перешкодити даному кримінальному провадженню, призвести до приховування, пошкодження, знищення тощо, не є розумним та співмірним. Отже, підстави для накладення арешту на майно яке є власністю ОСОБА_6 , відсутні.

Будь-яких інших, законних підстав визначених кримінальним процесуальним законом для арешту майна, ні прокурором у клопотанні, ні під час апеляційного розгляду не надано.

Отже слідчим суддею не були дотримані вимога ч. 2 ст. 173 КПК України, яка зобов`язує слідчого суддю при вирішенні питання про арешт майна враховувати окрім правових підстав для арешту майна, ще й наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором не доведено обґрунтованості накладення арешту на майно ОСОБА_6 , і яким чином незастосування цього заходу забезпечення кримінального провадження може вплинути на обмеження можливостей органу досудового розслідування.

За таких обставин, апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 травня 2023 року, як незаконна підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 травня 2023 року скасувати.

У задоволені клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000243 від 16.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді