Номер справи 703/6844/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Сміла клопотання прокурора Смілянської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Самгородок Смілянського району Черкаської області, громадянину України, з середньою- спеціальною освітою, неодруженому, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, є особою з інвалідністю ІІІ групи, учасником бойових дій, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КПК України раніше не судимого,

в кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2024 під №0000057 за обвинуваченням

ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 129 КК України,

ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України

у с т а н о в и в :

На розгляді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2024 №0000057 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 129 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся із письмовим клопотанням про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Клопотання обґрунтовано тим, що 03.09.2024 близько 18 годин 15 хвилин ОСОБА_5 , маючи умисел, направлений на вчинення хуліганських дій разом зі своїм сином ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , перебуваючи біля входу до центрального ринку м. Сміла по вул. В. Чорновола, 3, під час призначеної зустрічі ОСОБА_8 , знаходячись в публічному місці, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, принижуючи честь та гідність ОСОБА_8 , ображаючи голосними нецензурними лайками в публічному місці, в присутності сторонніх осіб, при цьому ОСОБА_4 , почав погрожувати фізичною розправою та в подальшому вдарив ОСОБА_8 один раз в обличчя рукою, а саме в область повіка правого ока та носа, після чого ОСОБА_5 наніс один удар рукою в область голови ОСОБА_8 , внаслідок чого останні заподіяли ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу повік правого ока, садна спинки носа, що згідно висновку експерта № 02-01/830 від 10.09.2024 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 вересня 2024 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який в подальшому продовжено, останній раз ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04.12.2024 на 30 днів - до 02 січня 2025 року.

Необхідність продовження домашнього арешту обґрунтовував тим, що причетність ОСОБА_5 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення підтверджена зібраними у кримінальному провадженні доказами, існують ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, йому може бути призначене покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до чотирьох років, а це може стати підставою та мотивом для його ухилення від суду. Перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_5 може чинити спроби незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, які судом не допитані, з метою схилити їх до дачі неправдивих показань, щоб зменшити або взагалі уникнути відповідальності за вчинений злочин.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та наполягав на відсутності підстав для скасування обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або його зміни на більш м`який, оскільки на даний час ризики, які були враховані при обранні обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, продовжують існувати.

Захисник проти задоволення клопотання прокурора заперечував. Просив змінити обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у певний час доби, а саме з 23-00 год до 06-00 год. Зазначив, що ризики на які посилається сторона обвинувачення, зменшилися з огляду на відкриття сторонами матеріалів кримінального провадження, а ризик у вигляді впливу на потерпілого та свідків взагалі недоведений. Крім того, суворість можливого покарання не може бути достатньою підставою для продовження обраного запобіжного заходу.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника та просив змінити обраний відносно нього запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у певний час доби, а саме з 23-00 год до 06-00 год. Додатково наголошував, що є учасником бойових дій, особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни, має проблеми зі здоров`ям, на підтвердження чого стороною захисту надано копію довідки до акту огляду МСЕК, самостійно веде домашнє господарство та здійснює догляд за батьком, ОСОБА_9 , який є немічним внаслідок перенесеного інфаркту головного мозку та потребує стороннього догляду.

Розглянувши заявлені клопотання, дослідивши подані сторонами кримінального провадження письмові докази виключно в межах, необхідних для вирішення питання щодо запобіжного заходу, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одними із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене групою осіб. Санкцією частини статті передбачене покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до чотирьох років.

Сторона обвинувачення обґрунтовувала клопотання вагомістю зібраних доказів, що підтверджують причетність обвинуваченого ОСОБА_5 до інкримінованого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень суд, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для продовження строку дії застосованого відносно нього запобіжного заходу.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_5 інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних доказів, перелік яких наведений у обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування, серед яких показання потерпілого та свідків, результати впізнання обвинуваченого потерпілим ОСОБА_8 проведеного за фотознімками, слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_8 висновки судово-медичного експерта, а також показання технічних приладів фіксації.

Вказані докази у їх сукупності є достатньо вагомими та дають підстави дійти до висновку, що ОСОБА_5 могло бути вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для позбавлення особистої свободи, проте, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Оцінюючи даний ризик щодо ОСОБА_5 , суд звертає увагу на наявність в нього міцних соціальних зв`язків у місці постійного проживання, що полягають в тому, що він здійснює догляд за своїм батьком, ОСОБА_9 який є інвалідом, згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4362 від 17.05.2024, перебуває в стані після перенесеного інфаркту мозку, потребує стороннього догляду, як вбачається із висновку МСЕК серії 2-18АЗ № 180291. Водночас, обвинувачений ОСОБА_5 як колишній військовослужбовець, який тривалий час проходив службу в зоні ведення бойових дій, неодноразово виказував бажання внести заставу за сина, обвинуваченого ОСОБА_4 у разі, якщо такий запобіжний захід буде застосовано, що схиляє суд до думки про наявність в нього достатніх засобів для переїзду або зміни місця проживання.

Вказані обставини в сукупності, зважаючи на вік обвинуваченого ОСОБА_5 та підтверджений матеріалами кримінального провадження стан його здоров`я, свідчать, що ризик його ухилення від суду хоча і не виключений повністю, проте суттєво знизився.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

За таких обставин, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та їх дослідження, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

В силу вимог ст. 290 КПК України, сторона захисту, у тому числі обвинувачений, отримали доступ до матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_5 обізнаний про перелік свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, їх особисті дані.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення разом зі своїм сином, існування відповідного ризику обумовлено тим, що показання потерпілого та свідків щодо обставин вчинення злочину мають важливе значення для кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище обох обвинувачених, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 наділений потенційною можливістю впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх змінити свої показання в суді, для покращення правового становища свого, а також ОСОБА_4 .

Таким чином, ризики, передбачені п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, хоча й зменшились.

Судом також враховуються обставини, визначені ст. 178 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, розлучений, не працює, є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни, відтак, з метою уникнення ризиків, встановлених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає, стороною обвинувачення доведено обґрунтованість застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього зобов`язань, які мають забезпечити виконання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

При цьому суд звертає увагу, що обмеження, накладені на обвинуваченого ОСОБА_5 та обов`язки, які він має виконувати внаслідок застосованого щодо нього запобіжного заходу, жодним чином не обмежують його можливості здійснювати постійний догляд за його батьком, ОСОБА_9 , оскільки, як встановлено в судовому засіданні, вказані особи фактично проживають за однією адресою ( АДРЕСА_1 ), а можливість звернення для отримання медичної допомоги передбачена як виняток за умовами застосованого домашнього арешту.

З огляду на наведені обставини, суд вважає, що продовження строку дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту стосовно обвинуваченого є виправданим заходом, оскільки цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу.

Керуючись ст. 177, 178, 181, 193, 194, 199, 309, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 09.09.2024 під №0000057 про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту - задовольнити.

Продовжити строк дії застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на два місяці - до 27 лютого 2025 року включно.

Заборонити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом строку дії цієї ухвали залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово, без дозволу прокурора або суду, за винятком випадків необхідності отримання медичної допомоги, рятування життя та здоров`я в умовах воєнного стану, а також необхідності прибуття за викликом прокурора, суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 у період строку дії запобіжного заходу такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до прокурора, слідчого судді, суду;

2) повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання/роботи;

3) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

4) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання до відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області та негайно поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_5 , повідомити про це прокурора та суд.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо така не буде скасована.

Повний текст ухвали складений 31.12.2024.

Головуючий: ОСОБА_1