ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/3610/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/718/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000043 від 20.07.2015 за частиною 2 статті 296, частиною 1 статті 122, частиною 3 статті 185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2025 року клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" строком на 60 днів, а саме до 17 березня 2025 року включно, без визначення розміру застави. Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник подали апеляційні скарги.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, визначивши ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги захисник мотивує тим, що судом не враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого, наявність постійного місця проживання, відсутність судимостей . ОСОБА_7 жодним чином не перешкоджав слідству та судовому розгляду. Ризики, на які посилається прокурор у клопотанні, не підтверджені. ОСОБА_7 обвинувачується у нетяжких злочинах, має соціальні зв`язки.

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить сприяти припиненню незаконного кримінального переслідування та безпідставного тримання під вартою, скасувати ухвалу суду від 17.01.2025, закрити кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000043 від 20.07.2015.

В обгрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що у судовому засіданні суду першої інстанції звертав увагу на те, що у Харківському апеляційному суді здійснюється перегляд попередньої ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області, який був відкладений на 21.01.2025, у зв`язку із наведеним, суд першої інстанції не мав права розглядати клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, а тим більше його задовольняти.

Звертає увагу, що кримінальні правопорушення за частиною 2 статті 296 та частиною 1 статті 122 КК України були вчинені 16.01.2010, тобто, за вчинення нетяжкого кримінального правопорушення його обвинувачують більше 15 років. Вважає, що суддя разом з прокурором умисно не застосовують положення статті 49 КК України, а в діях судді є ознаки кримінального правопорушення. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, за можливості закрити кримінальне провадження, зазначив, що до нього взагалі не може бути застосовано жодного запобіжного заходу, пояснення його захисника, яка під час апеляційного розгляду підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, виходячи з наступного. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу. Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який перебував у розшуку, обставини інкримінованих злочинів, та дійшов небезпідставного висновку, що наявні ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України та не встановив підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, з чим погоджується апеляційний суд. Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Слід враховувати, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Зі змісту оскаржуваної ухвали суду вбачається, що на теперішній час свідки у кримінальному провадженні не допитані, докази передбачені статтею 84 КПК України з боку обвинувачення та захисту, у цей період, не досліджені, що свідчить про наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України. Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 одружений і має малолітню дитину, однак останній, офіційно не працевлаштований та за місцем реєстрації не мешкає. Обгрунтованих даних, які б свідчили про дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків, у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, суду апеляційної інстанції не надано.

З урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції про те, що ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України продовжує існувати, є обгрунтованими та доводи апеляційних скарг цього не спростовують.

Відповідно до пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_7 орагном досудового розслідування обвинувачується у вчиненні 16.01.2010 кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 296, частиною 1 статті 122 КК України, а саме: хуліганства, вчинене групою осіб та спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя та не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а також у вчиненні протягом 2011 року 5 епізодів таємного викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до житла. Останній епізод крадіжки, відповідно до обвинувального акта, було вчинено 22.11.2011. Кількість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень свідчить про наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України. Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого не є безпідставними. Крім того, в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції зазначено, що за змістом ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 травня 2024 року у справі 629/2984/24 - 05.10.2015 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених частинами 2 статті 296, частиною 1 статті 122, частиною 3 статті 185 КК України, та цього ж дня рекомендованим листом відправлено за останнім відомим місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , кв. 12.10.2015 постановою слідчого, досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено на підставі пункту 2 частини 1 статті 280 КПК України та ОСОБА_7 оголошено в розшук. Ухвалою слідчого судді від 07.02.2024 року було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_7 та доставку його в суд з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За змістом ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 березня 2024 року у справі № 629/5166/18, ОСОБА_7 було затримано 27.03.2024 року, відповідно до протоколу затримання № 18/86.

Обвинувачений суду апеляційної інстанції пояснив, що прокурором не доведено, що він переховувався від органу досудового розслідування, та до нього мають бути застосовані положення статті 49 КК України.

Щодо доводів обвинуваченого про наявність підстав для застосування до нього положень статті 49 КК України, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що обвинувачений в порядку частини 4 статті 286 КПК України не позбавлений можливості звернутися до суду із клопотанням про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КПК України. Відповідно до частини 4 статті 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Відповідно до вимог статті 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У разі встановлення судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку або продовжує судове провадження в загальному порядку, якщо таке клопотання надійшло після направлення обвинувального акта до суду.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи в порядку статті 422-1 КПК України ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, в тому числі і вирішувати чи є підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України та ухвалювати рішення про закриття кримінального провадження, як про це просить обвинувачений. Захисник в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснила, що в судовому засіданні суду першої інстанції вирішувалося питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, а не щодо наявності підстав для його звільнення від кримінальної відповідальності. Враховуючи наведене, обвинувачений ОСОБА_7 має право звернутися із відповідним клопотанням саме до суду першої інстанції, який при розгляді клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності має перевірити всі обставини, які мають значення при застосуванні положень статті 49 КК України, зокрема і щодо перебування обвинуваченого у розшуку. Обвинувачений вказує на те, що на час розгляду судом першої інстанції клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою Харківським апеляційним судом розгляд апеляційної скарги на попередню ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою було відкладено на 21.01.2025, тому суд першої інстанції за таких обставин не мав права задовольняти нове клопотання прокурора. Вказана обставина не впливає на можливість суду першої інстанції розглядати нове клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого до закінчення строку дії попередньої ухвали.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2025 року залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: