Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

25 лютого 2025 року м. Рівне

Справа № 167/51/22

Провадження № 11-кп/4815/72/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000509 за апеляційною скаргою прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2022 року стосовно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджану, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч..4 ст. 296, ч.1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі КК),

в с т а н о в и л а :

Вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2022 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено:

за ч.4 ст. 296 КК, із застосуванням ч.1 ст.69 цього Кодексу, до покарання у виді штрафу у розмірі 2 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн;

за ч.1 ст. 263 КК, із застосуванням ч.1 ст.69 цього Кодексу, до покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн.

На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в закону силу залишено попередній - особисте зобов`язання.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів, процесуальних витрат, а також скасовано арешт, накладений на майно у даному кримінальному провадженні.

Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за те, що він 26 жовтня 2021 року близько 02 години, перебуваючи на 121 км траси М-19, сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече», поблизу с. Козин Луцького району Волинської області, тобто перебуваючи у громадському місці, умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, діючи з хуліганських мотивів, ігноруючи загальноприйнятні в суспільстві норми моралі, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки у громадському місці та самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам та суспільству, незважаючи на наявність значної кількості осіб, які там перебували, вступивши в словесний конфлікт з потерпілим ОСОБА_9 , 1978 року народження, і ОСОБА_10 , 2000 року народження, тримаючи в правій руці вогнепальну зброю пістолет системи Марголіна, заводський номер « НОМЕР_1 », калібр 5,6 мм, здійснив погрозу його застосування до потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_9 , шляхом демонстративного похитування в руці та спрямування в їх бік, що створило реальну загрозу для життя та здоров`я потерпілих.

Він же, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, в порушення Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, обліку, перевезення та використання вогнепальної пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21 серпня 1998 року, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, умисно, незаконно придбав 7 патронів калібру 5,6 мм та пістолет системи Марголіна, заводський номер « НОМЕР_1 », калібру 5,6 мм. Згодом, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне поводження зі зброєю та бойовими припасами, ОСОБА_5 , 26 жовтня 2021 року близько 02 години, перебуваючи на 121 км траси М-19 Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече, поблизу с.Козин Луцького району Волинської області, діючи умисно, в супереч вказаній вище інструкції, незаконно зберігав та переносив безпосередньо при собі пістолет системи Марголіна, заводський номер « НОМЕР_1 », калібр 5,6 мм, споряджений 7 патронами, калібру 5,6 мм, до моменту їх виявлення та вилучення працівниками поліції, а саме до 02 год. 26 хв. 26 жовтня 2021 року.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить вказаний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним та засудити: за ч.1 ст. 263 КК на 3 роки позбавлення волі, за ч.4 ст. 296 КК на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення меш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На обґрунтування цих вимог зазначено, що місцевим судом не вмотивовано належним наявності обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, а ті обставини, на які покликався суд, тобто щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, відшкодування шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, характеристика за місцем проживання і роботи, лише характеризують обвинуваченого в загально-соціальному плані, однак жодним чином не знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів.

Також, на переконання прокурора, місцевий суд безпідставно визнав як обставину, що пом`якшує покарання, активне сприяння у розкритті злочинів, однак у ході досудового розслідування ця обставина була встановлена лише стосовно кримінального правопорушення за ч.1 ст. 263 КК, адже ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 цього Кодексу, повністю заперечував.

Апелянт покликався на те, що судом залишено поза увагою ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких, а злочин, передбачений ч.4 ст. 296 КК, вчинено серед ночі у громадському місці за наявності значної кількості оточуючих.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 25 січня 2023 року вказаний вирок залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Не погодившись з вказаним судовим рішення, прокурор подав касаційну скаргу, яка постановою Верховного Суду від 17 серпня 2023 року була задоволена частково, вказана ухвала Волинського апеляційного суду скасована та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2023 року задоволено подання Волинського апеляційного суду та направлено матеріали даного кримінального провадження на розгляд до Рівненського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 про залишення вироку без змін як законного, обґрунтованого та вмотивованого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Так, стаття 370 КПК визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

При цьому, відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній

Водночас, місцевий суд, ухвалюючи вказаний вирок, в повній мірі не дотримався зазначених вимог закону.

Згідно ч.2 ст. 439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Зокрема, як вбачається з постанови Верховного Суду від 17 серпня 2023 року, касаційний суд вказав на те, що рішення місцевого суду про призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст.69 КК належним чином не вмотивоване, не зазначено, які саме обставини істотно знижують ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів. При цьому, касаційний суд наголосив на тому, що при новому розгляді в суді апеляційної інстанції, врахувавши мотиви, викладені в цій постанові, апеляційний розгляд слід здійснити відповідно до вимог КПК, а у разі підтвердження того ж обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено, призначене йому покарання із застосуванням ст.69 КК слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та м`яким.

Разом з тим, з оскаржуваного вироку убачається, що у зв`язку з визнанням обвинуваченим своєї вини в інкримінованих злочинах, зазначене кримінальне провадження у суді першої інстанції розглядалось в порядку ч.3 ст. 349 КПК, судом не досліджувались докази щодо тих обставин, які ніяким не оспорювались.

За таких обставин, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити чи підтверджується той же обсяг обвинувачення, за яким ОСОБА_5 були засуджено оскаржуваним вироком.

Водночас, слід зауважити, що ОСОБА_5 визнано винним у незаконному придбанні, зберіганні та носінні, у тому числі, пістолета системи ОСОБА_11 . Цей пістолет визнано знаряддям вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК.

При цьому, у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, є посилання на висновок експерта, згідно якого, пістолет, що був виявлений та вилучений 26.10.2021 під час огляду місця події, належить до нарізної короткоствольної вогнепальної зброї і є пістолетом системи Марголін, заводський номер « НОМЕР_1 ».

Однак, у резолютивній частині вироку при вирішенні питання про долю речових доказів, в порядку ст. 100 КПК, місцевий суд зазначив, що слід знищити предмет, ззовні схожий на пістолет.

Колегія суддів враховує, що матеріали цього судового провадження не містять зазначеного висновку експерта, а отже він не досліджувався місцевим судом, що, враховуючи наявні суперечності у вироку, ставить під сумнів доведеність пред`явленого ОСОБА_12 обсягу обвинувачення, яке визнав місцевий суд доведеним.

Також прокурор, вказуючи в апеляційній скарзі на безпідставність визнання місцевим судом обставиною, що пом`якшує покарання, активне сприяння у розкритті злочинів, зазначив, що судом в повній мірі не з`ясовано, чи сприяв обвинувачений органам поліції під час досудового розслідування, проте клопотання про дослідження/повторне дослідження певних доказів на підтвердження своєї позиції ним заявлено не було.

Як зазначено в обвинувальному акті, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК, є обставинами, що пом`якшують покарання. Правом визнання обставин, що пом`якшують покарання, при його призначенні, наділений суд. Однак, як правильно зауважив апелянт, зі змісту оскарженого вироку вбачається, що у мотивувальній частині вироку відсутнє обгрунтування щодо визнання таких за епізодом злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК. Також колегія суддів зауважує, що як у вироку, так і в обвинувальному акті не зазначено місце народження обвинуваченого ОСОБА_5 .

Окрім того, з матеріалів цього провадження вбачається, що потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_9 , кожним окремо, було подано цивільні позови до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згодом потерпілі подали заяву про залишення їх цивільних позовів без розгляду.

Так, за змістом ч.1 ст. 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 5 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Однак, місцевий суд, при ухваленні цього вироку, не прийняв жодного рішення стосовно поданих цивільних позовів потерпілих, у тому числі, з урахуванням їх заяви.

Вказані порушення кримінального процесуального закону колегія суддів вважає істотними, тобто такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, однак, з огляду на вищевикладене, їх не можна усунути в ході апеляційного розгляду.

Так, колегія суддів зауважує, що порушення місцевим судом вимог ст. 370 КПК та загальних засад судочинства не відноситься до переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбаченого ч.1 ст. 415 КПК. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК, у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст. 7 КПК верховенство права, законність та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст.370 КПК.

Під час нового судового розгляду місцевому суду слід здійснити розгляд цього кримінального провадження з неухильним дотриманням вимог кримінального процесуального закону України, а також закону України про кримінальну відповідальність, та у разі підтвердження належними та допустимими доказами обсягу обвинувачення, викладеному в обвинувальному акті, призначити покарання, яке за своїм видом та розміром буде відповідати тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3