ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/480/25 Справа № 203/3245/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року в об`єднаному кримінальному провадженні № 0001038, №0002393, №0004819 стосовно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Павлівка, Васильківського району, Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122, статтею 126-1 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року ОСОБА_8 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КК - не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК, та призначено покарання у вигляді одного року та шести місяців позбавлення волі.

Цим вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим в умисному середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, при наступних обставинах.

05.04.2023 року, приблизно о 20 год. 30 хв., ОСОБА_8 знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , де перебувала потерпіла ОСОБА_10 , між якими на ґрунті постійних неприязних відносин виник черговий словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_8 підійшов до потерпілої ОСОБА_10 та наніс їй один удар долонею правої руки по лівій щоці, один удар кулаком правої руки в область щелепи з лівої сторони, після чого наніс удар кулаком правої руки в область четвертого пальця правої кисті потерпілої ОСОБА_10 , чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи нігтьової фаланги четвертого пальця правої кисті, що відноситься до ушкодження середнього ступеню тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я понад 21 добу.

Окрім того, 12.12.2023 року, приблизно о 18 год. 30 хв., ОСОБА_11 знаходилась за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , куди в цей час прийшов її колишній чоловік ОСОБА_8 . Між ними на ґрунті постійних неприязних відносин виник черговий словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_8 підійшов до потерпілої ОСОБА_11 та наніс їй один удар кулаком правої руки в область нижньої третини ліктьової кістки правої руки, чим заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді закритого косого уламкового перелому правої ліктьової кістки у нижній третині без зміщення уламків, що відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлює тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Окрім того, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, тобто в умисному систематичному вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо колишнього подружжя, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, за наступними обставинами.

ОСОБА_8 , в період часу з 13.11.2022 року по 28.06.2023 року, перебуваючи за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, систематично, безпричинно, вчиняв щодо своєї співмешканки ОСОБА_11 , дії психологічного насильства, що виразилось в словесних образах нецензурною лайкою потерпілої, чим принижував гідність ОСОБА_11 та завдав останній психологічних страждань, що завдали шкоди її психічному здоров`ю, спровокували почуття нездатності захистити себе, а також призвели до погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_11 , оскільки остання не мала змоги спокійно проживати за місцем свого проживання та вести звичайний уклад життя.

Суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК з таких мотивів.

Відповідно до наданих матеріалів кримінального провадження 20.06.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження за №0002393) внесена заява ОСОБА_12 щодо вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру зі сторони батька ОСОБА_8 , що мало місце 10.05.2023 року. Правова кваліфікація кримінального правопорушення ст.126-1 КК України.

Зі змісту зазначеної заяви видно, що домашнє насильство вчинене відносно саме ОСОБА_12 , оскільки будь-якого посилання на спричинення домашнього насильства відносно ще будь-яких осіб, заява не містить. Однак, ОСОБА_12 не визнаний потерпілим по даному кримінальному провадженню, натомість потерпілою визнано ОСОБА_11 , проте будь-якої заяви останньої про вчинене відносно неї кримінального правопорушення за ст.126-1 КК матеріали провадження не містять, та, відповідно, до Єдиного реєстру досудових розслідувань така заява не вносилася.

Отже, досудове розслідування, пред`явлення підозри та в подальшому направлення обвинувального акту до суду відносно ОСОБА_8 за ст.126-1 КК здійснено за відсутності заяви потерпілої ОСОБА_11 , внесеної до ЄРДР.

За таких обставин надані стороною обвинувачення докази, які свідчать щодо неправомірних дій ОСОБА_8 стосовно ОСОБА_11 , а не ОСОБА_12 , не можуть бути покладені на доведеність винуватості ОСОБА_8 за ст.126-1 КК.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок в частині визнання винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК скасувати та ухвалити новий вирок, яким закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Захисник вважає вирок в цій частині незаконним, необґрунтованим та таким, що винесений з істотним порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства. Викладені в ньому висновки щодо завдання тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 не відповідають дійсності, оскільки зі слів свідка ОСОБА_11 , ОСОБА_10 відмахувалася руками та в той момент могла пошкодити собі палець, а також свідок ОСОБА_12 зазначив, що ОСОБА_10 відштовхувала обвинуваченого. У висновку експерта №1258е від 05.05.2023 вказано, що травмуючим предметом могла бути рука, стиснена в кулак або інший тупий твердий предмет, при цьому обвинувачений при допиті зазначав, що його син розмахував костилем та зачепив палець ОСОБА_10 , тому остання могла пошкодити палець і від костиля. Однак суд не врахував вказані обставини.

Стосовно епізоду нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , то обвинувачений зазначав, що у них була сутичка, в якій потерпіла також наносила йому удари і сварки зазвичай влаштовувала вона та провокувала його. При цьому потерпіла під час сварки вдарила обвинуваченого совком по голові та у нього була кров на обличчі і вже коли на виклик приїхала поліція, останні викликали для нього швидку. Тому і пошкодити руку потерпіла могла також в процесі сутички, а не від удару. Свідок ОСОБА_13 пояснювала, що обвинувачений їй сказав, що він нічого не робив. Також сам обвинувачений зазначав, що жодного разу не бив свою дружину, зважав на стан її здоров`я та кілька разів протягом спільного життя рятував її при падінні цукру в крові. Однак суд не врахував ці обставини також.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині виправдання обвинуваченого за ст. 126-1 КК та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за ст. 126-1 КК та призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі, за ч. 1 ст. 122 КК - у виді двох років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань остаточно призначити у виді двох років та шести місяців позбавлення волі. В іншій частині залишити вирок без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що суд не врахував те, що потерпіла ОСОБА_11 під час підготовчого та судового засідання приймала участь в якості потерпілої, суд роз`яснював їй права та обов`язки потерпілої та привів її до присяги. В обвинувальному акті вона теж вказана як потерпіла, тому у суду не виникало сумнівів протягом всього судового розгляду щодо статусу ОСОБА_11 .

Відповідно до ст. 60 КПК ОСОБА_12 є заявником, який звернувся з заявою про кримінальне правопорушення і не є потерпілим, та в подальшому відповідно до ст. 55 КПК ОСОБА_11 була визнана потерпілою.

На думку прокурора, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та ОСОБА_11 є потерпілою у кримінальному провадженні.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу захисника, з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор та потерпілі в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу прокурора та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції доходить таких висновків.

За змістом ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, наявності підстав для закриття кримінального провадження та відсутності доказів вчинення ОСОБА_8 злочину за ч. 1 ст. 122 КК, апеляційний суд вважає їх неспроможними з огляду на таке.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 в його вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку, а показання останнього, які він надавав на свій захист, ретельно перевірені та спростовані в ході судового розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань, зміст яких детально викладено у вироку, допитаних під час судового розгляду потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Так, відповідно до показів потерпілої ОСОБА_10 щодо обставин події, які відбувалися 05 квітня 2023 року, батько її чоловіка ОСОБА_8 , прийшовши ввечері в стані алкогольного сп`яніння в кімнаті, де вона перебувала з чоловіком ОСОБА_12 та його матір`ю ОСОБА_11 , почав чіплятися, ображати усіх та в ході конфлікту, коли вона закривалася руками, обвинувачений вдарив її по пальцю і зламав його, після чого викликали поліцію та швидку.

Покази потерпілої ОСОБА_10 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які були очевидцями даної події та підтвердили, що обвинувачений в ході конфлікту, коли потерпіла прикривалася руками, захищаючись, вдарив її рукою по пальцю, зламавши його.

Також в ході проведення слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 відповідно до протоколів проведення слідчого експерименту від 03.05.2023 року, останні показали як ОСОБА_8 наніс ОСОБА_10 удар правою рукою кулаком по безіменному пальцю правої руки, якою вона прикривалася від його ударів.

Відповідно до висновку експерта №1258е від 05.05.2023 у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи нігтьової фаланги четвертого пальця правої кисті, що спричинено від дії не менше одного удару тупого твердого предмету, в термін, на який вказує потерпіла, тобто 05.04.2023, відноситься до середнього ступеню тяжкості, а механізм його виникнення не суперечить механізму його спричинення, на який вказано в протоколах слідчих експериментів, проведених 03.05.2023 за участю ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Виявлене тілесне ушкодження не відображає конструктивних властивостей травмуючого предмету, тому конкретизувати його неможливо, таким могла бути й рука, стиснена в кулак або інший тупий твердий предмет, що має аналогічні травмуючи властивості. Характер встановленого ушкодження виключає можливість його виникнення внаслідок самостійного падіння з висоти власного зросту.

Аналогічний механізм спричинення ОСОБА_8 тілесного ушкодження ОСОБА_10 показав свідок ОСОБА_12 в ході проведення слідчого експерименту за його участю 09.05.2023, а відповідно до висновку експерта №1358е від 15.05.2023 механізм виникнення встановленого тілесного ушкодження у ОСОБА_10 у вигляді закритого перелому основи нігтьової фаланги четвертого пальця правої кисті відповідає механізму його спричинення, на який вказано в протоколі слідчого експерименту від 09.05.2023 за участі свідка ОСОБА_12 .

За показаннями потерпілої ОСОБА_11 щодо обставин події, які відбувалися 12.12.2023, приблизно о 18 год 30 хв ОСОБА_8 , прийшовши додому в стані алкогольного сп`яніння, почав ображати словесно її, обурювався, що вона постійно викликає на нього поліцію та під час сварки наніс удар кулаком по правій руці, вона відчула біль у руці, приклала до неї холод та лягла спати, а зранку пішла до лікарні, де виявилося, що внаслідок нанесення удару ОСОБА_8 зламав їй праву руку.

При цьому допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , яка є сусідкою ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , підтвердила, що 12.12.2023 вона зайшла до квартири ОСОБА_11 , оскільки почула сильні крики та побачила як ОСОБА_11 трималася за руку і сказала, що ОСОБА_8 зламав їй руку. Також повідомила, що поліція майже щодня приїжджала на виклики до сусідів та бачила ОСОБА_10 з поламаним пальцем, яка повідомила, що це зробив ОСОБА_8 .

Крім того винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК стосовно ОСОБА_11 також підтверджується фактичними даними, що містяться, зокрема у:

- протоколі проведення слідчого експерименту від 04.01.2024 за участю потерпілої ОСОБА_11 , яка показала як 12.12.2023 приблизно о 18 год 30 хв вдома на кухні її колишній чоловік ОСОБА_8 в черговий раз почав кричати на неї та нецензурно висловлюватись в її сторону, після чого різко підійшов до неї та наніс один удар кулаком правої руки по її правій руці в область ліктьової кістки поруч з кистю.

- у висновку експерта № 68е від 06.01.2024, відповідно до якого у ОСОБА_11 виявлено тілесне ушкодження у вигляді закритого косого уламкового перелому правої ліктьової кістки у нижній третині без зміщення уламків, що відноситься до ушкоджень середньої тяжкості. Виявлене тілесне ушкодження не відображає на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можливо лише вказати, що воно могло утворитися від дії тупого твердого предмету з обмеженою напівжорсткою контактуючою поверхнею, яким могла бути і рука, стиснута у кулак, і нога, взута у взуття, і інший предмет з аналогічними властивостями. Враховуючи характер та локалізацію виявленого у неї тілесного ушкодження, дані медичної документації можливо вказати, що ушкодження утворилось незадовго до звернення за медичною допомогою КНП «КЛШМД» ДМР, тобто можливо і в термін, на який вказує обстежена та слідчий у постанові. Враховуючи характер (косий уламковий перелом) та локазізацію виявленого у неї тілесного ушкодження, можна вказати, що воно є не характерним для спричинення його при падіння з висоти власного зросту та ударі о тупу тверду поверхню.

- у висновку експерта № 69е від 06.01.2024, згідно з яким у ОСОБА_11 виявлено тілесне ушкодження у вигляді закритого косого уламкового перелому правої ліктьової кістки у нижній третині без заміщення уламків. Локалізація та характер виявленого тілесного ушкодження у гр. ОСОБА_11 в області правої верхньої кінцівки не суперечить механізму його утворення, на який вказує остання в ході проведення слідчого експерименту за її участю.

При цьому сам обвинувачений під час судового розгляду не заперечував факт конфлікту з потерпілими ОСОБА_10 05.04.2023 та ОСОБА_11 12.12.2023, однак він їх не бив та вважав, що його син, захищаючи ОСОБА_10 , задів костилем її палець, а дружина ОСОБА_11 в ході сварки махала залізною шуфелькою, вдаривши його у плече, потім об щось вдарилася правою рукою та домовилася з лікарем, щоб їй встановили перелом.

Проте така версія обвинуваченого не підтверджується жодними доказами, в той час як показання потерпілих та свідків, у тому числі, які були безпосередніми очевидцями конфлікту, є незмінними, послідовними та повністю узгоджуються між собою, а також з матеріалами кримінального провадження та в сукупності доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК.

У зв`язку з чим, апеляційний суд критично оцінює версію сторони захисту, що потерпіла ОСОБА_10 могла пошкодити палець об костиль чоловіка ОСОБА_12 , а потерпіла ОСОБА_11 пошкодила руку в процесі сварки з обвинуваченим, а не від його удару. Вказані доводи апеляційної скарги захисника повністю спростовуються показаннями допитаних в ході судового розгляду потерпілих, свідків, а також матеріалами кримінального провадження та технічними записами перебігу судового розгляду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про відсутність складу злочину за ч. 1 ст. 122 КК є неспроможними, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На переконання апеляційного суду, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, особу винного та всі обставини справи, обраний судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 вид і розмір покарання є законним, обґрунтованим, відповідає меті покарання, а також співмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень.

Разом з тим, перевіривши доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження в частині визнання невинуватим ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні за ст. 126-1 КК та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку про їх обґрунтованість з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Статтею 373 КПК встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не дотримані в повній мірі.

За змістом п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За змістом ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: (1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; (2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; (3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; (4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок підлягає скасуванню із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню (п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК).

Як слідує з вироку, на переконання суду першої інстанції, стороною обвинувачення не доведено вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, оскільки будь-якої заяви ОСОБА_11 , яка визнана потерпілою по даному кримінальному провадженні, про вчинення відносно неї кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК, матеріали провадження не містять та відповідно до Єдиного реєстру досудових розслідувань така заява не вносилася. Водночас з такою заявою звернувся ОСОБА_12 , який не є потерпілим по даному кримінальному провадженні.

Тому, врахувавши положення ст. 477, ч. 4 ст. 26 КПК, відповідно до яких здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, суд дійшов висновку, що досудове розслідування, пред`явлення підозри та в подальшому направлення обвинувального акту до суду стосовно ОСОБА_8 за ст. 126-1 КК здійснено за відсутності заяви потерпілої ОСОБА_11 , внесеної до ЄРДР, і за таких обставин надані стороною обвинувачення докази, які свідчать щодо неправомірних дій ОСОБА_8 стосовно ОСОБА_11 , а не ОСОБА_12 , не можуть бути покладені на доведеність винуватості ОСОБА_8 за ст. 126-1 КК.

Проте з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитися не може в повній мірі з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого.

За вимогами ст. 477 КПК кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо ряду кримінальних правопорушень, зокрема за ст. 126-1 КК.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження за заявою ОСОБА_12 про вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру зі сторони батька ОСОБА_8 , що мало місце 10.05.2023, були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань з правовою кваліфікацією ст. 126-1 КК.

В ході досудового розслідування була залучена до провадження як потерпіла колишня дружина ОСОБА_11 на підставі її заяви від 07.07.2023, в якій зазначала, зокрема, що її колишній чоловік постійно вчиняє відносно неї домашнє насильство.

Отже, ОСОБА_11 була визнана потерпілою у кримінальному провадженні, допитана як потерпіла під час досудового розслідування та в подальшому на підставі зібраних стороною обвинувачення доказів до суду був скерований обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 за ст. 126-1 КК, в якому ОСОБА_11 також зазначена як потерпіла.

Протягом всього судового розгляду ОСОБА_11 також приймала участь в якості потерпілої та надавала покази, відповідно до яких ОСОБА_8 є її колишнім чоловіком, однак з огляду на відсутність іншого житла вони досі вимушені мешкати разом, останній постійно ображає ненормативною нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, б`є, доводить до психічного розладу, через що переживає за власне життя та здоров`я, тому вимушена викликати поліцію. Через нервування починаються проблеми зі здоров`ям, підвищується цукор у крові та артеріальний тиск, тому вимушена викликати швидку медичну допомогу. Працівники поліції систематично складали на ОСОБА_8 протоколи за вчинення домашнього насильства та виносили термінові заборонні приписи, однак він їх не виконував.

При цьому в ході судового розгляду був допитаний свідок ОСОБА_12 , який пояснив, що все почалось з 2015 року, коли його батько ОСОБА_8 почав зловживати алкоголем. З 2019 року вже почав сильно ображати матір нецензурною лайкою та міг бити. Він вже давно не живе з батьками, однак, коли він зламав ногу, то жив у них в квартирі 6-8 місяців, починаючи з листопада 2022 року, тому безпосередньо знає як все відбувається. Перебування в хаті - це постійне насильство з боку ОСОБА_8 . В той раз, коли ОСОБА_8 розбив вікна, викликали поліцію і ОСОБА_12 його тримав силою до приїзду поліції. Без виклику поліції мати захистити себе від батька не могла.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 60 КПК ОСОБА_12 є заявником, який звернувся із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування і не є потерпілим, при цьому відповідно до його показів останній також жив в квартирі матері, коли зламав ногу і безпосередньо був очевидцем поведінки ОСОБА_8 по відношенню до ОСОБА_11 , у зв`язку з чим було розпочато кримінальне провадження за ст. 126-1 КК та в подальшому відповідно до ст. 55 КПК ОСОБА_11 була визнана потерпілою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 288/1158/16-к, провадження № 13-28кс19 зазначила, що кримінальний процесуальний закон не регламентує конкретного способу звернення потерпілого з заявою, яка зумовлює визначені у частині першій статті 477 КПК правові наслідки. Водночас захист прав і свобод людини як втілення принципу верховенства права вимагає надання переваги внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження. З огляду на зазначене навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення.

Як видно з матеріалів справи, потерпіла ОСОБА_11 під час досудового розслідування і судового розгляду послідовно наполягала на притягненні ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинення стосовно неї домашнього насильства, повністю погоджуючись із висунутим прокурором обвинуваченням за ст. 126-1 КК. Аналогічну позицію потерпіла також мала під час апеляційного розгляду, погоджуючись з доводами прокурора та підтримуючи його апеляційну скаргу.

Зазначене волевиявлення потерпілої варто розцінювати як підтримання обвинувачення, що свідчить про відсутність процесуальних перешкод для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції залишив поза увагою вказані обставини та дійшов хибного висновку, що досудове розслідування, пред`явлення підозри та в подальшому направлення обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 за ст. 126-1 КК здійснено за відсутності заяви потерпілої ОСОБА_11 .

Таким чином висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а саме суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки щодо правильності вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Враховуючи, що чинним КПК з одного боку, чітко визначені повноваження апеляційного суду, до яких не входить дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, що покладено кримінальним процесуальним законом на суд першої інстанції, який цих вимог не дотримався, з другого боку, в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК не входять зазначені порушення вимог чинного законодавства, однак, виходячи з вимог ст. 7 КПК, суд апеляційної інстанції в даному випадку позбавлений можливості винести остаточне рішення у кримінальному провадженні, а тому вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, дослідити докази та дати їм належну правову оцінку з точки зору їх допустимості та достовірності, та ухвалити рішення, яке буде відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості, а в разі доведеності вини обвинуваченого призначити покарання у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника, а вимоги апеляційної скарги прокурора підлягають частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції слід скасувати в частині визнання невинуватим ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні за статтею 126-1 КК з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 412, 415 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_8 в частині визнання невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 Кримінального кодексу України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а особою, яка тримається під вартою в той самий строк з дня отримання копії ухвали, в частині залишення вироку суду без змін, а в частині направлення на новий судовий розгляд ухвала суду не підлягає оскарженню.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4