ЄУН № 337/7108/23
Провадження № 1-кп/337/182/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в порядку спеціального судового провадження (in absentia), у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Новомиколаївка Токмацького району Запорізької області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , не є особою, щодо якої здійснюється особливий порядок кримінального провадження, передбачений ст. 480 КПК України, раніше на території України не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 1111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У невстановлені дату та час, але не пізніше травня 2023 року, громадянка України ОСОБА_5 , будучи проросійськи налаштованою особою, діючи з прямим умислом, із власних корисливих та ідеологічних мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи на тимчасово окупованій території Запорізької області, прийняла пропозицію невстановлених осіб з числа представників окупаційної влади держави-агресора рф та добровільно зайняла посаду старости у незаконному органі влади - «Новомиколаївська сільська рада Токмацького району Запорізької області», створеній на території Молочанської міської територіальної громади (мовою оригіналу «Новониколаевский сельский совет Токмакского района Запорожской области»), яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, та розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Перебуваючи на вищевказаній посаді в окупаційній адміністрації держави-агресора рф, громадянка України ОСОБА_5 здійснювала керівництво сільською радою, видавала документи дозвільного характеру, приймала участь у заходах публічного характеру.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_5 (in absentia), яка показань суду не надавала та будь-яких клопотань від останньої на адресу суду також не надходило.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника - адвоката ОСОБА_4 , яка була забезпечена державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в у Донецькій та Запорізькій областях.

Повістки про виклик обвинуваченої ОСОБА_5 , а також інформацію про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , яка в свою чергу повинна була знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про її наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченої ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п.«g» п.3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник ОСОБА_4 у судових засіданнях зазначала, що не мала можливості зв`язатися з обвинуваченою і з`ясувати в неї правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймала участь у реалізації права на захист обвинуваченої ОСОБА_5 під час судового розгляду та висловила свою позицію з приводу всіх процесуальних питань, що відбулись в судових засіданнях.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного провадження, що тимчасова окупація з боку рф частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення рф на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку рф частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами рф, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.1111 КК України, стороною обвинувачення надано наступні докази, які були досліджені судом:

Допитані в судовому засіданні свідки, а саме:

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що обвинувачена ОСОБА_5 мешканка його села, і знає її з дитинства, хоча вона по віку молодше за нього. До вторгнення ОСОБА_5 працювала продавцем в магазині в с. Кірово (Лагідне). В с.Новомиколаївку ОСОБА_5 приїхала для уходу за матір`ю десь весною 2022 року. Свідку це відомо, оскільки його дружина видавала гуманітарну допомогу з України, та до них приходила ОСОБА_5 і просила дати допомогу для матері, а після вона залишилась проживати в цьому селі. В окупації свідок залишався до кінця листопада 2022 року. ОСОБА_5 зайняла посаду в окупаційній владі, як він вже виїхав. Працювала «Головою» - вела контроль населення, тримала під контролем магазин і ставок. Тільки через неї можна було отримати дозвіл на рибальство, заготовку дров. Також знає, що ОСОБА_5 відкривала аптеку. Пішла на співпрацю ОСОБА_5 однозначно добровільно, мабуть оскільки хотіла підняти свій статус. Як він виїхав, то залишив сусіду ключі від свого будинку, щоб той здійснював нагляд. Десь в грудні 2022 року сусід зателефонував і розповів, що приїхала ОСОБА_5 у супроводі військових з автоматами і вимагала віддати їй ключі, оскільки будинок їй потрібен для заселення офіцерського складу. При цьому, саме ОСОБА_5 командувала солдатами.

ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 знає по її мамі, яка проживала в с. Новомиколаївка, де також після одруження мешкала і свідок. ОСОБА_5 жила в с.Кірово (Лагідне), працювала там продавцем, та приїжджала до мами. Як почалась повномасштабна війна, і виникла необхідність керувати селом, росіяни почали шукати старосту, на що погодилась ОСОБА_5 . Ніякі вибори тоді не проходили, і хто її призначив - не знає. Приблизно влітку 2022 року ОСОБА_5 почала співпрацювати з окупантами. Десь в той час ОСОБА_5 прийшла разом з солдатами до приміщення сільської ради, проникнули до приміщення та повісили на ньому російський прапор. ОСОБА_5 була присутня на зборах власників сільгоспземель, де розповідала про необхідність переоформлення на російські. Крім того ОСОБА_5 займалась розселенням російських військових в пусті будинки, дивилась за належністю товарів та керувала їх перерозподілом, видавала документи, довідки, гуманітарну допомогу. Якщо люди відмовлялись від російської допомоги - направляла до них солдат. ОСОБА_5 завжди бачила з військовими, які її охороняли. Співпрацювати ОСОБА_5 ніхто не змушував точно. Їй подобалась влада. Це було видно. І вона призначала до себе своїх рідних, а також знайомих з агрофірми. Коли свідок спілкувалась з ними, ті з повагою розповідали, що працюють у ОСОБА_8 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що в с. Новомиколаївка він прожив 35 років. ОСОБА_5 знає, як місцеву мешканку. На момент вторгнення ОСОБА_5 жила в сусідньому селі Кірово, а в Новомиколаївку переїхала через 3-4 місяця після вторгнення. Бачив, як в 2022 році ОСОБА_5 разом із російськими військовими, що були в масках і з автоматами, ходила по домівкам людей, та примушувала йти голосувати на вибори. Свідок приходив до будинку сільської ради платити за воду, і бачив ОСОБА_5 , що займала кабінет старости. В кабінеті висіли російський прапор і портрет путіна. До кабінету вишукувалась черга з відвідувачів. На посаду, її ніхто з місцевих не обирав. Після вторгнення йому особисто росіяни пропонували зайняти посаду старости, але він відмовився. Отже і ОСОБА_5 мала можливість відмовитись. Крім того знає, що ОСОБА_5 примушувала мешканців села отримувати російські паспорти, погрожуючи виселенням з будинків, і припиненням усіх виплат.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона сім місяців - до 29 вересня 2022 року перебувала в російській окупації. ОСОБА_5 знає не особисто, але «в обличчя». Знає, що ОСОБА_5 заселяла людей в пусті домівки. Якщо родичі не пускали, погрожувала зривати двері. Особисто з ОСОБА_5 вона не спілкувалась, але майже всі односільчани казали, що та тепер староста їх сіл - Запоріжжя, Лагідне, Новомиколаївка, Веселе, Українка, Мостове, Курушани . До захоплення староста в Новомиколаївській сільській раді - ОСОБА_13. ОСОБА_5 до вторгнення була продавцем в с.Лагідне, а після, як чула свідок, стала старостою. Люди (місцеві мешканці, коли вона була в окупації) розповідали, що ОСОБА_5 заселяє в пусті дома, видає довідки, дозволи на вилов риби, тощо. Ходить ОСОБА_5 з військовими, які їй підпорядковуються.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що мешкав в с. Запоріжжя Токмакського району Запорізької області приблизно до жовтня 2022 року. ОСОБА_5 до війни знав лише по слухам, - що є така, але знайомі не була. В сільраді тоді вона посад не займала. Старостою був ОСОБА_13 . Після вторгнення від сусідів і знайомих дізнався, що ОСОБА_5 співпрацює із загарбниками - розміщує орків в пустих квартирах і будинках, ключі від яких вимагає у родичів власників, виписує документи на вилов риби. Зайняти таку посаду ОСОБА_5 могла лише добровільно. До нього росіяни приходили десь на 3й-4й день після захоплення і пропонували посаду старости, але він відмовився. З початку співпраці ОСОБА_5 , основною її діяльністю було розселення військових в залишені будинки.

Допита в якості свідка ОСОБА_14 суду пояснила, що мешкала в с.Балкове Токмакського району Запорізької області. ОСОБА_5 знає, - та працювала продавцем, проживала в с. Лагідне, в сільраді не працювала. Старостою при Україні була ОСОБА_15 . Десь влітку 2022 року свідок працювала фельдшером в Центрі швидкої допомоги, та виїхала на виклик в с.Новомиколаївку, до хворої ОСОБА_16 , як виявилось - мати ОСОБА_5 , яка також там була. У пацієнта була гангрена і деменція. ОСОБА_5 зібрала речі і наполягала на госпіталізації матері, на що свідок відмовила. Тоді ОСОБА_5 представилась, як староста Новомиколаївської сільської ради. Свідок пояснила, що для госпіталізації відсутні показання. ОСОБА_5 почала кудись телефонувати і перевіряти твердження свідка. Після того випадку вона з ОСОБА_5 особисто не перетиналась. Аналізуючи поведінку ОСОБА_5 впевнена, що та зайняла посаду добровільно. Колега свідка, яка живе в сусідньому селі, розповідала, що до неї приїжджала ОСОБА_5 з російськими військовими, і як представник влади змушувала до співпраці з окупантами. Також до іншої знайомої свідка приїжджала ОСОБА_5 з військовими, та розбиралась, де та взяла гуманітарну допомогу з України. 05 листопада 2022 року свідок виїхала з тимчасово окупованої території України.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 червня 2023 року, згідно якого ОСОБА_17 з чотирьох фотознімків осіб впізнала ОСОБА_5 , яка була на посаді старости окупаційної адміністрації Новомиколаївсько-Старостинського округу та яка займалась агітацією отримування російських паспортів, займалась розселенням військовослужбовців рф по будинкам місцевих мешканців.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 червня 2023 року, згідно якого ОСОБА_6 з чотирьох фотознімків осіб впізнав ОСОБА_5 , яку бачив на машині в АДРЕСА_2 , та яка була на посаді старости окупаційної адміністрації Новомиколаївсько-Старостинського округу, займалась російською пропагандою та залякуванням місцевих мешканців котрі не погоджувались на співпрацю з окупаційною владою, змушувала отримувати паспорти російської федерації шантажуючи місцевих мешканців, не даючи людям продукти, та застосовуючи до них фізичне насильство.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 жовтня 2023 року, згідно якого ОСОБА_9 з чотирьох фотознімків осіб впізнав ОСОБА_5 , як особу, щодо якої він надавав показання. Додатком є диск із відеозаписом впізнання, оглянутий в судовому засіданні.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 серпня 2023 року, згідно якого ОСОБА_10 з чотирьох фотознімків осіб впізнала ОСОБА_5 , як особу, щодо якої вона надавала показання. Додатком є диск із відеозаписом впізнання, оглянутий в судовому засіданні.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 жовтня 2023 року, згідно якого ОСОБА_12 з чотирьох фотознімків осіб впізнав ОСОБА_5 , як особу, щодо якої він надавав показання. Додатком є диск із відеозаписом впізнання, оглянутий в судовому засіданні.

Протокол огляду від 11 вересня 2023 року за змістом якого слідчим за допомогою мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , було оглянуто інформацію, розміщену у багатоплатформовому месенджері «Telegram» на каналі «Токмак Прес-центр» ( НОМЕР_1 підписник на момент огляду), в ході якого оглянуто публікацію від 09.08.2023 року о 15:51 год., що складається із фотознімків, на яких зображена ОСОБА_5 під час урочистого відкриття аптеки з текстом (мовою оригіналу): « В селе Новониколаевка прифронтового Токмакского района открыли аптеку… Инициатором открытия аптеки стала староста Новониколаевского старостинского округа Токмакского района ОСОБА_18, которой жители выразили благодарность за чуткость и внимательное отношение к потребностям сельских жителей.» Додатком до протоколу є диск, на якому зображена відповідна публікація, яка також була оглянута і в судовому засіданні.

Протокол огляду від 12 вересня 2023 року за змістом якого, слідчим оглянуто наданий свідком ОСОБА_10 документ - (мовою оригіналу) «РАЗРЕШЕНИЕ На право вылова рыбы, Токмакская военно-гражданская администрация Новониколаевский сельский совет, АДРЕСА_3 », в кінці якого наявний запис (мовою оригіналу) «Разрешение выдала ОСОБА_5», а також її підпис. До протоколу долучено копія відповідного документа, оригінал якого визнано речовим доказом у справі.

Протокол огляду від 09 жовтня 2023 року за змістом якого, слідчим оглянуто наданий свідком ОСОБА_9 документ - (мовою оригіналу) «АКТ инвентаризации сельскохозяйственной техники ООО «АГРО БРАМА»» від 39.05.3034 року. В кінці якого наявні посади та прізвища членів комісії, засвідчені їх підписами. В списку членів комісії наявна (мовою оригіналу) « ОСОБА_5 Староста Новониколаевского сельского поселения Токмакского района Запорожской области». До протоколу долучено копія відповідного документа, оригінал якого визнано речовим доказом у справі.

Інформацією Центральною виборчою комісії України від 26 жовтня 2023 року, що ОСОБА_5 до 24 лютого 2022 року не приймала участі у виборах народних депутатів України, депутатів місцевих рад.

Інформацією, наданою УДМС України в Запорізькій області, відповідно до якої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документована паспортом громадянина України № НОМЕР_2 , виданим 02.04.2019 року Токмацьким відділом УДМС у Запорізькій області та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 від 08.05.2019 року, строк дії до 08.05.2029 року, орган видачі Токмацький відділ УДМС у Запорізькій області. До листа долучено роздруковану картку громадянина України ОСОБА_5 .

Інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.1111 КК України, наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення: витяги з ЄРДР, постанову про визначення групи прокурорів, зміни групи прокурорів, постанови про визначення слідчих, повідомлення про підозру та виклик до слідчого ОСОБА_5 , протоколи огляду веб-сайті Офісу Генерального прокурора та у газеті «Урядовий кур`єр», повістки про виклик підозрюваної ОСОБА_5 , доручення про надання безоплатної правової допомоги, постанови про доручення призначити захисника для здійснення безоплатної правової допомоги у кримінальному провадженні, повістки про виклик, тощо, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними особами.

Захисник ОСОБА_4 вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину не доведена, оскільки стороною обвинувачення не надано достатньо допустимих доказів для безумовного підтвердження вчинення злочину обвинуваченим.

Дослідивши всебічно, повно, об`єктивно та неупереджено всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний із зазначених доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 1111 КК України, знайшла своє повне підтвердження в ході судового провадження.

При цьому, суд вважає, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженні було проведено уповноваженими посадовими особами з дотриманням встановлених кримінально-процесуальним кодексом правил. У суду немає сумнівів в його об`єктивності та достовірності, а добуті в його ході докази є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою, і в достатній мірі підтверджують вину обвинуваченої ОСОБА_5 в скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим суд бере їх за основу при ухваленні цього вироку.

Судом не встановлено таких доказів, на яких ґрунтується доказування вини обвинуваченої ОСОБА_5 , які були б отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини.

Так, вина обвинуваченої ОСОБА_5 повністю підтверджується показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , які за час перебування на тимчасово-окупованій території особисто бачили, спілкувались з ОСОБА_5 , а також від мешканців т.о.т. дізнавались про співпрацю обвинуваченої з окупаційною владою та виконання адміністративних функцій старости у незаконному органі влади.

При цьому, вказані свідки прямо вказали на те, що ОСОБА_5 , діяла добровільно, ініціативно із задоволенням і жагою до влади, а присутні з нею військові забезпечували функцію охоронників, а не конвою.

Не довіряти показам вказаних свідків у суду немає підстав, оскільки обставин, що вони оговорюють обвинувачену, судом не встановлено. Свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві пояснення та надали суду покази під присягою. Їх пояснення є логічними, послідовними, повними, конкретними та такими, що узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами.

Посилання захисника ОСОБА_4 на можливі дії обвинуваченої під примусом військових спростовуються свідченнями свідків, згідно яких військові підпорядковувались ОСОБА_5 , та крім того, свідок ОСОБА_14 контактувала з обвинуваченою вдома у її матері, за відсутності солдатів. При цьому ОСОБА_5 відкрито використовувала «авторитет» своєї посади.

Свідки підтвердили особу ОСОБА_5 безпомилково впізнавши її зображення поміж фотознімків інших людей.

Пояснення свідків у справі узгоджуються з безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами, зокрема, з відомостями, які містяться в оглянутих каналах у багатоплатформовому месенджері «Telegram» - «Токмак Прес-центр», а також документами, виданими обвинуваченою з використанням повноважень окупаційної посади - дозвіл на риболовлю, акт інвентаризації.

Жодних обґрунтованих доводів, які б давали підстави вважати вищезазначені докази недостовірними, стороною захисту під час судового розгляду не наведено.

За частиною 5 статті 1111 КК України, серед іншого, передбачена відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора. Окупаційна адміністрація російської федерації це сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг (п.6 ст. 11 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). У складі цього правопорушення важливим для кваліфікації є місце його вчинення - тимчасово окупована територія України. У кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК України, однак яких суд у цьому кримінальному провадженні не встановив. Організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки зі здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Адміністративно-господарські обов`язки - це обов`язки з управління чи розпорядження державним, колективним або приватним майном.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №638/5446/22 (провадження №51-4092км23).

Дослідивши наведені вище докази, суд не знайшов підтвердження того, що ОСОБА_5 була вимушена зайняти зазначену вище посаду та діла під фізичним чи психічним примусом з боку осіб, які представляли іноземну державу - росію.

Отже, суд вважає, що сукупність безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів переконливо, поза розумним сумнівом, доводить те, що обвинувачена ОСОБА_5 , будучи громадянкою України, після повномасштабного вторгнення рф в Україну, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, у невстановлені дату та час, але не пізніше травня 2023 року прийняла пропозицію представників окупаційної влади держави-агресора рф та добровільно зайняла посаду старости у незаконному органі влади - «Новомиколаївська сільська рада Токмацького району Запорізької області», та перебуваючи на вищевказаній посаді здійснювала керівництво сільською радою, видавала документи дозвільного характеру, приймала участь у заходах публічного характеру.

Суд вважає, що обвинувачена безумовно усвідомлювала факт окупації та агресії з боку рф незаконності створення окупаційною владою органів, яким притаманні функції органів влади, створених на тимчасово окупованій території в умовах збройного конфлікту та введеного воєнного стану, здійснювала свідомо, умисно, добровільно за власним волевиявленням.

Також суд враховує і те, що обвинувачена ОСОБА_5 , маючи достатній життєвий досвід та рівень знань не могла не розуміти незаконності вчинених нею дій та можливості завдання своїми умисними діями шкоди державі Україна.

Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 1111 КК України, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави агресора.

У відповідності до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення передбачене ч.5 ст.1111 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нового кримінального правопорушення.

Обираючи обвинуваченій ОСОБА_5 вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставини, відповідно до ч.1 ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 судом не встановлені.

Обставиною, яка обтяжує її покарання, є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих покарання обставин, тривалість, характер і ініціативність вчинених обвинуваченим діянь, суд вважає, що обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк, в межах передбаченого санкцією ч.5 ст.1111 КК України, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги, на максимальний строк, із застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

При цьому суд враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

Також, призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч.1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч.2 ст. 52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

Таке покарання стосовно ОСОБА_5 на переконання суду, є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження вчинення нею та іншими особами кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, що судом призначене покарання у виді конфіскації майна обвинуваченого не підлягають скасуванню арешти, накладені ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22.11.2023 року у справі ЄУН №331/7331/23 Провадження №1-кс/331/2208/2023.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного її затримання.

Питання про речові докази підлягає вирішенню судом відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся. Процесуальні витрати по справі відсутні. Запобіжний захід до обвинуваченої не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 1111 КК України, і призначити їй покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах України та в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного їй майна.

Строк відбуття основного покарання ОСОБА_5 , слід рахувати з моменту її затримання на виконання цього вироку.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади у правоохоронних органах України та в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги, слід рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2023 року у справі ЄУН №331/7331/23 Провадження №1-кс/331/2208/2023- залишити в силі.

Речові докази: «Дозволу на право вилову риби», «Акт інвентаризації» - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок може бути оскаржений в Запорізького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1