Справа №577/5914/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/50/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

Іменем України

10 квітня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 577/5914/24 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07.11.2024 про арешт майна,

установила:

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на вилучене 29.10.2024 майно, а саме: деревину породи дуб об`ємом 05 складометрів, що належить державі в особі Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області (м. Конотоп, вул. М. Сусла, 21А); бензопилу марки «Oleo-Mac», що перебуває у володінні ОСОБА_8 ; бензопилу «vitals» (власник не відомий); автомобілі марки «Ford Focus» н. з. НОМЕР_1 , що перебуває у власності ОСОБА_9 , володільцем якого є ОСОБА_8 ; ВАЗ 2105 Х7453АО, що перебуває у власності ОСОБА_10 , володільцем якого є ОСОБА_11 , заборонивши їх відчуження, розпорядження та користування, оскільки накладення арешту на т/з шляхом заборони, в тому числі користування ними є необхідним з метою належного проведення призначеної у провадженні судової трасологічної експертизи, повернення ж слідчим суддею у користування вказаних т/з надасть їх володільцям можливість внести до них конструктивні зміни, що перешкоджатиме проведенню досудового розслідування.

01.11.2024 до Конотопського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням про арешт майна, погодженим з прокурором Конотопської окружної прокуратури звернувся ст. слідчий СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_12 , яке обгрунтував тим, що в провадженні Конотопського РВП перебуває кримінальне провадження № 0001143 від 29.10.2024 за ч. 1 ст. 246 КК за фактом вчинення ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 незаконної порубки 10 дерев породи дуб в лісовому насадженні ДП «Конотопський лісгосп» обхід 7 квартал 114 виділ 12 на території Попівської сільської ради.

29.10.2024 під час огляду місця події виявлено та вилучено деревину породи дуб об`ємом 05 складометрів, бензопили марки «Oleo-Mac», «vitals», т/з «Ford Focus» н. з. НОМЕР_1 та ВАЗ 2105 Х7453АО. Також під час огляду з бензопил та пнів здійснено змиви, а у ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 відібрано зразки букального епітелію.

29.10.2024 до ЄРДР за № 0001143 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК, а вказане майно визнане речовими доказами та долучене до кримінального провадження.

Зважаючи на те, що вилучене в ході огляду місця події майно може бути використане як доказ в даному провадженні, тому слідчий просив накласти на нього арешт.

Ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07.11.2024 вказане клопотання слідчого задоволене частково і накладений арешт на майно, вилучене 29.10.2024 в ході огляду місця події, а саме: деревину породи дуб об`ємом 05 складометрів, що належить державі в особі Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області (м. Конотоп, вул. М. Сусла, 21А), бензопилу марки «Oleo-Mac», що перебуває у володінні ОСОБА_8 , бензопилу «vitals» (власник не відомий), заборонивши їх відчуження, розпорядження та користування; автомобіль марки «Ford Focus» н. з. НОМЕР_1 , що перебуває у власності ОСОБА_9 , володільцем якого є ОСОБА_8 ; автомобіль ВАЗ 2105 Х7453АО, що перебуває у власності ОСОБА_10 , володільцем якого є ОСОБА_11 із забороною їх відчуження та розпорядження, а в іншій частині клопотання слідчому було відмовлено. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивував тим, що вилучене майно відповідає критерію речового доказу і саме такий спосіб арешту відповідає інтересам кримінального провадження, є необхідним і достатнім для ефективного досудового розслідування.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_14 та від представника володільців майна ОСОБА_15 надійшли письмові заяви про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність та у відсутність володільців майна ОСОБА_11 і ОСОБА_8 , тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність сторін провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1-2 ч. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Відповідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 пп. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 пп. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom) від 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія; вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

До повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК), а також зберігаючи об`єктивність та неупередженість, слідчий суддя створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК).

Згідно ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно ст. 94 КПК, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Захід забезпечення кримінального провадження застосовується на підставі ухвали слідчого судді з метою досягнення дієвості цього провадження і ним, крім іншого, є арешт майна (ч. 1, ч. 2 п. 7 ст. 131, ч. 1 ст. 132 КПК). При цьому застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 3, 5-6 ст. 132 КПК).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч. 1 ст. 170 КПК).

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а згідно ч. 3-4 цієї статті у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу; у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК. При цьому заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК).

Слідчий суддя суду першої інстанції відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна і зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. 1-2, 4 ст. 173 КПК).

Тобто, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому ст. 170-173 КПК, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону, а також повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб у кримінальному провадженні, що узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Здійснивши розгляд клопотання слідчого та задовольнивши його частково, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про необхідність його арешту, оскільки це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, внаслідок чого існує необхідність його збереження як речового доказу, що в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, приписам кримінального процесуального закону та належним чином вмотивовано.

При вирішенні зазначеного вище питання слідчим суддею суду першої інстанції були дотримані в повному обсязі вимоги КПК, з`ясовані і досліджені всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно осіб (учасників кримінального провадження), а саме наявність правової підстави для арешту майна, можливість використання арештованого майна як доказу в кримінальному провадженні, необхідність його арешту для виконання завдань і цілей кримінального провадження, можливі негативні наслідки для його власника (позбавлення права користування своїм майном) тощо.

Як убачається з матеріалів клопотання, ст. слідчим Конотопського РВП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001143 за ч. 1 ст. 246 КК, відомості про яке до ЄРДР були внесені 29.10.2024 за фактом того, що 29.10.2024 ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 за допомогою бензопил вчинили незаконну порубку 10 дерев породи дуб в лісовому насадженні ДП «Конотопський лісгосп» обхід 7 квартал 114 виділ 12 на території Попівської сільської ради.

29.10.2024 під час огляду місця події виявлено та вилучено деревину породи дуб об`ємом 05 складометрів, бензопили марки «Oleo-Mac», «vitals», автомобілі марки «Ford Focus» н. з. НОМЕР_1 і ВАЗ 2105 Х7453АО. Також під час огляду з бензопил та пнів здійснено змиви, а у ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 відібрано зразки букального епітелію.

29.10.2024 вказане вище майно визнане речовими доказами та долучене до кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на т/з «Ford Focus» і «ВАЗ 2105» із забороною їх відчуження та розпорядження, діяв у спосіб і у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, про яке йдеться в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів враховує також судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право володіння майном у даному конкретному випадку в повній мірі є законним і обґрунтованим, таке втручання здійснене на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, є сумісним з принципами Конвенції, так як завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням про арешт майна, може бути виконане у визначений слідчим суддею спосіб, а потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в апеляційній скарзі прокурора.

Оскільки слідчий суддя суду першої інстанції ухвалив своє рішення у межах дискреційних повноважень та за процедурою і у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, то колегія суддів вважає ухвалу законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07.11.2024 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001143 від 29.10.2024 за ч. 1 ст. 246 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4