Справа 381/3393/23 Головуюча в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/2264/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001659 від 17.06.2023 за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03вересня 2024 року,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2024 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Фастів Київської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років;

на підставі ч.4 ст.70 КК України, остаточне покарання ОСОБА_8 визначене шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2024 року, більш суворим покаранням, призначеного цим вироком, у виді позбавлення волі строком на 5 років;

на підставі ст.75 КК України,ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , маючи незняту та непогашену судимість, 17.06.2023, приблизно о 15 годині 50 хвилин, з метою таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, переліз через паркан на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить потерпілому ОСОБА_10 , та проник через відчинену квартирку дерев`яного вікна до вказаного будинку, де взяв речі, які в подальшому намагався винести з будинку шляхом переміщення через вікно, чим намагався спричинити потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 19 725 гривень 70 копійок, але з причин, що не залежали від йог волі, не зміг вчинити всіх дій для завершення кримінального правопорушення, оскільки був затриманий працівниками поліції.

В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обгрунтування доводів скарги звернув увагу на те, що ОСОБА_8 вироком Фастівського міськрайонного суду від 04.06.2024 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, яке слід відбувати реально. З оскаржуваного вироку вбачається, що обвинуваченим кримінальне правопорушення було вчинене 17.06.2023, тобто до ухвалення вищевказаного вироку. За таких обставин, судом першої інстанції, при застосуванні положень ч.4 ст.70 КК України, тобто поглинанні покарання призначеного оскаржуваним вироком покарання за вироком від 04.06.2024, на думку прокурора, застосовано закон, що не підлягав застосуванню, так як судом не було зазначено необхідності самостійного виконання вироків. Крім того, прокурор вказав, що судом першої інстанції при звільненні ОСОБА_8 від відбування покарання, не наведено обгрунтованих мотивів застосування положень ст.75 КК України. Також прокурор звернув увагу, що судом першої інстанції безпідставно зазначено як обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, так як визнанням ОСОБА_11 вини у вчиненому кримінальному правопорушенні не може свідчити про щире каяття, а лише підтверджує бажання останнього уникнути справедливого покарання, оскільки важливим є щоб обвинувачений усвідомив протиправність та суспільну небезпеку вчиненого ним діяння. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 за ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2024 року у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, більш суворим покаранням, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; виключити з вироку обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття; в решті вирок залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

обвинуваченого та захисника, які щодо задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували та просили залишити її без задоволення, а вирок без змін;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції щодо обставин кримінального провадження, докази стосовно яких судом першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду не досліджувались і щодо яких не надійшло апеляційних скарг, апеляційним судом не перевірялися. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги, відповідно до положень ч.2 ст. 404 КПК України, колегія суддів не знаходить.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, то вони ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до вироку, призначивши обвинуваченому покарання у виді 5-ти років позбавлення волі та застосувавши при призначенні покарання в порядку ч.4 ст. 70 КК України принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначених за даним вироком та вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2024 року, із подальшим звільненням обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням,суд першої інстанції не звернув уваги на те, щопокарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2024 року у виді пробаційного нагляду належало самостійному виконанню.

Призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окреме кримінальне правопорушення. Призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України має ряд особливостей, одна з яких полягає в тому, що в разі, коли особа засуджується до покарання, яке належить відбувати реально, а за наступним вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, то колегія суддів вважає їх переконливими та такими, які ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до частин першої та другої ст. 65 КК України покарання призначається у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За змістом положень ч.1 ст. 75 КК України умовами звільнення особи від відбування покарання є:

рішення суду про призначення покарання в виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке базується на даних про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та інших обставинах кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять буд-яких даних, які би указували на можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання. Так, врахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, поза належною увагою суду залишились дані про особу ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий у тому числі за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив аналогічний умисний злочин. Наведене, на переконання колегії суддів свідчить про явну схильність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень та небажання останнього стати на шлях виправлення. Наведене приводить колегію суддів до переконання про відсутність можливості перевиховання ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства та досягнення мети покарання, визначеної ч.2 ст.65 КК України.

Не врахувавши із належною повнотою вказані обставини, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині необґрунтованого визнання у якості обставини, яка відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України пом`якшувала покарання ОСОБА_8 - щире каяття останнього, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Факт визнання ОСОБА_8 вини та фактичне розкаяння у вчиненому був встановлений місцевим судом при ухваленні вироку. Наведене дало підстави для ухвалення вироку за правилами ч.3 ст.349 КПК України. Крім цього, у ході апеляційного розгляду колегія суддів також пересвідчилася у щирому каятті ОСОБА_8 у вчиненому. Доводи прокурора про те, що щире каяття ОСОБА_8 було направлене на уникнення від справедливого покарання за вчинений злочин, не можуть бути враховані та слугувати у якості підстави для не врахування пом`якшуючої його покарання обставини, зокрема внаслідок їх не аргументованості. Колегія суддів у цій частині зважає також на те, що щире каяття ОСОБА_8 було констатоване під час досудового слідства, у зв`язку із чим вказана обставина була зазначена в обвинувальному акті як обставина, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 .

У зв`язку із викладеним, вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити у цій частині новий вирок. ОСОБА_8 за ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2024 року у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, більш суворим покаранням, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання рахувати із моменту взяття ОСОБА_8 під варту у ході звернення вироку до виконання.

В решті вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

___________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4