Справа № 347/343/25
Провадження № 1-кп/347/219/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про обрання запобіжного заходу)

19 лютого 2025 року м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Косів матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000432 від 24.12.2024 року щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Косівського районного суду Івано-Франківської області перебуває дане кримінальне провадження.

Підготовче судове засідання призначено на 19.02.2025 року.

17.02.2025 року через канцелярію суду прокурор подав клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

В обґрунтування вимог клопотання прокурор ствердив, що до Косівського районного суду Івано-Франківської області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000432 від 24.12.2024 року щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді від 26.12.2024 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 21.02.2025 року.

ОСОБА_4 раніше судимий 07.08.2019 Скадовським районним судом за ч.3 ст.408 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, по відбуттю покарання на шлях виправлення не став правильних висновків для себе не зробив та під час непогашеної судимості вчинив нове умисне кримінальне правопорушення.

Також прокурор зазначив, що встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- усвідомлюючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та розмір покарання, передбачений за вчинення кримінального правопорушення у якому підозрюється, з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 може переховуватись від суду;

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки анкеті дані цих осіб у кримінальному провадженні ОСОБА_4 відомі, та підозрюваний може незаконно схиляти цих осіб до надання неправдивих показів;

- також ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, так як дане правопорушення у вчиненні якого він підозрюється вчинене ним під час непогашеної судимості через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі.

За таких обставин прокурор вважає, що жоден із більш м?яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Тому, враховуючи вищенаведене, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , дані про особу обвинуваченого, з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобіганням наведеним у клопотанні ризикам, просить клопотання задовольнити та застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 діб.

В підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив таке задовольнити з підстав викладених у клопотанні та на підставі долучених до нього матеріалів. Також додатково зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 схильний до вчинення злочинів, його поведінка є неналежною, він немає постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, у нього відсутні утриманці, та непрацевлаштований.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні ствердив, що за вказаних прокурором підстав, не заперечує щодо обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 враховуючи позицію обвинуваченого, не заперечив щодо застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, оглянувши та перевіривши доводи клопотання, суд вважає, за необхідне задовольнити клопотання прокурора виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд дотримується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Статтею 132 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Судом встановлено, що при обранні обвинуваченому (підозрюваному) 26.12.2024 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії досудового розслідування, судом перевірялись наявність обґрунтованої підозри, та існування ризиків. При цьому судом також враховано, що в матеріалах клопотання наявний витяг з ЄРДР за № 0000432 від 24.12.2024 року, рапорти працівників поліції, копія протоколу прийняття заяви від ОСОБА_6 про кримінальне правопорушення, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 24.12.2024р, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 24.12.2024 року, та інші докази зібрані в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні, копії яких додані до матеріалів кримінального провадження.

Ці докази на переконання суду пов`язують обвинуваченого з подією злочину «поза розумним сумнівом». Доказів протилежного при обранні запобіжного заходу ОСОБА_4 під час підготовчого судового засідання, судом не встановлено.

Частиною 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд, відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, наявність постійного місця роботи або навчання, його репутацію, наявність судимостей.

За таких обставин, оцінивши аргументи сторони обвинувачення щодо існування ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд вважає, що наявність таких ризиків підтверджена.

Зокрема, суд вважає, що прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_4 не має міцних родинних та соціальних зв`язків, постійного місця роботи та джерела доходів, раніше притягався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років, а тому з метою ухилення від відповідальності він може переховуватись від суду.

Суд також зауважує, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, оскільки такі проживають на території Косівського району Івано-Франківської області неподалік від його фактичного місця проживання, перешкоджаючи таким чином встановленню об`єктивної істини в кримінальному провадженні, з метою ухилення від кримінальної відповідальності. У зв`язку з цим, суд вважає, що наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Одночасно з наведеним, суд вважає, що обставини кримінального провадження свідчать про те, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він, будучи засудженим вироком Скадовського районного суду від 07.08.2019 року за ч.3 ст.408 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, на шлях виправлення після відбуття покарання не став, та обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Таким чином, суд вважає, що прокурором доведено існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Вирішуючи подане клопотання, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до десяти років та відповідно до ст.12 КК України дане кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів, ніде офіційно не працює, отже не має постійного джерела доходу, стійких соціальних зв`язків, будучи особою раніше судимою на шлях виправлення не став та через незначний проміжок часу обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У відповідності до п.п.61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24.07.2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 при ухваленні вироку, наслідки злочину, дані про особу обвинуваченого, доведення прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, для запобігання яким не достатньо застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки перебуваючи на волі обвинувачений може ухилятися від суду, та продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_4 є неможливим та лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та не дасть можливості втілитися ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

А тому суд приходить до висновку про підставність та доведеність клопотання про застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке в даному випадку відповідає обставинам вчиненого кримінального правопорушення і на даному етапі кримінального провадження, виправдовує таке втручання у право обвинуваченого на особисту свободу та недоторканість.

Крім того, для запобігання вищевказаним ризикам, враховується суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року.

Щодо відсутності підстав для визначення судом альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В свою чергу, частиною 4 ст.183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

В ході судового розгляду клопотання, встановлено, що злочин в якому обвинувачується ОСОБА_4 вчинено із застосуванням насильства, оскільки потерпілому завдано умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, що виключає можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

За змістом ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, суд вважає обґрунтованим клопотання про обрання обвинуваченому такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою, без визначення розміру застави.

На підставі наведеного, та керуючись ст.ст.176-178, 183, 184, 193-198, 331, 350, 372 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Обрати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Келихів, Снятинського району, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, до 19 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Строк дії запобіжного заходу обчислювати з моменту винесення ухвали суду, тобто з 19.02.2025 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та направити начальнику Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» для виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Суддя ОСОБА_1