Справа № 306/1599/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

30.01.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

законного представника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Свалявського районного суду від 11 вересня 2023 року у справі за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Вироком Свалявського районного суду від 11 вересня 2023 року, ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 186 КК України, ч. 1 ст. 357 КК України, ч. 4 ст. 185 КК України, призначивши покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 186 КК України з застосуванням ст. 69 КК України 6 (шість) років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень).

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, що призначені цим вироком та вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 27.03.2023 року у справі №306/599/22 ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді 6(шести) років один місяць позбавлення волі.

Ухвалено рахувати строк відбування покарання ОСОБА_6 з дня затримання, а саме з 15 серпня 2023 року. До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.185 КК України, ч. 4 ст.186 КК України, ч. 4 ст.185 КК України та призначено покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 186 КК України з застосуванням ст. 69 КК України 6 (шість) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Ухвалено рахувати строк відбування покарання ОСОБА_7 з дня затримання, а саме, з 15 серпня 2023 року. До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вироком ухвалено речові докази - сумку фіолетового кольору, гаманець, банківські картки Приват Банк , мобільний телефон марки ТесnоPОРS зеленого кольору у червоному чохлі повернути потерпілій ОСОБА_9 , 4 оптичні диски залишити в кримінальному провадженні, чоловічу шапку - знищити.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , визнані винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

01 червня 2022 року близько 00.20 годин обвинувачений ОСОБА_7 під час воєнного стану, за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_6 з метою незаконного, безкоштовного заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, знаходились на території залізнодорожнього вокзалу за адресою м.Свалява, вул.Київська,15, скориставшись відсутністю ОСОБА_11 , із залізничної платформи викрали сумку чорного кольору з маркуванням CHANGХІАNGYІ вартістю 250 гривень, в якій знаходились вживаний мобільний телефон Іphоnе моделі 5S з несправним акумулятором, вартістю 750 гривень, кофта червоного кольору Воss HUGO RОSS розміром ХХL з надписом Mercedes-Benz вартістю 100 гривень, куртка чорного кольору з маркуванням у внутрішній частині The Fashion General Made inTurkej 54 надписом Supreme вартістю 225 гривень, чоловіча кофта чорного кольору, з капюшоном, вартістю 60 гривень, електричний тройник на три розйоми з-маркуванням 10 А 250 VЗТ білого кольору, вартістю 9 гривень, блок живлення до зарядного пристрою з надписом hoko моделі С12 білого кольору вартістю 40 гривень, блок живлення U.S.Вее на два розйоми білого кольору вартістю 45 гривень,чохол до мобільного телефону чорного кольору, вартістю 20 гривень, що належали потерпілому ОСОБА_11 , заволодівши якими з місця вчинення кримінального правопорушення втекли через залізничні колії та розпорядилися майном і коштами на власний розсуд. Внаслідок протиправних дій обвинуіачених потерпілому ОСОБА_11 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 1499 гривень.

Крім того, 06 березня 2023 року близько 02.00 годин обвинувачений ОСОБА_6 під час воєнного стану, вступивши у попередню змову та розподіливши ролі з обвинуваченим ОСОБА_7 з метою незаконного, безкоштовного заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, діючи умисно, відкрито, з корисливих мотивів, знаходячись на вулиці Достоєвського в місті Сваляві, Мукачівського району Закарпатської області поблизу житлового будинку №16 наблизилися до ОСОБА_9 , яка в той час йшла по вулиці, після чого обвинувачений ОСОБА_7 відкрито заволодів (шляхом ривка її жіночою сумочкою, фіолетового кольору, у якій знаходився паспорт громадянина України на імя ОСОБА_9 , гаманець із грошовими коштами у сумі 500 гривень,банківська картка для виплат Приват Банк № НОМЕР_1 на рахунку якої знаходились грошові кошти у сумі близько 19000 гривень, яка перебувала у паперовому пакунку, на якому був написаний пін-код від банківської картки та мобільний телефон марки ТесnоPОРS зеленого кольору у червоному чохлі, а обвинувачений ОСОБА_6 у цей час знаходився поруч та спостерігав, щоб потерпіла, а також сторонні особи не перешкоджали відкритому заволодінні майном ОСОБА_9 . Після чого, заволодівши сумочкою ОСОБА_9 із місця скоєння злочину втекли у напрямку мосту, який розташований над річкою Свалявка на площі у м.Свалява.

06 березня 2023 року близько 02.00 годин обвинувачений ОСОБА_6 за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_7 відкрито заволодівши жіночою сумочкою потерпілої ОСОБА_9 , ознайомившись з її вмістом, побачили всередині сумочки банківську карту та паперовий конверт, на якому був написаний пін-код від банківської картки, персональний ідентифікаційний номер із зазначенням чотирьох цифр, які слугують для ідентифікації під час здійснення операції з банківською карткою, після чого у обвинуваченого ОСОБА_6 виник умисел, направлений на заволодіння офіційним документом (банківською карткою) з корисливих мотивів, з метою заволодіння за допомогою банківської картки грошовими коштами, що знаходяться на картковому рахунку заволодів банківською карткою для виплат Приват Банк № НОМЕР_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , та яка відповідно до Закону України Про інформацію, Закону України Про платіжні системи та переказ коштів у Україні, Закону України Про електронні документи та електронний документообіг Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України , платіжні банківські картки є електронним платіжним документом. У відповідності до Законів Про інформацію, Закону України Про платіжні системи та переказ коштів у Україні документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певноїх форми на паперовому електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку.

Крім того, 06 березня 2023 року близько 02.00 годин обвинувачений ОСОБА_6 за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_7 заволодівши відкрито жіночою сумочкою потерпілої ОСОБА_9 та паперовий конверт, на якому був написаний пін-код від банківської картки та у обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 виник спільний умисел, направлений на заволодіння грошима, які знаходились на картковому рахунку АТ КБ Приват Банк потерпілої ОСОБА_9 за допомогою банківської картки № НОМЕР_1 , з цією метою , 06.03.2023 о 02 годині 40 х. за допомогою банкомату відділення АТ КБ ПриватБанк, розташованого за адресою м.Свалява, вул.Головна, будинок №56, 51 Мукачівського району, обвинувачені скориставшись електронною послугою Зняття готівки, шляхом використання банківської картки для виплат АТ КБ Приватбанк здійснили дві трансакції зняття готівки на суму 17400 гривень, які розділили між собою. Після цього, з метою викрадення залишку коштів, що знаходилися на картковому рахунку ОСОБА_9 , пішли у напрямку залізничного вокзалу, де о 03 год. 15 хв. за допомогою банкомату відділення АТ Комінвестбанк,за адресою м.Свалява, вул.Київська,8 Мукачівського району Закарпатської області, скориставшись електронною послугою Зняття готівки, шляхом використання банківської картки для виплат АТ КБ Приватбанк, що належить потерпілій ОСОБА_9 , таємно заволоділи її грошовими коштами здійснивши одну трансакцію зняття готівки на суму 500 гривень, які розділили між собою. Внаслідок протиправних дій обвинуваченими потерпілій ОСОБА_9 було спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 17900 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб,у у мовах воєнного стану, за ч. 4 ст.186 КК України -відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, за ч.1 ст.357 КК України-викрадення офіційного документу,вчинене з корисливих мотивів.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб,у у мовах воєнного стану, за ч. 4 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

Апеляційну скаргу на вирок в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подав адвокат ОСОБА_8 . В апеляційній скарзі адвокат вказує на те, що вирок є незаконним, просить його змінити. Апелянт не оспорює висновки місцевого суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинувачених та правильності кваліфікації їх дій, при цьому вважає, що призначене місцевим судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинувачених, Стверджує, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не врахував, що неповнолітній ОСОБА_7 раніше не судимий, відповідно до змісту досудової доповіді, обвинувачений має низький рівень вчинення повторного правопорушення та для його виправлення буде достатнє покарання без ізоляції від суспільства. Вищевказане не взято до уваги місцевим судом і щодо обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_6 , відносно якого також наявні підстави для призначення менш суворого покарання. Просить вирок змінити, призначити обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 менш суворе покарання, яке є співмірним їх діянням та особам обвинувачених.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_5 заявила усне клопотання про зміну вироку за епізодом від 01.06.2022 року та просила у цій частині закрити кримінальне провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, а також при призначенні покарання виключити з вироку посилання на ч. 4 ст. 70 КК України.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_7 ОСОБА_10 та їх захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, пояснення потерпілої ОСОБА_9 , пояснення прокурора ОСОБА_5 яка просила частково задоволити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Зміст апеляційної скарги свідчить про те, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 ККУкраїни та ОСОБА_7 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 185 КК України не оспорюються, а тому судом апеляційної інстанції, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Апеляційний суд виходить з того, що дії обвинувачених ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 ККУкраїни та ОСОБА_7 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 185 КК Україникваліфіковані правильно.

Постановлене у справі судове рішення оскаржується захисником у частині призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..

Водночас слід зазначити, що 09 серпня 2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»(далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни достатті 51 КУпАП(Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП(у редакції Закону № 3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір викраденого майна перевищує розмір, встановлений ст. 51 КУпАП, а саме 02 (два) неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленогозакономстаном на 01 січня звітного податкового року.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили 01.06.2022 року, та своїми діями потерпілому ОСОБА_11 було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 1499 гривень 00 копійок.

Станом на 01.12.2022 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1240,50 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 . Та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2481 грн (1240,50*2 = 2481).

З вироку слідує, що своїми діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заподіяли матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_11 на суму, меншу ніж 2481 грн, а саме 1499 грн. Вказаний епізод мав місце 01 червня 2022 року.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що вартість викраденого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 майна у ОСОБА_11 становить 1499 грн., тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2481 грн., апеляційний суд вважає, що з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України, а саме у даному випадку ч. 4 ст. 185 КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За змістом ч. 3 ст. 479-1 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Відповідно до п. 1-2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Отже, враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України за епізодом від 01.06.2022 року, чим не погіршується становище обвинувачених та щодо такого закриття сторона обвинувачення заявила відповідне клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .. Як встановлено матеріалами провадження, обвинувачені свою вину визнали та не заперечували щодо клопотання прокурора у цій частині.

Вказане узгоджується з висновком та позицією ОП ККС ВС, які містяться у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555 кмо 24).

Доводи апеляційної скарги про те, що призначене обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання за іншими епізодами є занадто суворим колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_7 покарання вимоги вказаних вище статей кримінального закону були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про осіб обвинувачених, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

З вироку слідує, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції взято до уваги пом`якшуючі обставини, а саме те, що злочин ОСОБА_6 вчинив у неповнолітньому віці, те, що обвинувачений характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 та ч. 4 ст. 186 КК України є тяжкими злочинами, а за ч. 1 ст. 357 КК України є кримінальним проступком, звіт про неповнолітнього обвинуваченого (виховується в неповній родині з матір`ю, його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, рівень культури та освіти, його соціальні та психологічні риси), стать та вік, відомості про те, що ОСОБА_6 раніше притягався до кримінальної відповідальності, не знаходиться на обліку в службі у справах дітей Свалявської міської ради Закарпатської області, досудову доповідь, складену начальником Мукачівського РВ № 2 ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області де зазначено, що обвинувачений має середній рівень вчинення повторного правопорушення.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції взято до уваги пом`якшуючі обставини, а саме те, що злочин ОСОБА_7 вчинив у неповнолітньому віці, те, що обвинувачений характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 та ч. 4 ст. 186 КК України є тяжкими злочинами, звіт про неповнолітнього обвинуваченого (виховується в неповній родині з матір`ю, його соціальне та матеріальне становище, його соціальні та психологічні риси), досудову доповідь, складену начальником Мукачівського РВ № 2 ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області де зазначено, що обвинувачений має низький рівень вчинення повторного правопорушення.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом обґрунтовано призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_6 : за ч. 4 ст. 185 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 186 КК України з застосуванням ст. 69 КК України 6 (шість) років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень). На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Обвинуваченому ОСОБА_7 : за ч. 4 ст. 185 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 186 КК України з застосуванням ст. 69 КК України 6 (шість) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Призначене обвинуваченим ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України та ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчиненого обвинуваченими. кримінально-карних діянь, так іх особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети - виховання обвинувачених у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вирок Свалявського райойонного суду від 11.03.2023 року в частині засудження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за епізодом від 01.06.2022 року, за ч. 4 ст. 185 КК України, підлягає скасуванню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 частковому задоволенню.

За цих обставин, положення ч. 4 ст. 70 КК України не можуть бути застосовані, а тому вирок Свалявського районного суду від 27.03.2023 року у справі №306/599/22 щодо ОСОБА_6 належить виконувати самостійно.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Свалявського районного суду від 11 вересня 2023 року в частині засудження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за епізодом від 01.06.2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України скасувати. На підставі ч. 1 ст . 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження у цій частині закрити.

Вважати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України, призначивши йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 6 (шість) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, зза сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Виключити з вироку посилання на ч. 4 ст. 70 КК України, якою за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, що призначені вироками Свалявського районного суду від 11.09.2023 року у цій справі та від 27.03.2023 року у справі № 306/599/22 де ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді 6 (шість) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 27.03.2023 року у справі №306/599/22 щодо ОСОБА_6 виконувати самостійно.

Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженим за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, призначивши йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 6 (шість) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

В решті залишити вирок без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошонення.

Судді: