КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 11 лютого 2025 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційні скарги представника третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2024 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника

третіх осіб, щодо майна яких

вирішується питання про арешт майна адвоката ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000441 на наступне нерухоме майно, а саме на:

- земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:0084, згідно даних з Державного земельного кадастру власник ОСОБА_10 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:3454, що на праві власності належить ОСОБА_11 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:0980;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:3453, що на праві власності належить ОСОБА_11 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:0979, що на праві власності належить ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:0450, що на праві власності належить ОСОБА_12 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

- земельна ділянка з кадастровим номером: :22:002:0469, що на праві власності належить ОСОБА_13 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:4238, що на праві власності належить ОСОБА_14 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:2931, що на праві власності належить ОСОБА_14 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:2714, що на праві власності належить ОСОБА_14 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:3643, що на праві власності належить ОСОБА_14 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:1045, що на праві власності належить ОСОБА_15 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:2711, що на праві власності належить ОСОБА_15 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:1441, що на праві власності належить ОСОБА_15 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:1897, що на праві власності належить ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:1898, що на праві власності належить ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_8 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування означеним майном.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , - адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційні скарги, в яких просила поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами: :22:002:1897 та :22:002:1898, що на праві власності належать ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 18 жовтня 2024 року не були присутні під час оголошення оскаржуваного рішення, копію ухвали отримано 25 жовтня 2024 року від працівників поліції, апеляційні скарги направлено 30 жовтня 2024 року. З цих підстав, апелянт просив поновити строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг захисник зазначає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 набули земельні ділянки у законний спосіб та є добросовісними набувачами.

Зокрема, 01 грудня 2008 року відділом Держкомзему у м. ОСОБА_16 видано Державний акт серії НЖ № 629836 на право власності на земельну ділянку площею 0,2405 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :22:001:0501. Підставою для видачі державного акту є рішення 21-ї сесії Поляницької сільської ради від 09 жовтня 2008 року № 136, ІІІ-го демократичного скликання.

21 грудня 2011 року між ОСОБА_17 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2405 га, кадастровий номер :22:001:0501 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

У 2014 році на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, розробленої ПП «Карпатгеодезпроект», вказану земельну ділянку поділено на дві земельні ділянки з кадастровими номерами :22:002:1898 площею 0.1205 га та :22:002:1897 площею 0,1200 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

11 березня 2014 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на вказані дві земельні ділянки та зареєстровано його право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За договором дарування земельної ділянки від 15.05.2017 року ОСОБА_6 подарував земельну ділянку :22:002:1897 площею 0,1200 га ОСОБА_5 , а земельна ділянка кадастровий номер: :22:002:1898, залишилась у власності ОСОБА_6 .

Апелянт наголошує на тому, що договір купівлі-продажу, свідоцтво про право власності на земельну ділянку недійсними у судовому порядку не визнавались, що свідчить про те, що земельні ділянки набуто у законний спосіб, а доводи сторони обвинувачення не підтверджуються жодними документами.

Крім того, стороною обвинувачення не наведено жодних доказів вчинення власниками майна будь-яких злочинних дій, в тому числі щодо майна, що є предметом обтяження.

Також зазначає про те, що на земельній ділянці з кадастровим номером :22:002:1898 розміщено житловий будинок, який належить також ОСОБА_6 , та в якому проживають його донька та малолітні онуки.

Відтак, через арешт земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:1898, із застосування заборони у тому числі користування, фактично обмежено доступ сім`ї з малолітніми дітьми до їх місця проживання.

Разом із тим, при виділенні у власність земельних ділянок проект землеустрою погоджено в установленому порядку з усіма суміжними землекористувачами в т.ч. Ворохтянським лісовим господарством, про що засвідчують підписи та відбитки печатки в акті погодження меж земельної ділянки. Земельні ділянки з кадастровими номерами :22:002:1898 та :22:002:1897 не накладаються на землі лісового фонду, а знаходяться поза межами земель лісогосподарського призначення.

Серед іншого, підозра ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не вручено, що в свою чергу вказує на безпідставність такого обмеження права власників на мирне володіння та користування своїм майном.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт майна - адвоката ОСОБА_9 , який просив задовольнити апеляційні скарги, пояснення прокурора, який заперечив щодо їх задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Оскільки вказана ухвала слідчого судді оскаржена, в частині накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :22:002:1898 та :22:002:1897, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах доводів апеляційних скарг.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку, апелянт зазначив, що 18 жовтня 2024 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не були присутні під час оголошення оскаржуваного рішення, копію ухвали отримано 25 жовтня 2024 року від працівників поліції, апеляційні скарги направлено 30 жовтня 2024 року. Колегія суддів вважає, що з наведених підстав строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 06 травня 2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000441,за підозрою ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, та за фактами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України.

Як вбачається з матеріалів прокурора, на території Івано-Франківської областіздійснює діяльність злочинна група, до складу якої входять посадові особи Поляницької ОТГ, Яремчанської міської ради, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, колишні працівники правоохоронних органів та інші особи, метою діяльності якої є незаконне виведення та привласнення земель лісового фонду та інших особливо цінних категорій земель поблизу с. Поляниця (ТК «Буковель»), реєстрацією права власності за підставними фізичними особами з числа місцевих мешканців та подальшому продажу незаконно привласнених земельних ділянок.

Прокурор зазначає, що зацікавлені особи підробляють копію державного акту на землю старого зразка (червоного кольору), в який вносять недостовірну інформацію про те, що начебто певній особі (підставній або зацікавленій) у 2001-2002 роках Поляницькою сільською радою виділялась земельна ділянка площею приблизно до 1 га. Підробивши такий акт, зацікавлені особи розробляють технічну документацію на основі такого акту, реєструють земельну ділянку в ДЗК і речове право на неї, а потім акумулюють у своїй власності оформлюючи на себе, або на підставних осіб, при цьому всі ці земельні ділянки накладаються на території Поляницького лісництва ДП «Ворохтянського ЛГ», що межує із с. Поляниця.

За версією органу досудового розслідування, незаконно привласнені земельні ділянки належать до земель лісового фонду, а саме ДП «Ворохтянське ЛГ», які перебувають у постійному користуванні державного підприємства, цільове призначення земель лісогосподарського призначення не змінювалось.

В подальшому, з метою приховування слідів вчинення злочину, групою осіб здійснено поділ незаконно привласнених земельних ділянок та таким чином створено правоустановчі документи для їх подальшого продажу, з метою набуття підставними особами цивільно-правового статусу «добросовісного набувача».

Відповідно до заяви виконавчого директора ДСГП «Ліси України» ряд земельних ділянок накладаються на землі лісового фонду, які перебувають у користуванні підприємства, в тому числі земельні ділянки з зазначеними кадастровими номерами та наявні сусідні земельні ділянки з кадастровими номерами: :22:002:1897 та :22:002:1898.

Земельна ділянка з кадастровим номером: :22:002:1897, площею 0,12 га, цільове призначення: «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», відповідно відомостей державного реєстру на зазначеній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, проте фактично на зазначеній земельній ділянці збудовано частину готельно-ресторанного комплексу, в тому числі господарські будівлі та споруди, власником зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Земельна ділянка з кадастровим номером: :22:002:1898, площею 0,1205 га, цільове призначення: «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», відповідно відомостей державного реєстру на зазначеній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, проте фактично на зазначеній земельній ділянці збудовано частину готельно-ресторанного комплексу, в тому числі господарські будівлі та споруди, власником зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_8 , на якій відповідно відомостей реєстру збудовано ряд об`єктів нерухомості. Встановлено, що на вищевказаних незаконно виведених із державної власності земельних ділянках здійснює діяльність готельно-ресторанний комплекс «Кабанова гора».

Крім того, встановлено, що зазначені земельні ділянки накладаються на землі лісового фонду, а саме на квартал Поляницького лісництва філії «Ворохтянське лісове господарство» ДП «Ліси України».Вказані земельні ділянки розташовані в межах лісового фонду Поляницького лісництва.

20 вересня 2024 року постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_23 земельні ділянки, в тому числі з кадастровими номерами :22:002:1898 та :22:002:1897 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000441.

15 жовтня 2024 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт земельних ділянок, у тому числі з кадастровими номерами :22:002:1898 та :22:002:1897, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користуванняними, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2024 року клопотання задоволено та накладено арешт на земельні ділянки, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ними.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, шляхом заборони відчуження, розпоряджання та користування майном в повному обсязі не дотримались.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000441 про накладення арешту на вказані земельні ділянки, шляхом заборони відчуження, розпоряджання та користування ним,слідчий суддя дослідив матеріали додані до клопотання та прийшов до висновку, що з метою збереження речових доказів необхідно накласти арешт.

Розглядаючи клопотання прокурора, слідчий суддя не звернув уваги на обставини та не перевірив наявність підстави для накладення арешту в частині заборони користування майном, яка суттєво можуть позначитися на правах та інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Слідчий суддя під час розгляду клопотання не з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно із забороною користування, не перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Колегія суддів не погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказане майно, в частині заборони користування ним.

Відповідно до ч. 12 ст. 170 КПК України заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

З матеріалів апеляційних скарг вбачається, що на земельній ділянці з кадастровим номером :22:002:1898 розміщено житловий будинок, який належить також ОСОБА_6 , та в якому проживають його донька та малолітні онуки (а.с. 34-45, т. 2), що підтверджується витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, технічним паспортом на будинок садибного типу та планом будинку.

Відтак, через арешт земельної ділянки з кадастровими номерами :22:002:1898, із застосування заборони користування, фактично обмежено доступ сім`ї з малолітніми дітьми до їх місця проживання.

Окрім того, арешт земельної ділянки із кадастровим номером :22:002:1897 із забороною нею користуватися, обмежує і права ОСОБА_5 , оскільки як вважає колегія суддів прокурором не доведено обставин, які підтверджують, що незастосування такої заборони призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування чи передачі майна.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Колегія суддів не погоджується з висновком слідчого судді щодо доцільності накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :22:002:1898 та :22:002:1897 із забороною права на користування ними, оскільки застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна із забороною користування, є втручанням у права і свободи власників майна, і таке втручання неможливе, оскільки потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання.

Відтак, клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню, зокрема накладення арешту на вказані земельні ділянки, шляхом заборони відчуження та розпорядження ними.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2024 року.

Апеляційні скарги представника третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2024 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000441 на нерухоме майно, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування означеним майном.

Накласти арешт на:

- земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:1897, що на праві власності належить ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:1898, що на праві власності належить ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_8 , шляхом заборони відчуження та розпорядженнявказаними земельними ділянками.

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 757/47331/24-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_27

Справа № 11сс/82/389/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК