ТАРУТИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа№ 514/1669/20 Провадження по справі № 1-кп/514/22/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року с-ще Бессарабське

Тарутинський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-ще Бессарабське кримінальне провадження, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171 від 14 серпня 2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Тарутине Тарутинського району Одеської області, громадянки України, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , на початку серпня 2020 року, разом з особою матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, за усною домовленістю з мешканкою смт Березине Тарутинського району Одеської області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орендували для себе тимчасове житло, а саме домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_5 .

Під час домовленості між ОСОБА_4 та з особою матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_5 , останні попередньо узгодили умови проживання з особою матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_4 на території зазначеного домоволодіння, а саме безоплатності проживання в обмін на належний догляд за домоволодінням, оскільки ОСОБА_4 та особа матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, офіційно не працевлаштовані, стабільних джерел доходу не мають, на що ОСОБА_5 погодилась, однак останньою для ОСОБА_4 та особою матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, було встановлено обмеження користування та доступу до господарського приміщення (сараю), розташованого на території подвір`я вище вказаного домоволодіння, який був зачинений на замикаючий пристрій у вигляді навісного замку.

Так, у період з 10.08.2020 по 12.08.2020, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого тимчасового мешкання по АДРЕСА_2 , отримала від особи матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, пропозицію таємно викрасти полімерні мішки, білого кольору, з вмістом зерна проса та пресованого насіння соняшника (макухи), які останній виявив на підлозі господарського приміщення (сараю), користування та доступ до якого був обмежений ОСОБА_5 , однак особа матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, здійснив злам навісного замку господарського приміщення (сараю), внаслідок чого проник до вказаного приміщення, де там побачив зазначені полімерні мішки, на що ОСОБА_4 погодилась.

У подальшому, ОСОБА_4 попередньо вступивши в злочинну змову з особою матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, реалізуючи єдиний злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення за рахунок потерпілого, у період з 10.08.2020 по 12.08.2020, діючи з єдиним прямим умислом, з корисливих мотивів, у вечірній час доби, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, зайшли до господарського приміщення (сараю) домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_5 , замикаючий пристрій якого особа матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, заздалегідь зламав, звідки таємно викрали 5 (п`ять) полімерних мішків, білого кольору, з вмістом зерна проса 4 класу, вагою 34 кг кожний, вартістю 6 гривень 00 копійок, за 1 кг, загальною вартістю 1 020 гривень 00 копійок, та 2 (два) полімерних мішки, білого кольору, з вмістом пресованого насіння соняшника (макухи), вагою 50 кг кожний, вартістю 4 гривні 50 копійок, за 1 кг, загальною вартістю 450 гривень.

Після чого ОСОБА_4 , з місця злочину зникла, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 1 470 гривень 00 копійок.

В судове засідання потерпіла ОСОБА_5 не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду, від неї надійшла заява про розгляд провадження за її відсутності, претензій до обвинуваченої не має.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, підтвердила всі обставини вчинення нею вказаного кримінального правопорушення. У вчиненому кримінальному правопорушенні обвинувачена щиро кається, запевнила суд, що в подальшому не вчинятиме правопорушень, а також попросила суд не досліджувати матеріали кримінального провадження, так як повністю визнає свою винуватість.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї винуватості в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, а також враховуючи те, що вона та інші учасники судового провадження вважають, що обставини даного кримінального провадження доведені наявними у ньому доказами і не потребують дослідження у ході судового розгляду, тому учасники судового провадження визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються; з`ясовано, що обвинувачена та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України провів скорочений судовий розгляд даного кримінального провадження.

З огляду на зазначене, суд вважає, що докази, які зібрані стороною обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, є належними, допустимими і достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для постановлення обвинувального вироку.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Водночас, вартість викраденого майна згідно обвинувального акту не оспорюється учасниками судового провадження та становить 1470 грн.

Суд зазначає, що 09.08.2024 р. набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП України, якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Вказаним законом внесені зміни у ст.51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст.51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, з часу набрання 09.08.2024 р. чинності Законом України №3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати лише, якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст.51 КУпАП.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024р. (справа №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24), суд касаційної інстанції зробив правовий висновок, відповідно до якого Закон №3886-IX, яким внесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування чи перевищує вартість викраденого майна розмір, визначений ст.51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України та п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Закону №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила крадіжку на суму 1470 грн.

Відповідно до Податкового кодексу України та Законів № 2629-VIII, № 294-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, у 2020 році становила 2102 грн., у 2021 році становила 2270 грн.

За таких обставин, у даному кримінальному провадженні вартість викраденого обвинуваченою майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 2102 грн. станом на 2020 рік, а отже до цього діяння мають застосуватись положення ст.5 КК України (Зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі) і на теперішній час інкриміновані обвинуваченій дії не підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.185 цього Кодексу.

Як встановлено пунктом 4-1) ч.1 ст.284 КПК України, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння кримінальне провадження закривається.

Отже, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України по кримінальному провадженню №0000171, та враховуючи надану обвинуваченою згоду на закриття кримінального провадження за цією статтею, вказане кримінальне провадження слід закрити на підставі п.4-1) ч.1 ст.284 КПК України.

Разом з тим, зважаючи на спосіб вчинення крадіжки, а саме вчинення її з проникненням у інше приміщення, суд вважає, що дії ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України, а саме незаконне проникнення у інше приміщення, у зв`язку з наступним.

Частиною 3 ст.337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як вбачається з санкції ч.1 ст.162 КК України, вона передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років, тобто, відповідно до положень ч.2 ст.12 цього Кодексу, вказане кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, а відтак перекваліфікація кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України (злочину), на ч.1 ст.162 цього Кодексу (проступок) покращує становище обвинуваченої.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.162 КК України, суд виходить з фактичних обставин, встановлених в судовому засіданні.

Об`єктивна сторона ст.162 КК України полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи слід розуміти будь-яке вторгнення у житло (інше володіння), здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи в порушення встановленого законом порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_4 визнала фактичні обставини інкримінованого їй кримінального правопорушення і підтвердила факт проникнення до приміщення з метою заволодіння майном, інакше кажучи, винна усвідомлювала, що порушує недоторканість житла ( іншого приміщення), належній потерпілій.

За таких обставин, дії ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України, за ознакою незаконне проникнення до житла (іншого приміщення).

У ході вирішення питання про призначення виду і розміру покарання суд, зважаючи на положення статей 50, 65 КК України, бере до уваги, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, має постійне місце реєстрації, на утриманні має одну малолітню дитину, працездатна, але не працевлаштована, за місцем реєстрації характеризується позитивно, на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, а також позицію потерпілої ОСОБА_5 , яка не має до обвинуваченої претензій майнового чи морального характеру.

Поряд із тим, суд враховує пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих обставин.

Так, відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , суд визнає: визнання нею своєї винуватості, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого нею збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , що передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на зазначене, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що обвинуваченій ОСОБА_4 слід обрати покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.162 КК України, що буде необхідним й достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженою, так і іншими особами.

Між тим, частиною 5 ст.74 КК України встановлено, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу.

Так, відповідно до пункту 2) ч.1 цієї статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Вчинене обвинуваченою ОСОБА_4 кримінальне правопорушення за ч.1 ст.162 КК України в силу ч.2 ст.12 цього Кодексу є кримінальним проступком, за вчинення якого передбачений найбільш суворий вид покарання у виді обмеження волі з числа передбачених за його вчинення.

Оскільки ОСОБА_4 вчинила вказаний кримінальний проступок 10.08.2020 р., та з дня його вчинення і до теперішнього часу минуло більш, ніж три роки, вона не вчинила протягом цього строку нового злочину , а тому суд дійшов висновку, що обвинувачену слід звільнити від призначеного покарання за ч.1 ст.162 цього Кодексу на підставі п.2) ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Долю речових доказів та процесуальні витрати необхідно вирішити при розгляді кримінального провадження матеріали, які виділені в окреме провадження відносно ОСОБА_6 справа 514/87/25.

На підставі викладеного, керуючись Законом України №3886-IX від 18.07.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», п.2) ч.1 ст.49, п.п.1, 2 ч.1, ч.2 ст.66, ч.5 ст.74, ч.1 ст.162 КК України, п.4-1) ч.1 ст.284, ч.3 ст.337, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.370, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити кримінальне провадження №0000171, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 серпня 2020 року, відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України на підставі п.4-1) ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 цього Кодексу.

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, призначивши їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850,00грн. (вісімсот п`ятдесят грн.).

На підставі п.2) ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_4 звільнити від призначеного покарання за ч.1 ст.162 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (пят`десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят грн.), у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченою або її захисником в частині, що стосується інтересів обвинуваченої, потерпілою або її представником у частині, що стосується інтересів потерпілої, але в межах вимог, заявлених нею в суді першої інстанції, а також прокурором в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Тарутинський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення (п.п.1, 6, 7 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.395 КПК України).

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України (ч.2 ст.394 цього Кодексу).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору (ч.6 ст.376 КПК України).

Суддя ОСОБА_1