Провадження № 1-в/638/630/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

з участю засудженого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

02.09.2024 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в Державній установі «Олексіївська виправна колонія (№25)» про приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 своє клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та особову справу засудженого, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до пункту 13, 14 частини 1 статті 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України; інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Під час судового розгляду встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 04.12.2023 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі. На підставі частини 4 статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Київського районного суду м. Полтави від 07.11.2023 року, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці.

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 07.11.2023 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 125, частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України та призначено покарання: за частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України шість місяців арешту, за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України три роки позбавлення волі. Відповідно до частини 1 статті 70, 72 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_4 покарання три роки позбавлення волі. Відповідно до статті 71 Кримінального кодексу України до покарання, призначеного за даним вироком, приєднано частину невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.07.21020 року та призначено ОСОБА_4 покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі частини 4 статті 70 Кримінального кодексу України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 27.10.2023 року, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання 7 років позбавлення волі.

Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 27.10.2023 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.07.2020 року, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі статті 75 Кримінального кодексу України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитом строком на 2 роки.

Частина 1 ст. 2 Кримінального кодексу України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно зі статтею 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у частині 2 статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Поряд із цим, відповідно до частини 1 статті 5 Кримінального кодексу України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 5 Кримінального кодексу України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статті 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.07.2020 року встановлено, що ОСОБА_4 засуджено за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України за вчинення крадіжки, вчиненої повторно, яка мала місце 25.08.2018 року та заподіяв матеріальної шкоди на суму 1 417,47 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01.01.2018 року на рівні 1 762,00 гривні. Отже, розмір соціальної пільги, встановленої законом на 01.01.2018, становить 881,00 грн (1 762,00 грн *50% = 881,00 грн.), а відтак кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна у 2018 році настає за умови, що вартість викраденого майна перевищує 1 762,00 грн.

Зі змісту вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.07.2020 року, вбачається, що на день вчинення правопорушення не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 1 762,00 грн.

З вироку Київського районного суду м. Полтави від 07.11.2023 року встановлено, що ОСОБА_4 засуджено за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України, зокрема за епізодом кримінального правопорушення, яке мало місце 16.08.2021 року та завдано матеріальних збитків на суму 1 600,00 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01.01.2021 року на рівні 2 270,00 гривні. Отже, розмір соціальної пільги, встановленої законом на 01.01.2021 рік, становить 1 135,00 грн (2 270,00 грн *50% = 1 135,00 грн.), а відтак кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна у 2021 році настає за умови, що вартість викраденого майна перевищує 2 270,00 грн.

Зі змісту вироку Київського районного суду м. Полтави від 07.11.2023 року встановлено, що гранична сума не перевищувала 2 270,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 3 Кримінального кодексу України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

Відповідно до частини 6 статті 3 Кримінального кодексу України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, внесені законодавцем зміни призвели до часткової декриміналізації діяння і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24) вказала, що Закон №3886-IX є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

За таких обставин, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Частина 2 статті 74 Кримінального кодексу України встановлює кримінально-правовий наслідок зворотної дії закону, що скасовує кримінальну протиправність діяння. Якщо злочин декриміналізовано після набуття законної сили вироком суду, яким особа засуджена за такий злочин із призначенням їй покарання, вона має бути негайно звільнена від призначеного судом покарання. Це, зокрема, означає, що, якщо особа відбуває призначене їй покарання - вона звільняється від його невідбутої частини.

Таким чином, у зв`язку з декриміналізацією діяння, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Полтави від 14.07.2020 року. Також суд вважає за необхідне виключити епізод від 16.08.2021 року, яким ОСОБА_4 засуджено вироком Київського районного суду м. Полтави від 07.11.2023 року за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України. Враховуючи, що ОСОБА_4 за вироком Київського районного суду м. Полтави від 07.11.2023 року було призначено покарання в тому числі, шляхом приєднання частину невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.07.2020 року, суд вважає за необхідне виключити посилання на статтю 71 Кримінального кодексу України, а в іншій частині вирок Київського районного суду м. Полтави від 07.11.2023 року залишити без змін.

Керуючись ст. 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року задовольнити.

Привести вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.07.2020 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

Засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.07.2020 року, якого було засудженого за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України.

Привести вирок Київського районного суду м. Полтави від 07.11.2023 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого було засуджено за частиною 2 статті 125, частиною 185 Кримінального кодексу України, у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року, а саме виключити з вироку суду обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України за епізодом від 16.08.2021 року.

Виключити з вироку Київського районного суду м. Полтави від 07.11.2023 року посилання на приписи статті 71 Кримінального кодексу України, щодо приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частини невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.07.2020 року та призначено покарання ОСОБА_4 у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок Київського районного суду м. Полтави від 07.11.2023 року залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Головуючий суддя: