Вирок

Іменем України

11.12.2024 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000149, відомості про яке 12.03.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Сколе Сколівського району Львівської області, одруженого, із вищою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (посада стрілець), раніше неодноразово судимого, востаннє засудженого вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 13.11.2024 року за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем по мобілізації військової частини НОМЕР_1 , який відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, 03.01.2024 року близько 08:00 год., діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків в умовах воєнного стану, без поважних причин самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 до моменту його фактичного затримання 25.04.2024 року працівниками Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області.

Таким чином, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 скоїв самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, визнав повністю, надав детальні показання про мотиви та обставини вчинення злочину. Вказав, що проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 з 08.04.2022 року, брав безпосередню участь у бойових діях, має статус учасника бойових дій. 03.01.2024 року він дійсно покинув військову частину, не попередивши своє командування, оскільки вважав, що його грошове забезпечення є недостатнім. А тому, поїхав за місцем свого проживання у м. Стрий Львівської області, де мешкав разом із дружиною та займався власними справами до часу його затримання 25.04.2024 року. Про вчинене шкодує, розуміє, що зробив неправильно, усвідомлює порушення ним обов`язків військовослужбовця, у скоєному кається, просить суворо не карати.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються його особи.

Отже, суд вважає доведеним факт скоєння військовослужбовцем ОСОБА_4 самовільного залишення військової частини, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, мотив вчинення суспільно небезпечного діяння, а саме бажання покинути військову частину для зайняття діяльністю, яка може приносити йому більший дохід, а також для проживання разом із сім`єю, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючої обставини, якою суд визнає щире каяття обвинуваченого, особу ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та негативно за місцем проходження військової служби, є учасником бойових дій та приймав безпосередню участь в бойових діях по захисту суверенітету і територіальної цілісності України, у зв`язку з чим отримав поранення.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, тривалості періоду, на який обвинувачений залишив військову службу, надання обвинуваченим переваги особистим інтересам перед виконанням обов`язків військовослужбовця ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі.

Водночас з урахуванням встановлених обставин, які позитивно характеризують обвинуваченого, та з огляду на те, що ОСОБА_4 має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також приймаючи до уваги, що його дружина ОСОБА_7 має статус інваліда 3-ї групи з дитинства, суд вважає за можливе при обранні покарання у виді позбавлення волі за ч.5 ст.407 КК України визначити таке на рівні мінімальної межі, передбаченої санкцією вказаної статті кримінального закону для даного виду покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд також приймає до уваги те, що останній вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 13.11.2024 року у справі №443/1586/24 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі. З урахуванням того, що новий злочин, за який ОСОБА_4 засуджується у даному кримінальному провадженні, вчинено до постановлення вироку Жидачівського районного суду Львівської області від 13.11.2024 року, остаточне покарання обвинуваченому підлягає визначенню із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим, визначеним вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 13.11.2024 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати ОСОБА_4 з 25.04.2024 року, тобто з часу його фактичного затримання та поміщення під варту.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання період перебування ОСОБА_4 під вартою з 01.11.2018 року до 09.08.2019 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В строк остаточного покарання зарахувати ОСОБА_4 частково відбуте ним покарання згідно вироку Жидачівського районного суду Львівської області від 13.11.2024 року.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1