ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/2861/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/668/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 317 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суд м. Харкова від 20 листопада 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 317 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0001771 від 07.05.2020 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Дзержинського районного суд м. Харкова від 20 листопада 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Архангельськ, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, осіб на утриманні немає, не працевлаштованого, який зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

14.08.2019 року Дзержинським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; ухвалою Харківського апеляційного суду від 14.06.2021 року визначено ОСОБА_7 покарання за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.08.2019 року за ч.1 ст.309 КК України у виді 2 років обмеження волі з іспитовим строком 2 роки; ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 11.11.2021 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено ОСОБА_7 для відбування покарання, призначеного вироком суду у виді 2 років обмеження волі; ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 09.08.2023 року постановлено затримати та направити засудженого до місця відбування покарання, строк відбування покарання обчислювати з дня фактичного затримання, зараховано час від фактичного затримання до дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі у строк покарання за правилами ст.72 КК України із розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі; ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.10.2023 року ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 09.08.2023 року залишено без змін; затриманий 15.04.2024 року, 02.05.2024 року прибув до Машівської виправної колонії Полтавської області; визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 1 статті 317 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі статті 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.08.2019 року, до призначеного покарання за даним вироком із застосуванням положень статті 72 КК України, згідно якої одному дню позбавлення волі відповідає 2 (два) дні обмеження волі, остаточно визначено покарання за сукупністю вироків у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально виконавчій установі закритого типу.

Строк покарання обчислюється з 20.11.2024 року.

Зараховано у строк відбування покарання строк від фактичного затримання на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.08.2023 року до дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі із розрахунку один день арешту за один день позбавлення волі. Зараховано у строк покарання частково відбутий строк за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.08.2019 року із застосуванням положень статті 72 КК України, згідно якої одному дню позбавлення волі відповідає 2 (два) дні обмеження волі. Згідно вироку 10 липня 2020 року близько 11 години 00 хвилин ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, перебуваючи за адресою фактичного проживання, а саме АДРЕСА_1 впустив до дому раніше знайомих йому гр. ОСОБА_9 та гр. ОСОБА_10 , яким в подальшому надав можливість у приміщенні за вказаною вище адресою свого мешкання вжити наркотичний засіб канабіс, за допомогою деформованої пляшки, а також інших пристроїв для куріння.

В подальшому в період часу з 11 години 30 хвилин по 12 годину 00 хвилин в ході проведення обшуку було виявлено та вилучено полімерний пакет із речовиною, яка відповідно до висновку експерта №13/1/2163СЕ-20 від 22.07.2020 року є канабісом масою 0,4730 г., а також було виявлено та вилучено деформовані пляшки та наперстки із нашаруванням речовини, яка відповідно до висновку експерта №13/1/2163СЕ-20 від 22.07.2020 року є екстрактом канабісу. Обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись із вироком суду подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, ухвалити виправдувальний вирок за відсутністю в його діях події та складу зазначеного кримінального правопорушення та кримінальне провадження закрити. В обгрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що ніякого кримінального правопорушення він не вчиняв, посилання суду на те, що він визнав свою вину є хибним та таким, що не відповідає дійсності. В судовому засіданні 19.11.2024 в режимі відеоконференції з поганою трансляцією він не надавав згоди на розгляд кримінального провадження в порядку частини 3 статті 349 КПК України. Інших доказів винуватості, крім визнання вини, суд у вироку не вказав та матеріали провадження таких доказів не містять. Обвинувачений вказує, що жоден свідок сторони обвинувачення не був допитаний, хоча з 2021 року судові засідання неодноразово відкладалися через неявку свідків. Сторона обвинувачення поза розумним сумнівом не довела вчинення ним кримінального правопорушення. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні вимоги, просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного. Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Згідно матеріалів судового провадження, розгляд провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за частиною 1 статті 317 КК України проведено судом першої інстанції в порядку частини 3 статті 349 КПК України. Приписами частини 3 статті 349 КПК України передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Повне визнання вини, відсутність оспорювання фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку частиною 3 статті 349 КПК України. На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції дотримався цих вимог кримінального процесуального закону. Перевіркою технічного запису судового засідання від 01.11.2024, судом апеляційної інстанції встановлено, що прокурором було оголошено зміст обвинувального акта, після чого на запитання судді: чи отримав обвинувачений пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, чи зрозуміла йому суть обвинувачення, чи визнає він вину, ОСОБА_7 відповів, що пам`ятку отримав, суть обвинувачення зрозуміла, вину визнає повністю. Прокурором висловлено думку щодо можливості здійснювати судове провадження в порядку, визначеному частиною 3 статті 349 КПК України. У зв`язку із наведеним, головуючий запитав у обвинуваченого ОСОБА_7 чи погоджується останній щоб його допитали, дослідили характеризуючі матеріали та не досліджували інші докази, на що обвинувачений погодився, підтвердив, що його позиція добровільна. Судом роз`яснено, що у випадку затвердження такого порядку дослідження доказів, обвинувачений матиме право на оскарження вироку лише в частині призначеного покарання, на що обвинувачений відповів, що йому це зрозуміло. Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 не заперечувала проти такого порядку дослідження доказів. Під час допиту обвинуваченого, ОСОБА_7 пояснив, що до нього прийшли друзі, дали щось покурити, потім прийшли співробітники. На уточнюючі питання прокурора щодо дати вчинення кримінального правопорушення, яка вказана в обвинувальному акті, ОСОБА_7 відповів, що дата вказана правильно. Повідомив, що до нього прийшли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , квартира належить його мамі, підтвердив, що вони палили мабуть коноплю за допомогою баклажки. На уточнююче питання захисника, обвинувачений відповів, що вину визнає повністю, розкаюється. З наведеного вбачається, що обвинувачений відповідав на чітко поставлені йому питання як головуючого, так і прокурора та захисника, а тому підстав вважати, що через поганий зв`язок він не надавав згоди на розгляд кримінального провадження в порядку частини 3 статті 349 КПК України, судом апеляційної інстанції не встановлено. Відповідно до звукозапису судового засідання від 01.11.2024 обвинувачений вину визнав у повному обсязі. У судовому засіданні 19.11.2024 ОСОБА_7 було надано можливість виступити в судових дебатах та з останнім словом, на що останній відповів, що не знає, що сказати. Обвинувачений під час судового засідання 01.11.2024 не заперечував пред`явленого йому обвинувачення, підтвердив, що в квартирі, в якій він проживає його знайомі вживали наркотичний засіб, кілька разів у відповідь на питання суду та його захисника повідомив, що вину визнає повністю. Інших обставин, за яких його знайомі опинилися в його квартирі ОСОБА_7 суду не повідомляв та не заперечував того факту, що ці особи, про яких зазначено в обвинувальному акті, вживали наркотичний засіб в його квартирі. Крім того, обвинувачений ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не повідомив, що він будь-яким чином заперечував проти знаходження цих осіб в його квартирі та проти того, щоб вони вживали наркотичний засіб у його помешканні. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було порушено вимог частини 3 статті 349 КПК України, обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції підтверджував обставини, викладені в обвинувальному акті, вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнавав, пояснив, що ставлення до злочину погане. Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав вважати, що ОСОБА_7 у своїх показаннях, наданих суду першої інстанції, спростував чи заперечив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, як про це він зазначає в апеляційній скарзі. Колегія суддів вважає, що під час розгляду даного кримінального провадження у суді першої інстанції ОСОБА_7 , який мав кваліфікованого захисника, жодним чином не був обмежений у можливості реалізації своїх процесуальних прав, заперечувати проти пред`явленого обвинувачення, не визнавати вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, у тому числі, шляхом подання відповідних клопотань чи заяв про зміну обсягу та порядку дослідження доказів як ним особисто, так і через його захисника. Проте такими правами обвинувачений не скористався. У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суд м. Харкова від 20 листопада 2024 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, у той самий строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Головуючий:

Судді: