УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2025 слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000024 від 14.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

16.01.2025 старший слідчий СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням, яке належним чином погоджене з прокурором про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивує тим, що досудовим розслідуванням встановлено: ОСОБА_4 , будучи судимим за вчинення умисних корисливих злочинів: вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.05.2021 за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнений 20 лютого 2024 року по відбуттю покарання, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний корисливий злочин; 12.11.2024 Володимир - Волинським міським судом за ст. 162 ч. 1 КК України, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим терміном на 1 рік.

Так, 14 січня 2025 року близько 18 годині ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, що діє на підставі Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», з наступними змінами, шляхом пошкодження віконної шиби, проник всередину будинок АДРЕСА_1 де застосувавши насильство до ОСОБА_5 , що полягало у нанесенні ударів руками по обличчі і тулубі потерпілої, внаслідок чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді синців тулуба та правої руки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та в подальшому повторно, відкрито заволодів продуктами харчування, а саме : однією пляшкою олії «Олейна» рафінована, ємкістю 1л. вартістю 50 грн., 5 кг. картоплі вартістю 150 грн., 0.5 кг моркви вартістю 10 грн., 0.5кг. цибулі вартістю 15 грн., 5 курячих яєць вартістю 35 грн. та один брусок мила вартістю 20 грн., які належать ОСОБА_5 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 280 грн.

14.01.2025 в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 було затримано й під час огляду особи було вилучено взуття - одну пару кросівок сіро-білого кольору з надписом «adidas»ТКО ЕQТ, в які останній був одягнутий на момент вчинення злочину та котрі були вилучені та поміщенні в сейф-пакет RАWО 158735.

Слідча в судове засідання не з`явилась подала клопотання про розгляд клопотання без її участі, клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Власник майна в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 КПК, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Таким чином, вилучені речі, які мають значення речового доказу у кримінальному провадженні № 0000024 від 14.01.2025, оскільки можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому є достатні підстави вважати, що відповідають критеріям, зазначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України.

Враховуючи позицію учасників справи, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по них, приходжу до висновку, що клопотання підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі його сліди вчинення кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вилучені речі, які зазначені слідчою у клопотанні в розумінні ч. 1 ст. 98 КПК України є речовими доказами, правовий режим зберігання яких регламентується ст. 100 КПК України.

Згідно з ч.1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у тому числі у реалізації права на збирання речових доказів.

Арешт майна, яке має ознаки речового доказу, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі його сліди вчинення кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи те, що виявлене та вилучене майно має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки воно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому виникла необхідність у накладенні на нього арешту з метою його збереження.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання старшого слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на на вилучену одну пару кросівок, сіро-білого кольору з надписом «adidas» ТКО ЕQТ котрі поміщено до сейф-пакету пакету RАWО 158735 та які належать ОСОБА_4 , із забороною розпорядження, відчуження та користування ними.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Арешт майна є тимчасовим, до скасування у встановленому КПК України порядку заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.174 ч.1 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її постановлення.

Суддя ОСОБА_6