Провадження: № 11-кп/824/3897/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України
У Х В А Л А

10 квітня 2025 року суддя-доповідач - суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_2 , отримавши апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_3 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня 2025 року стосовно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 120 241 051 000 020 98 від 20 листопада 2024 року -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 03.03.2025 ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 до покарання у виді штрафу у розмірі 1.000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17.000 гривень, за ч. 2 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 2.500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 42.500 гривень, на за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ст. 70 КК України призначене остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 2.500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 42.500 гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

У провадженні вирішена доля речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_3 /прокурор подав апеляційну скаргу.

Передбачені ст. 395 КПК України порядок та строк подачі апеляційної скарги прокурором дотримані.

Заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 393 КПК України та приписів ч. 4 ст. 36 КПК України, має право на подачу апеляційної скарги.

Виходячи з положень п. 1 ч. 1 ст. 392 КПК України, вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 03.03.2025 стосовно ОСОБА_4 може бути оскаржений, крім випадків, передбачених ст. 394 КПК України.

У свою чергу, на підставі ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.

Як видно з апеляційної скарги прокурора, він просить:

"В ході апеляційного розгляду дослідити матеріали кримінального провадження щодо обставин виявлення та вилучення психотропних речовин, а також допитати ОСОБА_4 з цього приводу.

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 03.03.2025 стосовно ОСОБА_4 змінити в частині кримінальної кваліфікації діяння та скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким виключити з кваліфікації дій ОСОБА_4 ч. 1 ст. 309 КК України, призначення покарання за цією правовою нормою та ч. 1 ст. 70 КК України. Призначити ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 309 КК України призначенням у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін".

Про недотримання судом першої інстанції положень ч. 3 ст. 349 КПК України в апеляційній скарзі прокурора питання не поставлено, як і не приведено того, у який спосіб шляхом зміни вироку незаконне придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту 20.11.2024 - амфетаміну загальною масою 1,310 г. та метамфетаміну загальною масою 0,002 г., що кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 309 КК України, обставини чого визнані судом доведеними, - підпадає під кваліфікацію за ч. 2 ст. 309 КК України, як випливає зі змісту апеляційної скарги прокурора, який вважав щодо цих психотропних речовин зайвою кваліфікацію за ч. 1 ст. 309 КК України.

Є незрозумілим і те, як без дослідження матеріалів кримінального провадження судом першої на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, має на це право суд апеляційної інстанції у порядку ч. 3 ст. 404 КПК України.

Як випливає з приписів п. 4 ч. 2 ст. 396 КПК України, в апеляційній скарзі повинні бути викладені вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, відповідно до норми ч. 1 ст. 407 КПК України, та їх обґрунтування з зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Дані вимоги прокурором ОСОБА_3 також не дотримані, бо прокурор в апеляційні скарзі просить вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 03.03.2025 стосовно ОСОБА_4 змінити в частині кримінальної кваліфікації діяння та одночасно скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, тоді як, за положеннями ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити вирок або ухвалу без змін;

2) змінити вирок або ухвалу;

3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;

4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу;

5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження;

6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції,

тобто одночасна зміна та скасування вироку суду в судовому рішенні - не допускається.

Є узагальнюючим посилання прокурора в апеляційній скарзі на неправильне, на його думку, застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, бо скасування або зміна вироку за цих приписів допускається через:

1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню;

2) застосування закону, який не підлягає застосуванню;

3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту;

4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, як випливає з приписів ч. 1 ст. 413 КПК України.

За підсумками слід визнати, що апеляційна скарга заступника прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 містить такі недоліки, які перешкоджають відкриттю провадження, адже суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги за приписами ч. 1 ст. 404 КПК України за наданими йому цим Кодексом повноваженнями, як випливає з норми ч. 3 ст. 26 КПК України, які виключають за власним розсудом вирішувати питання, що не знайшли свого відтворення/неправильно відтворені в апеляційній скарзі чи самостійно обирати процесуальні шляхи вирішення апеляційних вимог прокурора, а тому апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_3 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 03.03.2025 стосовно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 120 241 051 000 020 98 від 20.11.2024 необхідно залишити без руху та надати прокурору достатній строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 398, 399 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_3 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня 2025 року стосовно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 120 241 051 000 020 98 від 20 листопада 2024 року - залишити без руху.

Встановити прокурору строк для усунення недоліків апеляційної скарги терміном в 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали направити заступнику керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_2