Справа № 133/971/24
Провадження №1-кп/132/157/25
Вирок

Іменем України

25 лютого 2025 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000585 від 15 листопада 2023 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вівсяники Козятинського району Вінницької області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.361 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 - 23 серпня 2022 року о 12год.41хв., перебуваючи за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у своєї рідної матері ОСОБА_7 попросив належний їй мобільний телефон (невстановленої органом досудового розслідування марки та моделі), в якому знаходилися сім-картки операторів мобільного зв`язку: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , для здійснення телефонних дзвінків з особистих питань. Отримавши доступ до вказаного телефону, ОСОБА_6 виявив на ньому встановлений мобільний додаток «Приват24», який згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», є програмно технічним комплексом, та відповідно до положень Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», є інформаційною (автоматизованою) системою, призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками АТ «ПриватБанк» у режимі реального часу (інтернет-банкінгу), в тому числі електронними платежами та банківськими переказами, обліковий запис (акаунт) в якому зареєстрований на ім`я ОСОБА_7 . В цей самий момент, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел спрямований на незаконне втручання в роботу автоматизованої системи дистанційного банківського обслуговування АТ «ПриватБанк». Реалізуючи даний злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у формі витоку та блокування інформації, та бажаючи їх настання, шляхом відкриття зазначеного додатку, несанкціоновано зайшов до автоматизованої системи віддаленого доступу Mobile-банкінгу «Приват24» АТ «ПриватБанк», видавши себе за ОСОБА_7 , змінив фінансовий номер до банківської картки АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_7 , на власний мобільний номер НОМЕР_4 , тим самим втрутився в роботу автоматизованої системи віддаленого доступу Mobile-банкінгу «Приват24» АТ «ПриватБанк». В подальшому, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих банківських систем застосунку віддаленого доступу Mobile-банкінгу «Приват24» АТ «ПриватБанк», який являється системою дистанційного керування банківським рахунком «Приват24» - ОСОБА_7 , в період часу з 12 грудня 2022 року по 11 листопада 2023 року здійснював неодноразові входи до платіжного застосунку «Приват24» та перекази, тим самим неодноразово втручався в роботу автоматизованої банківської системи «Приват24».

Він же, отримавши віддалений доступ через застосунок «Приват24» до банківської картки АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_7 , вирішив таємно незаконно заволодіти її грошовими коштами. Так, ОСОБА_6 в листопаді 2022 році стало відомо про зарахування його матері ОСОБА_7 соціальної виплати у вигляді пенсії по втраті годувальника в сумі 2093грн.00коп., а також виплат у вигляді пенсії по втраті годувальника за період з січня 2022 року по жовтень 2022 року у сумі 20491грн.26коп., на банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_7 . З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , будучи обізнаним, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на території України з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан, дія якого продовжена на підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану України» від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ, з 05год.30хв. 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, - 12 грудня 2022 року перебуваючи за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, пересвідчившись в тому, що ніхто за ним не спостерігає, за допомогою власного мобільного телефону марки «Xiaomi» моделі «Redmi 9», в якому за допомогою сім-карти оператора ПрАТ «ВФ Україна», з абонентським номером НОМЕР_4 , ним здійснена зміна фінансового номера і отримано віддалений доступ через застосунок «Приват24» до банківської картки АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_7 , у період часу з 12 грудня 2022 року по 18 грудня 2022 року, щоденно незаконно здійснював перерахунок грошових коштів з банківської картки ОСОБА_7 на власну банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , або здійснював купівлю електронної валюти «Parimatch», тим самим незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_7 , а саме: 12 грудня 2022 року о 18год.23хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив перерахунок грошових коштів в сумі 603грн.02коп. на свою банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 ; 13 грудня 2022 року о 19год.41хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив перерахунок грошових коштів в сумі 502грн.51коп. на свою банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 ; 14 грудня 2022 року о 17год.24хв. та о 18год.04коп. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив перерахунок грошових коштів двома транзакціями по 203грн.02коп. кожна, на загальну суму 406грн.04коп. на свою банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 ; 15 грудня 2022 року о 16год.20хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив перерахунок грошових коштів двома транзакціями по 203грн.02коп. кожна, на загальну суму 406грн.04коп. на свою банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 ; 15 грудня 2022 року о 17год.34хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 300грн.00коп.; 15 грудня 2022 року о 17год.59хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 500грн.00коп.; 16 грудня 2022 року о 08год.10хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 200грн.00коп.; 16 грудня 2022 року о 12год.22хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 300грн.00коп.; 16 грудня 2022 року о 14год.01хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 300грн.00коп.; 16 грудня 2022 року о 17год.21хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 400грн.00коп.; 17 грудня 2022 року о 14год.04хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 500грн.00коп.; 17 грудня 2022 року о 15год.01хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 500грн.00коп.; 17 грудня 2022 року о 16год.40хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 500грн.00коп.; 17 грудня 2022 року о 21год.03хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 1000грн.00коп.; 18 грудня 2022 року о 11год.13хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 970грн.00коп. Після таємного викрадення зазначених грошових коштів, ОСОБА_6 видалив з власного мобільного телефону марки «Xiaomi» моделі «Redmi 9», з сім-карткою оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_4 , застосунок «Приват24», із прив`язкою до банківської картки АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 . Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 7184грн.59коп.

Він же, 10 лютого 2023 року, знаючи про щомісячне зарахування його матері ОСОБА_7 соціальних виплат у вигляді пенсії по втраті годувальника в сумі 2093грн.00коп., які нараховуються до 12 числа кожного наступного місяця, на банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_7 , у зв`язку із чим, у нього повторно виник злочинний умисел на таємне незаконне заволодіння вказаними грошовими коштами. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , будучи обізнаним, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на території України з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан, дія якого продовжена на підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану України» від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ, з 05год.30хв. 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, - 10 лютого 2023 року, перебуваючи за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, пересвідчившись в тому, що ніхто за ним не спостерігає, за допомогою власного мобільного телефону марки «Xiaomi» моделі «Redmi 9», в якому за допомогою сім-карти оператора ПрАТ «ВФ Україна», з абонентським номером НОМЕР_4 , ним здійснена зміна фінансового номера і отримано віддалений доступ через застосунок «Приват24» до банківської картки АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_7 , у період часу з 10 лютого 2023 року по 11 лютого 2023 року, щоденно незаконно із зазначеної банківської картки здійснював купівлю електронної валюти «Parimatch», тим самим незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_7 , а саме: 10 лютого 2023 року о 20год.21хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 100грн.00коп.; 10 лютого 2023 року о 22год.26хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 600грн.00коп.; 10 лютого 2023 року о 23год.00хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 200грн.00коп.; 10 лютого 2023 року о 23год.16хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 300грн.00коп.; 11 лютого 2023 року о 00год.30хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 360грн.00коп.; 11 лютого 2023 року о 01год.13хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 500грн.00коп.; 11 лютого 2023 року о 11год.20хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 200грн.00коп.; 11 лютого 2023 року о 11год.24хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 200грн.00коп.; 11 лютого 2023 року о 12год.27хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Parimatch» на суму 500грн.00коп. Після таємного викрадення зазначених грошових коштів, ОСОБА_6 видалив з власного мобільного телефону марки «Xiaomi» моделі «Redmi 9», з сім-карткою оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_4 , застосунок «Приват24», із прив`язкою до банківської картки АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 . Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2960грн.00коп.

Він же, 17 серпня 2023 року, знаючи про щомісячне зарахування його матері ОСОБА_7 соціальних виплат у вигляді пенсії по втраті годувальника в сумі 2093грн.00коп., які нараховуються до 12 числа кожного наступного місяця, на банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_7 , у зв`язку із чим, у нього повторно виник злочинний умисел на таємне незаконне заволодіння вказаними грошовими коштами. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , будучи обізнаним, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на території України з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан, дія якого продовжена на підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану України» від 01 травня 2023 року № 254/2023, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ, з 05год.30хв. 20 травня 2023 року строком на 90 діб, - 17 серпня 2023 року, перебуваючи за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, пересвідчившись в тому, що ніхто за ним не спостерігає, за допомогою власного мобільного телефону марки «Xiaomi» моделі «Redmi 9», в якому за допомогою сім-карти оператора ПрАТ «ВФ Україна», з абонентським номером НОМЕР_4 , ним здійснена зміна фінансового номера і отримано віддалений доступ через застосунок «Приват24» до банківської картки АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_7 , у період часу з 19 серпня 2023 року по 23 серпня 2023 року, щоденно незаконно із зазначеної банківської картки здійснював купівлю електронної валюти «Favbet», тим самим незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_7 , а саме: 19 серпня 2023 року о 14год.08хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Favbet» на суму 200грн.00коп.; 19 серпня 2023 року о 14год.13хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Favbet» на суму 500грн.00коп.; 19 серпня 2023 року о 14год.35хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Favbet» на суму 535грн.00коп.; 23 серпня 2023 року о 18год.36хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Favbet» на суму 500грн.00коп.; 23 серпня 2023 року о 19год.10хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Favbet» на суму 450грн.00коп.; 23 серпня 2023 року о 19год.16хв. ОСОБА_6 з банківської картки ОСОБА_7 здійснив купівлю електронної валюти «Favbet» на суму 1000грн.00коп. Після таємного викрадення зазначених грошових коштів, ОСОБА_6 видалив з власного мобільного телефону марки «Xiaomi» моделі «Redmi 9», з сім-карткою оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_4 , застосунок «Приват24», із прив`язкою до банківської картки АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 . Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 3185грн.00коп.

Він же, 16 вересня 2023 року знаючи про зарахування орендної плати за користування земельною часткою (паєм) в сумі 8400грн.00коп., до 15 вересня 2023 року, маючи умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, діючи повторно, поза волею ОСОБА_7 , яка добровільно передала йому свою банківську картку та пін-код користувача АТ «Райффайзен Банк» № НОМЕР_6 , здійснюючи свій злочинний намір, отримавши доступ до вказаної картки, з банкомату, розташованого за адресою: Вінницька область, Липовецький район, селище Турбів, вулиця Маяковського, будинок № 6, який належить АТ «Ощадбанк», здійснив зняття грошових коштів в сумі 7900грн.00коп., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, при цьому повідомив ОСОБА_7 про те, що грошові кошти з банкомату не знімав, таким чином ввівши в оману потерпілу, повідомивши завідомо недостовірну інформацію. Своїми злочинними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 7900грн.00коп.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, та пояснив, що 23.08.2022 року о 12год.41хв. перебуваючи за місцем свого проживання, попросив у своєї матері ОСОБА_7 належний їй мобільний телефон, для здійснення телефонних дзвінків з особистих питань. Отримавши телефон, виявив на ньому мобільний додаток «Приват24», і у нього виник умисел на втручання в його роботу. Відкривши даний додаток, зайшов в нього, та змінив фінансовий номер до банківської картки, яка належить його матері, на власний мобільний номер. Після цього, в період часу з 12.12.2022 року по 11.11.2023 року неодноразово входив до застосунку «Приват24», за допомогою якого здійснював грошові перекази. В листопаді 2022 року йому стало відомо про зарахування його матері соціальних виплат у вигляді пенсії по втраті годувальника, на її банківську картку. Він з використанням власного телефону марки «Xiaomi», в якому за допомогою сім-карти він здійснив зміну фінансового номера і отримав віддалений доступ через застосунок «Приват24» до банківської картки матері ОСОБА_7 , з якої у період часу з 12.12.2022 року по 18.12.2022 року щоденно здійснював перерахунок грошових коштів на власну банківську картку або здійснював купівлю електронної валюти «Parimatch», заволодівши в результаті цих дій сумою у розмірі 7184грн.59коп. Після цього, видалив з власного мобільного телефону застосунок «Приват24» із прив`язкою до банківської картки матері. Окрім цього, 10.02.2023 року йому стало відомо про зарахування його матері соціальних виплат у вигляді пенсії по втраті годувальника, на її банківську картку. Він з використанням власного телефону марки «Xiaomi», в якому за допомогою сім-карти він здійснив зміну фінансового номера і отримав віддалений доступ через застосунок «Приват24» до банківської картки матері ОСОБА_7 , з якої у період часу з 10.02.2023 року по 11.02.2023 року щоденно здійснював купівлю електронної валюти «Parimatch», заволодівши в результаті цих дій сумою у розмірі 2960грн.00коп. Після цього, видалив з власного мобільного телефону застосунок «Приват24» із прив`язкою до банківської картки матері. Окрім цього, 17.08.2023 року йому стало відомо про зарахування його матері соціальних виплат у вигляді пенсії по втраті годувальника, на її банківську картку. Він з використанням власного телефону марки «Xiaomi», в якому за допомогою сім-карти він здійснив зміну фінансового номера і отримав віддалений доступ через застосунок «Приват24» до банківської картки матері ОСОБА_7 , з якої у період часу з 19.08.2023 року по 23.08.2023 року щоденно здійснював купівлю електронної валюти «Favbet», заволодівши в результаті цих дій сумою у розмірі 3185грн.00коп. Після цього, видалив з власного мобільного телефону застосунок «Приват24» із прив`язкою до банківської картки матері. Також, 16.09.2023 року знаючи про зарахування орендної плати за користування земельною часткою (паєм), він шляхом зловживання довірою матері ОСОБА_7 , яка йому добровільно передала свою банківську картку та пін-код до неї, поза волею останньої, з банкомату АТ «Ощадбанк», зняв грошові кошти в сумі 7900грн.00коп., якими розпорядився на власний розсуд, при цьому сказавши матері, що грошові кошти з банкомату не знімав, ввівши її таким чином в оману.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, надавши заяву, згідно якої просила дане кримінальне провадження розглянути за її відсутності, цивільний позов заявляти не бажає, просить обвинувачену суворо не карати, претензій до нього не має.

Враховуючи те, що обвинувачена не оспорювала фактичні обставини справи і судом було встановлено, що вона правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності її позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану; ч.2 ст.190 КК України, а саме шахрайство, вчинене повторно; ч.1 ст.361 КК України, а саме несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Прокурор ОСОБА_8 у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просила визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.361 КК України, та призначити йому покарання: за ч.4 ст.185 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч.2 ст.190 КК України - 1 (один) рік позбавлення волі; за ч.1 ст.361 КК України - 1 (один) рік обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком, визначеним судом. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Суд погоджується з такою позицією прокурора, та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесені до кримінального проступку (ч.1 ст.361 КК України), нетяжкого злочину (ч.2 ст.190 КК України), та тяжкого злочину (ч.4 ст.185 КК України).

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження №0000585 від 15 листопада 2023 року, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Вівсяники Козятинського району Вінницької області, є громадянином України, має середньо-спеціальну освіту, неодружений, непрацевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 24.11.2023 року, ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, судимостей не має.

За довідкою-характеристикою № 195, виданою 17.11.2023 року Вівсяницьким старостинським округом Самгородоцької сільської ради Вінницької області, будь-якими матеріалами компрометуючого характеру відносно ОСОБА_6 старостинський округ не відає.

Як слідує з довідок, складених 24.11.2023 року Комунальним підприємством «Козятинська центральна районна лікарня» Козятинської міської ради, ОСОБА_6 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування визначено обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку, а обставиною, яка обтяжує його покарання: вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних (близьких) відносинах.

Статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18),наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 : вчинення кримінального правопорушення вперше; визнання вини особою, що вчинила кримінальне правопорушення; молодий вік цієї особи; щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних (близьких) відносинах.

Санкція частини 4 статті 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Санкція частини 2 статті 190 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Санкція частини 1 статті 361 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк.

За приписами частини 1 статті 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого рішення в цій частині.

Первинним етапом повинна бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду і розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у постанові від 19 березня 2020 року у справі № 290/932/19 зазначив, що призначення покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, означає, що суд має виходити із санкції тієї статті, за якою кваліфіковано вчинений злочин. У санкції такої статті (частини чи пункту статті) визначається один чи кілька основних видів покарання і, як правило, його межі. Всі санкції статей КК України є альтернативними або відносно визначеними. У них передбачено кілька основних, різних за своєю суворістю покарань. Суд, виходячи з принципу справедливості покарання, має застосувати більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження нею нових злочинів.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, та визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Абзацами 1, 2 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимоги статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Частиною шостою статті 368 КПК України встановлено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

А дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За змістом статті 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

За приписами статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вказані положення підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 КК України, за якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Системне тлумачення правових норм, визначених у статтях 50, 65 та 75 КК України, дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. За приписами статті 75 КК України, рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням приймається з урахуванням можливості досягнення цілей покарання.

Для застосування положень статті 75 КК України, суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, та врахувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується в тому разі, коли є відповідні умови і підстави.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст протиправної поведінки. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в головних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які перебувають на його утриманні; наскільки його ціннісні орієнтири збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого тощо.

При цьому в аспекті застосування положень статті 75 КК України, законодавець підкреслює важливість досягнення такої цілі покарання, як виправлення засудженої особи, прямо вказавши, що звільнення з випробуванням застосовується, якщо суд дійде висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, де суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, а й інші обставини справи.

В аспекті досягнення мети покарання виправлення є таким впливом покарання на свідомість особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення, що виявляється, зокрема, у внесенні коректив у її соціально-психологічні характеристики, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого в результаті застосування до нього покарання відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення і засудження вчиненої суспільно небезпечної дії та своєї винуватості.

З урахуванням наведеного, враховуючи характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; особи обвинуваченого ОСОБА_6 та способу його життя, беручи до уваги наявність декількох обставин, які пом`якшують його покарання, суд прийшов до висновку, що вищезазначені судом обставини у їх сукупності не свідчать про ОСОБА_6 , як про особу, яка схильна до продовження злочинної діяльності, та не свідчать про неможливість звільнення його від покарання з випробуванням.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, а тому приймає рішення про звільнення від відбування остаточного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 3 (три) роки, та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України.

При визначенні даного покарання, судом враховано, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (абзац п`ятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення).

Такий висновок узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, заява № 10249/03) (рішення Конституційного Суду від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011).

З урахуванням вищенаведеного, визначене даним вироком покарання, відповідає принципам справедливості.

Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов потерпілою особою не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.361 КК України та призначити йому покарання у виді:

-за ч.4 ст.185 КК України - 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.190 КК України - 1 (одного) року позбавлення волі;

-за ч.1 ст.361 КК України - 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 25 лютого 2025 року.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя