ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2025 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя Запорізької області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , з професійно-технічною освітою, працюючого ПАТ «Запоріжсталь» вогнетривником, не одруженого, який на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України,
ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок за таких обставин.
01.05.2023 приблизно о 17:00 годині, ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік від відділення «Нової Пошти» № 20, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, б. 48, в ході словесного конфлікту з ОСОБА_4 , що виник на ґрунті раптових неприязних відносин, діючи з прямим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому два удари кулаком правої руки в ліву сторону скроне-щічну ділянку, чим відповідно до висновку експерта № 715п від 18.05.2023 спричинив забій м`яких тканин лівої скроне-щічної-величної ділянки, що кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.
У пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину не визнав і пояснив, що 01.05.2023 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 їхав в автомобілі додому. Біля відділення «Нової пошті» по вул. Патріотичній на його смугу руху несподівано виїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_4 . Він зупинився, почав ОСОБА_4 сигналити, але той продовжував їхати на нього. Тоді він вийшов з автомобіля, підійшов до автомобіля ОСОБА_4 , склав йому бокове дзеркало, повернувся та сів до свого автомобіля. ОСОБА_4 вийшов зі свого автомобіля, підійшов до автомобіля ОСОБА_5 та витягнув його з автомобіля. Ці дії він розцінив як реальну загрозу. Потім почалася штовханина між ними, яка переросла у бійку та вони впали за тротуар. Після чого він наніс ОСОБА_4 два удари правою рукою в ліву частину обличчя. Потім вибігли працівники «Нової пошти» та розтягли їх. ОСОБА_4 пішов у свою машину, взяв викрутку та почав нею розмахувати. Йому також були заподіяні тілесні ушкодження.
Оскільки обвинувачений не визнав обставини, які викладені в обвинувальному акті, судом було ухвалено досліджувати обставини по справі та здійснити перевірку їх доказами у повному обсязі.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що він доставляє посилки у «Нову пошту». 01.05.2023 він приїхав до відділення № 20, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, б. 48. Автомобіль під керуванням ОСОБА_5 став йому заважати закінчити зупинку. Потім обвинувачений вийшов з автомобіля, вдарив автомобіль ОСОБА_4 , зламав дзеркало, ударив його в голову, кинув на землю та наніс руками та ногами декілька ударів по голові. Внаслідок вказаного злочину він проходив лікування, зазнав матеріальної та моральної шкоди. На задоволенні цивільного позову та на суворому покаранні відносно ОСОБА_5 наполягає.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він працював керівником відділення «Нової пошти» № 20 у м.Запоріжжі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, б. 48. 01.05.2023 він та його колеги ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували на робочих містах. Вони почули сигнали автомобіля і ОСОБА_9 повідомив йому, що їхнього водія б`ють. Вони вибігли на вулицю, спочатку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , потім він. Побачив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 стоять. ОСОБА_9 став між ними. В цей час ОСОБА_5 намагався ударити ногою ОСОБА_4 . Після того, як ОСОБА_4 сказав, що від ОСОБА_5 пахне алкоголем, той швидко уїхав. На місці події також перебувала дружина ОСОБА_5 , яка намагалася його зупинити.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає разом з ОСОБА_5 01.05.2023 їхали до дому. На зустріч їм на їхню полосу руху виїхав автомобіль «Нової пошти». ОСОБА_5 пішов до цього вантажного автомобіля та почав висловлювати претензії водію. Потерпілий вийшов з автомобіля і почалася бійка, під час якої вони обидва падали. Потім вибігли працівники «Нової пошти» і розтягли їх. ОСОБА_5 скаржився на болі в животі та в ребрах. Вони поїхали в лікарню, де у нього виявили тілесні ушкодження у грудній клітині.
Вина обвинуваченого у інкримінованому йому кримінальному проступку підтверджується зібраними під час досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні такими доказами.
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 03.05.2023, проведеного за участі потерпілого ОСОБА_4 , з доданим відеозаписом даної слідчої дії, потерпілий розповів та показав, як ОСОБА_5 наносив йому удари в скроневу ділянку обличчя.
Під час судового розгляду судом досліджений DVD-R диск з відеозаписом події 01.05.2023. На відеозапису видно, як ОСОБА_4 падає на землю, а ОСОБА_5 нахилившись, наносить йому правою рукою два удари в ліву частину обличчя і удар ногою у тулуб.
Згідно з висновком експерта № 715п від 18.05.2023: «При огляді 02.05.2023 р у гр. ОСОБА_4 , 1965 р. н. виявлені синці лівої верхньої кінцівки та множинні садна нижніх кінцівок а також забій м`яких тканин лівої скроне - щічно - величної ділянки.
Ушкодження утворились внаслідок дії тупих предметів (предмету), індивідуальні характеристики яких в ушкодженнях не відобразились в термін, що не суперечить зазначеному освідуваним та в постанові і кваліфікуються як легкі тілесні (згідно п. 2.3.2 б/ «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6).
За медичними відомостями при обстеженні встановлений діагноз «забій лівого плеча» та «забій грудної клітки», проте зазначений діагноз встановлений на основі суб`єктивних факторів і не підтверджений об`єктивно, тому згідно п. 4.6 вище зазначених правил не враховується. Скарги освідуваного зумовлені наявністю (згідно медичних відомостей) хронічних дистрофічних змін суглобів.
Надати об`єктивну експертну оцінку наявності та кваліфікації виявлених змін з боку органів зору можливо не раніш, як через три місяці з моменту заподіяння травми за умови консультації офтальмолога за місцем мешкання.
За локалізацією та механізмом утворення ушкодження не суперечать обставинам, про які зазначив освідуваний, проте порівняти кількість травматичних дій та виявлених ушкоджень не є можливим, тому що кількість травматичних впливів останнім при огляді зазначена приблизно».
12.05.2023 ОСОБА_4 впізнав по фотознімкам ОСОБА_5 , як особу, яка нанесла йому тілесні ушкодження.
До показів обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні про те, що саме ОСОБА_4 почав конфлікт, суд ставиться критично та вважає їх способом захисту від обвинувачення.
Так, ОСОБА_5 заявив, що ОСОБА_4 напав на нього та витягнув з автомобіля.
Ці покази спростовуються поясненнями, як потерпілого, так й свідка ОСОБА_7 , які пояснили, що саме ОСОБА_5 підійшов до автомобіля ОСОБА_4 та почав висловлювати йому свої претензії. Після чого почалася бійка.
Обвинувачений вважає, що він діяв в межах необхідної оборони, тому в його діях відсутній склад кримінального правопорушення.
Аналізуючи норми ст. 36 КК України, суд приходить до таких висновків.
Право на необхідну оборону виникає лише за певних умов у їх сукупності, а саме: 1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: прав та інтересів особи, яка захищається; прав та інтересів іншої особи; суспільних інтересів; інтересів держави; 2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачена Кримінальним кодексом; 3) необхідна оборона має бути своєчасною; 4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається; 5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає; 6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
У судовому засіданні не встановлено вище вказану сукупність умов необхідної оборони, оскільки встановити, чи дійсно наносились потерпілим обвинуваченому якісь тілесні ушкодження, є неможливим.
Так, згідно особистих свідчень обвинуваченого, ОСОБА_5 звертався за медичною допомогою 03.05.2023 року, на підтвердження чого надав медичні документи: заключення лікаря травматолога від 03.05.2023, з якого слідує, що ОСОБА_5 отримав забій грудної клітини справа 01.05.2023, медичний висновок про тимчасову непрацездатність з 03.05.2023 по 05.05.2023, медичні призначення та консультації лікаря від 15.05.2023, 07.06.2023, 21.07.2023, що, на думку сторони захисту, підтверджує тривалість лікування та реабілітації через отримані 01.05.2023 року.
Втім обвинувачений не проходив судово-медичну експертизу з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень, ступені тяжкості та причинно-наслідкового зв`язку між зазначеним діянням та наслідками, крім того у заключенні лікаря травматолога від 03.05.2023, де записано, що ОСОБА_5 отримав забій грудної клітини справа 01.05.2023, зазначено в графі «скарги», отже зафіксовано зі слів самого ОСОБА_5 , до того ж, суд погоджується з доводами прокурора, що надані медичні документи це фотокопії, не є оригіналами, які не завірені належним чином.
Також, щоб встановити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема, місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їх фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Судом встановлено, що події відбувалися в освітленому місці, потерпілий не ніс загрози життю та здоров`ю обвинуваченому, органом досудового розслідування та в ході судового розгляду не встановлено, що у потерпілого були будь які предмети, які могли би бути застосовані ним для нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченому, крім того, після скоєного обвинувачений покинув місце скоєння злочину. Відсутність наміру на надання будь-якої допомоги, в тому числі і спеціалізованої медичної, для чого необхідно було б викликати бригаду «швидкої» медичної допомоги, свідчить про його небажання надати будь-яку допомогу потерпілому, та говорить лише про наявність єдиного умислу та дій, направлених саме на спричинення тілесних ушкоджень.
Стан необхідної оборони виникає як у момент вчинення суспільно небезпечного посягання, так і в разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Проаналізувавши ситуацію, що передувала завданню тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 , суд дійшов висновку щодо відсутності в обстановці, яка склалася між потерпілим та обвинуваченим реальної загрози життю останньому, оскільки не відбулося такого посягання, яке б викликало у нього невідкладну необхідність заподіяти потерпілому шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення посягання.
Отже у ході судового розгляду не було здобуто даних про те, що ОСОБА_5 діяв у стані необхідної оборони.
Суд вважає, що стороною обвинувачення повністю доведено обставину спричинення ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .
Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений раніше не судимий, працює, має постійне місце проживання, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебував.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.
Крім цього, суд враховує ставлення ОСОБА_5 до скоєного, зокрема те, що останній не розкаявся та в достатній мірі належних висновків щодо вчинених ним протиправних дій не зробив, суд прийшов до висновку, що з метою захисту інтересів суспільства, потерпілого, виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень, обвинуваченому необхідно призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт. Перешкод у призначенні вказаного виду покарання, передбачених ст. 56 КК України судом не встановлено.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання є справедливим, співмірним в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Конвенції, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета і невідворотність покарання.
Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету: покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.
Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до вимог статті 129 цього Кодексу, за результатами розгляду позову суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 1 ст. 129 КПК України встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до п.9 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно із ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила.
За приписами ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В обґрунтування розміру матеріальної шкоди позивач зазначив, що у нього були виявлені забій м`яких тканин та набряки в місцях ударів, пошкодження сітківки правого ока. Відшарування сітківки та астигматизм правого ока були прооперовані. Також були пошкоджені окуляри, телефон, одяг, сумка, дзеркало автомобіля. Він витрачав кошти на лікування.
В результаті протиправних дій обвинуваченого потерпілому була завдана моральна шкода також спричиненням болю та тілесних ушкоджень. Він був змушений докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав та лікування.
Згідно з висновком УЗД від 10.05.2023 у ОСОБА_4 виявлені ознаки остеопароза лівого плечового суглобу та акроміально-ключичного зчленування 1-2 ст., ознаки хондромаляції, дегенеративно-дистрофічних змін суглобного хряща, тендинопатії ротаторної манжети правого плечового суглобу, синовіту, бурситу, часткового пошкодження надостної м`язи зліва, ентезопатії підлопаткової м`язи, ознаки невираженого тіносиновіта довгої головки біцепса плеча.
Відповідно до консультативного висновка спеціаліста від 15.05.2023 у ОСОБА_4 виявлені незріла катаракта, ПВХРД СЗ, стан після ППЛК (2020р), міопічний астигматизм правого ока. Гіпотонія, опероване відшарування сітківки, авітрія, тампонада силіконом, артифакія, помутніння рогівки, наслідок грибкового кератиту лівого ока. ПВХРД СЗ, стан після ППКЛ (2020р), міопічний астигматизм правого ока.
До позову позивачем надані фіскальні чеки та квитанції.
Так на аркуші № 42 знаходяться 4 чеки на придбання препаратів для очей на суми 458 грн., 286 грн., 353 грн., 205 грн., чек на оплату послуг мобільного зв`язку на 180 грн. від 31.03.2023 та квитанція № 26/К3 на 30 грн. з призначенням платежу: доходи від прийому платежів.
На аркуші справи № 43 знаходяться чеки на придбання препаратів для очей на суми 325,6 грн. та 421.80 грн.
На аркуші справи № 44 знаходяться чек на 273,03 грн. за придбання термідола - нестероїдного протизапального та протиревматичного засобу від 10.02.2024 та чек на придбання препаратів для очей від 12.02.2024 на 680 грн.
На аркуші справи № 45 знаходиться чек від 12.05.2023: на 82 грн. за придбання Золопента - Препарата для лікування кислотозалежних захворювань. Інгібітора протонної помпи; на 170 грн за придбання Ібупрофен геля, який згідно з інструкцією, рекомендований застосовувати як допоміжний профілактичний засіб при дискомфорті та неприємних відчуттів у м`язах та суглобах, полегшує симптоми при травмах та забиттях. Покращує функціонування опорно рухового апарату.
На аркуші справи № 46 знаходиться чек на придбання препаратів для очей на суму 664 грн.
Під час дослідження УЗД органів черевної порожнини на предмет пошкоджень та вільної рідини від 01.05.2023 даних не виявлено.
Згідно з довідкою до акту МСЕК Серія 12 АГ № 825701 від 08.08.2023 ОСОБА_4 встановлено 3 групу інвалідності по зору.
Згідно з консультативним висновком від 11.02.2025 ОСОБА_4 рекомендовано хірургічне лікування на правому оці.
Згідно з ч.ч.1, 5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до висновку експертизи за матеріалами справи № 2163/к від 21.11.2023: «Враховуючи дані медичних відомостей, виявлені зміни органів зору зумовлені хронічною патологією та не мають травматичного генезу».
Тому лікування правого ока ОСОБА_4 не знаходиться у причинному зв`язку з даним кримінальним правопорушенням.
Надані позивачем докази стосуються лікування очей, шлунку, запалення суглобів. Жоден з них не стосується лікування пошкоджень, отриманих внаслідок кримінального правопорушення.
Також позивачем не доведено пошкодження його майна.
Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з такого.
Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Суд вважає, що потерпілий зазнав шкоди здоров`ю, як фізичної так і психологічної, відчув негативні емоції, стрес, викликані протиправними діями обвинуваченого, які досягли рівня страждання у розумінні ст. 23 ЦК України, що свідчить про завдання моральної шкоди.
При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить з засад розумності та справедливості, а також враховує конкретні обставини справи, та вважає необхідним стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого компенсацію заподіяння йому моральної шкоди розміром 10 000 грн.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 368-374 КПК України, суд,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк в 180 (сто вісімдесят) годин.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду розміром 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом слідчої дії слідчого експерименту від 03.05.2023, долучений до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах судового провадження;
диск DVD-R без серійного номеру, на який поміщено 2 відеозаписи з бійкою, яка відбулась 01.05.2023, долучений до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах судового провадження.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не обирати.
Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду, а засудженим в той же термін, з дня вручення його копії судового рішення.

Копії вироку негайно після його проголошення надати прокурору та обвинуваченому.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1