Дата документу 18.02.2025
Справа № 334/7237/24
Провадження № 1-кп/334/318/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001167 від 12.06.2024 року у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

встановив:

В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КПК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_5 . Прокурор зазначає, що продовжувати існувати ризики передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 9 до 12 років з конфіскацією майна. У обвинуваченої відсутнє постійне джерело доходу та стійкі соціальні зв`язки. оскільки остання мешкає самостійно з малолітньою дитиною, з батьком якої розлучена. Обвинувачена може покинути територію України з метою подальшого ігнорування покладених на неї обов`язків та задля уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. Обвинувачена, хоча є особою, раніше не судимою та має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштована та обвинувачується у занятті діяльністю пов`язаною із збутом психотропних речовин, від якої отримує незаконний дохід. У зв`язку з цим існує ризик, що не маючи законних джерел доходу, обвинувачена продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення. Інші більш м`які запобіжні заходи не можуть гарантувати належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Захисник проти клопотання заперечував, у судовому засіданні подав письмові заперечення на клопотання прокурора. Також, захисник зазначив, що підозра необґрунтована, під час судового розгляду встановлені численні порушення КПК України про приведені до судового розслідування. Підстави, які існували на час обрання запобіжного заходу наразі змінилися. Вважає, аргументи прокурора безпідставними, оскільки багато людей наразі втратили роботу та не працюють, а відсутність родичів не провина обвинуваченої.

Крім того, до клопотання захисник надав дві заяви від осіб, які надали згоду бути поручителями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала свого захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченій переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке законом віднесено до тяжких злочинів та за вчинення яких КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі від 9 до 12 років з конфіскацією майна, що само по собі містить ризики того, що обвинувачена може переховуватися від суду з метою ухилення від відбуття такого суворого покарання у випадку, якщо воно буде призначено.

Обвинувачена має постійне місце проживання, має на утриманні малолітню дитину, раніше не засуджена, позитивно характеризується за місцем проживання. Разом з тим, вона не працює, немає законного джерела доходу, жодних доказів, що обвинувачена має будь-який дохід суду не надано.

Обвставини викладені у письмових запереченнях захисником, потребують від суду надання оцінки доказам у справі, що є неприйнятним до ухвалення вироку.

Також, до суду було подані заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які виявили бажання взяти під особисту поруку обвинувачену та забезпечити виконання нею покладених судом обов`язків.

Судом було допитано ОСОБА_6 у судовому засіданні, яка пояснила, що ОСОБА_5 добра знайома її чоловіка, вона з нею знайома приблизно три роки. Наразі ОСОБА_6 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення неї трьох років, не працює, чоловік мобілізований до ЗСУ. ОСОБА_5 допомагала їй з дитиною, проте близькою подругою назвати не може, спілкуються 1-2 рази на місяць. ОСОБА_6 не знає чим займається обвинувачена, якимись продажами в інтернеті. Щодо цивільного чоловіка також нічого не відомо, оскільки обвинувачена мешкає сама з дитиною.

ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_5 знайомий давно, разом навчалися. Після навчання спілкувалися не часто, оскільки до війни майже сім років він постійно подорожував, мав невеликий бізнес. З обвинуваченою регулярно спілкується, приблизно раз на місяць дзвонить, також переписуються у телеграм. Про місце роботи, джерело доходу чи наявність цивільного чоловіка не знає.

Суд вважає, що вказані особи не можна визнати такими, що заслуговують на довіру. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не підтримують близьких стосунків з обвинувачено, спілкування обмежуються перепискою у соціальних мережах, яке не є регулярним. Жоден з них не зміг пояснити суду що за заробіток у інтернеті у обвинуваченої чи яке в неї джерело доходу. Більш того, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 впевнено стверджували, що обвинувачена проживає разом з дочкою, що прямо суперечить поясненням обвинуваченої та ОСОБА_8 , які у попередніх судових засіданнях стверджували що близько року мешкають разом як чоловік та дружина без реєстрацію шлюбу. Крім того, ОСОБА_8 у черговий раз подано заяву, що він, як цивільний чоловік обвинуваченої готовий взяти її під особисту поруку. Крім того, ОСОБА_6 не працює, здійснює догляд за дитиною, сподівається на допомогу обвинуваченої у цьому. ОСОБА_7 пояснив, що має невеликий бізнес.

Таким чином, суд вважає, що вказані особи не заслуговують на довіру.

Разом з тим відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи дане питання, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування та продовження такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Оцінюючи ризики, наявність яких встановлено судом, жоден із більш м`яких запобіжних заходів у даних фактичних обставинах не буде ефективним та не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тому суд не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, як таких, що недостатні для запобігання наявних ризиків та виконання обвинуваченими покладених процесуальних обов`язків.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, що є достатньою підставою для задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Підстав для зменшення суми застави суд також не вбачає.

Керуючись ст. 177, 183, 331 КПК України,

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - по 18 квітня 2025 року включно.

Визначений, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя, розмір застави залишити без змін.

Проголошення повного тексту ухвали 20.02.2025 року 15 год. 00 хв.

Ухала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1