БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/418/25
Провадження № 1-кп/730/60/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2025 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Борзнянського районного суду Чернігівської області в м. Борзні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000014 від 05.023.2025 року, з обвинувальним актом від 25.03.2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Червона Поляна Чаплинського району Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні 6 неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2024 року за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358 КК, з урахуванням ст. 79 КК, до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн., штраф не сплачено,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 згідно судового наказу за № 740/5234/18 від 08.11.2018 року Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області зобов`язаний виплачувати на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 07.11.2018 року, і до досягнення дитиною повноліття, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_4 , будучи згідно постанови Борзнянського районного суду Чернігівської області від 20.11.2023 року притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП за несплату аліментів на утримання дитини, достовірно знаючи про необхідність сплати аліментів, умисно ігноруючи рішення суду, діючи з прямим умислом, у періоди з 01.12.2023 року по 31.12.2023 року, з 01.03.2024 року по 31.05.2024 року, з 01.07.2024 року по 28.02.2025 року злісно ухилявся від сплати аліментів на користь потерпілої ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_5 .

Так, ОСОБА_4 , не маючи обмежень за станом здоров`я, тобто будучи працездатною особою, без поважних причин офіційно не працював, не вживав заходів для офіційного працевлаштування, не надавав потрібної матеріальної допомоги на утримання дитини, на попередження державних виконавців про кримінальну відповідальність не реагував, в результаті чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів у сумі 38 586 грн, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який, будучи допитаним в судовому засіданні, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав показання, підтвердив обставини його вчинення, викладені в установочній частині вироку, зокрема, в частині часу, місця та способу, щиро розкаявся у вчиненому.

Так, указав, що дійсно знає про те, що необхідно сплачувати аліменти на утримання дочки, але не в змозі це робити через те, що не має роботи, а випадкові підробітки не дозволяють йому сплачувати аліменти. Він не сплачує аліменти з 2018 року, деякий час сплачував, але потім перестав. Коли востаннє платив, вже не пам`ятає. Підробляє на будівництві, але усі кошти витрачає на нову сім`ю. Нічим не хворів, що заважало б йому працювати. До служби зайнятості не звертався, оскільки не уважав за потрібне, офіційну роботу не шукав. З дочкою ОСОБА_7 не спілкується взагалі. Востаннє її бачив дуже давно. Жодних коштів для дочки колишній дружині не передавав. Розуміє, що дитину треба утримувати, дитина хоче їсти, а також має інші потреби. Виконавча служба попереджала, що треба сплачувати аліменти, та що за їх несплату може настати кримінальна відповідальність. Розуміє, що це неправильно, йому соромно, висновки зробив.

Законний представник потерпілої в судовому засіданні пояснила, що через те, що її колишній чоловік не сплачує аліменти, вона звернулася до правоохоронних органів. Вважає, що це його має стимулювати до відповідних виплат. Уважає, що є ненормальним не утримувати свою дитину. Обвинувачений нічого не сплачує, з дочкою не спілкується, про неї забув взагалі. Через його поведінку уважає, що він заслуговує покарання у виді позбавлення волі.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення обвинувачений просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, оскільки повністю погоджується з встановленими обставинами.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за вище встановлених обставин.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 164 КК України, оскільки він вчинив злісне ухилення від сплати встановлених судовим рішенням коштів на утримання дітей (аліментів).

У даному провадженні суд провів розгляд виключно в межах пред`явленого обвинувачення прокурором.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (раніше судимий, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, стан здоров`я), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення, потерпілої щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (проступку), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 164 КК України у виді пробаційного нагляду, оскільки суд переконаний, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Обмірковуючи вид покарання суд також виходить з того, що, незважаючи на притягнення до адміністративної відповідальності, обвинувачений не бажає ставати на шлях виправлення, легковажно відноситься до сплати аліментів, жодного разу не звернувся до служби зайнятості.

Звертає на себе увагу й те, що обвинувачений у період несплати аліментів неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, що свідчить про наявність у нього коштів на пальне, а не сплата аліментів є виключно небажанням такої сплати.

Враховуючи, що засуджений не відбув покарання за попереднім вироком, тобто судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 71 КК України.

Відповідно до ст. 71 КК України та п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, то суд на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зазначена вимога має імперативний характер і унеможливлює (за умови встановлення судом таких обставин) будь-який інший порядок та правила призначення остаточного покарання.

Також, на необхідність точного визначення виду та розміру невідбутої частини основного та/або додаткового покарання за попереднім вироком при призначенні засудженому покарання за правилами ст. 71 КК України вказують і вимоги частини 4 цієї статті, згідно з якою остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин, а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК України.

Водночас за умови, що невідбута частина покарання за попереднім вироком є основним покаранням у виді штрафу, кримінально-правова норма, передбачена ч. 1 ст. 71 КК України, конкретизується нормою, визначеною у ч. 3 ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно ж до ч. 3 ст. 72 КК основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Арешт майна у кримінальному провадженні не накладався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком 2 (два) роки.

На підставі ст.ст. 71, 72 Кримінального кодексу України приєднати ОСОБА_4 невідбуте покарання за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2024 року у виді штрафу.

Остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю вироків згідно статті 71 Кримінального кодексу України призначити у виді пробаційного нагляду на строк два роки та штрафу в розмірі 1700 грн.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України призначені ОСОБА_4 покарання у виді пробаційного нагляду та штрафу виконувати самостійно.

Відповідно до ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу).

Контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на органи пробації за місцем його проживання.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду згідно з ч. 1 ст. 49-2 КВК України обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Роз`яснити засудженому наслідки ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду у вигляді притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 389 КК України.

Копію вироку надіслати до Борзнянського ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для відома.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд Чернігівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Сторони мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1