Справа № 463/6203/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/475/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2024 року про накладення арешту на майно,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою клопотання старшої слідчої відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_10 , про накладення арешту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001823 від 04.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, задоволено.

Накладено арешт на майно, яке вилучене в ході обшуку, що був проведений 22.11.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено: чорнові записи на 1 арк; обкладинка з гербом рф; Мобільний телефон марки IPhone 12 pro max imei: НОМЕР_1 ; imei2: НОМЕР_2 сірого кольору в сірому чохлі; паспорт гр. України для виїзду за кордон на і`мя ОСОБА_7 , серія НОМЕР_3 , що полягає у позбавленні права на відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2024 року, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання та повернути ОСОБА_7 вилучене майно.

Зазначає, що копію ухвали отримав 07.02.2025, яка надійшла йому на електронну адресу.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що ухвала слідчого судді прийнята з порушенням ст.ст. 84, 98, 131-132 КПК України.

Апелянт звертає увагу на те, що з наданого до суду клопотання слідчого не вбачається, які сліди або інші відомості містяться на телефоні та паспорті для виїзду за кордон, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; також не вбачається з клопотання, які обставини кримінальної події підтверджують вилучені в ході обшуку телефон та паспорт для виїзду за кордон, та які ризики існують для знищення слідів або інших відомостей при їх відсутності при знаходженні мобільного телефону та паспорта у їх власника ОСОБА_7 .

Вважає, що ухвала слідчого судді не містить посилань на доводи слідчого та прокурора про необхідність арешту майна для виконання завдання та потреб досудового розслідування.

ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_11 в судове засідання не з`явились, також адвокат ОСОБА_11 не вжив заходів щодо можливої участі в розгляді апеляційної скарги в режимі відеоконференції.

З огляду на те, що ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_11 були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання процесуальних строків, визначених кримінальним процесуальним законом, колегія суддів апеляційного суду, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливе провести апеляційний розгляд без їх участі.

Прокурор ОСОБА_8 , який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційних вимог, перевіривши матеріали судової справи, обговоривши наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та такий підлягає поновленню.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Водночас, приписами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, пункт 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Як вбачається зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0001823 від 04 червня 2024 року, слідчий визначив метою накладення арешту необхідність збереження його як речового доказу.

Водночас, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно не відповідає вимогам ст. 171 КПК України з огляду на такі обставини.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Приписами ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Поряд з тим, у контексті того, що метою накладення арешту слідчим визначено, у тому числі, необхідність збереження речового доказу, колегія суддів зауважує, що із аналізу змісту клопотання не видається можливим встановити, яке доказове значення у вказаному провадженні майна, а саме: чорнові записи на 1 арк; обкладинка з гербом рф; Мобільний телефон марки IPhone 12 pro max imei: НОМЕР_1 ; imei2: НОМЕР_2 сірого кольору в сірому чохлі; паспорт гр. України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 , серія НОМЕР_3 , яке за своєю природою не містить жодної інформаційно-доказової бази.

Відтак, клопотання слідчого містить істотні суперечності стосовно мети накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, які прокурор не зміг усунути під час апеляційного розгляду.

Частина 3 ст. 172 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя суду першої інстанції при прийнятті до розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, а тому колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є передчасною, оскільки виявлені істотні порушення вимог КПК України перешкодили прийняттю законного та обґрунтованого рішення.

Водночас, з огляду на встановлені апеляційним судом істотні порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не розглядає інші доводи апеляційної скарги представника власника майна, щодо обґрунтованості клопотання слідчого.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи встановлене, колегія суддів дійшла висновку, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали, якою клопотання про накладення арешту на майно необхідно повернути прокурору для усунення недоліків протягом сімдесяти двох годин з моменту його отримання.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

поновити адвокату ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2024 року про накладення арешту на майно скасувати.

Клопотання старшої слідчої відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділення Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001823 від 04.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України повернути прокурору Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_10 для оформлення з дотриманням вимог ст. 171 КПК України, встановивши строк сімдесят дві години з моменту отримання клопотання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4