ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5354/23

Провадження № 11-кп/820/189/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001296 від 20.09.2022, за апеляційними скаргами прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2024 стосовно обвинуваченого за ч.2 ст.369-2 КК України ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізяслав Хмельницької області, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, утриманців немає, освіта вища, адвоката Ради адвокатів Хмельницької області, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 3020,48 грн. судових витрат на залучення експертів.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 30.11.2022, у справі №757/31373/22-к - скасовано.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Як установлено судом першої інстанції 30.08.2022 працівниками поліції було складено протокол про вчинення ОСОБА_10 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 12.09.2022 р. приблизно об 11:00 год. ОСОБА_10 , зі свого мобільного телефону з номером НОМЕР_1 , зателефонував раніше незнайомому йому адвокату Ради адвокатів Хмельницької області ОСОБА_6 , який здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва №841, виданого Хмельницькою обласною КДКА 19.09.2012 р., на номер його мобільного телефону НОМЕР_2 , з приводу отримання правової допомоги під час розгляду в Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області справи про адміністративне правопорушення. Того ж дня, приблизно о 15:00 год., ОСОБА_6 та ОСОБА_10 зустрілися у м. Хмельницькому, на вул. Зарічанській. Під час цієї розмови у ОСОБА_6 виник умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_10 на суму 1500 доларів США за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме суддею Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_11 .. При цьому ОСОБА_6 сказав, що позитивне для ОСОБА_10 вирішення справи буде коштувати 1500 доларів США.

13.09.2022 приблизно о 14:30 год., ОСОБА_10 і ОСОБА_6 зустрілися неподалік приміщення Хмельницького апеляційного суду, розташованого за адресою: м. Хмельницький, площа Незалежності, 1, в автомобілі «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_6 , де ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_6 про те, що він не зміг знайти зазначеної ОСОБА_6 суми грошових коштів. Для надання ОСОБА_10 більше часу для збору необхідної суми ОСОБА_6 запропонував забезпечити відкладення розгляду справи суддею ОСОБА_11

14.09.2022 приблизно о 09:30 год., ОСОБА_6 та ОСОБА_10 зустрілися в приміщенні Хмельницького міськрайонного суду, де взяли участь у судовому розгляді справи про адміністративне правопорушення, у ході якого за клопотанням ОСОБА_6 суддя переніс розгляд справи на 26.09.2022.

20.09.2022 ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що ОСОБА_6 вчиняє злочин, схиляючи ОСОБА_10 до надання неправомірної вигоди, звернувся до Служби безпеки України із заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення та після цього діяв під контролем правоохоронних органів з метою викриття протиправної діяльності ОСОБА_6

24.09.2022 близько 15:00 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_10 зустрілися у м. Хмельницькому, де ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_6 , що він не має необхідної суми грошей і що він зможе зібрати її протягом тижня. Також просив зменшити суму грошей, на що ОСОБА_6 повідомив, що суддя йому одразу озвучив суму в розмірі 1500 доларів США; що 26.09.2022 суддя перенесе розгляд справи на тиждень і рішення по справі не буде прийматись поки ОСОБА_12 повністю не розрахується. Після цього, ОСОБА_10 передав ОСОБА_6 частину обіцяних коштів у сумі 300 доларів США.

17.10.2022 приблизно о 12:00 год., ОСОБА_6 зі свого мобільного телефону зателефонував ОСОБА_10 на номер його мобільного телефону. Під час цієї телефонної розмови ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_6 про те, що встиг зібрати лише 500 доларів США, на що ОСОБА_6 відповів, що якщо ОСОБА_10 хоче отримати бажаний результат розгляду справи, йому необхідно зібрати всю раніше озвучену суму грошей. При цьому, підкресливши, що якщо хоче - то так, якщо не хоче - то ні, таким чином покладаючи вирішення цього питання на ОСОБА_10

01.11.2022 близько 08:30 год., ОСОБА_6 та ОСОБА_10 зустрілися на вулиці, біля приміщення Хмельницького міськрайонного суду. У ході розмови ОСОБА_10 , який діяв під контролем працівників правоохоронних органів, передав ОСОБА_6 другу частину неправомірної вигоди в сумі 1200 доларів США за ухвалення суддею позитивного для ОСОБА_10 рішення у справі про адміністративне правопорушення, які ОСОБА_6 прийняв.

Отже, ОСОБА_6 умисно, з корисних мотивів, за вплив на прийняття рішення суддею Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_11 , у справі про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_10 , одержав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду для себе на загальну суму 1500 доларів США, що було еквівалентно 54852,90 грн.

При цьому, в ході зазначених розмов, ОСОБА_6 роз`яснював ОСОБА_10 правові наслідки визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП і пропонував ОСОБА_10 самому визначитись в доцільності сплати таких коштів, а на посилання ОСОБА_10 на недостатність у нього грошей рекомендував йому самостійно для себе вирішити, чи згодний він на оголошені умови, чи ні, не наполягав на продовженні співпраці.

Після цього, у той же день, 01.11.2022 р. о 09:25 год. ОСОБА_6 був затриманий працівниками поліції.

Такими умисними діями, які виразились в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурори ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , у своїх апеляційних скаргах, просять вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією майна. Посилаються на те, що суд вірно встановив наявність факту одержання ОСОБА_6 неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. Однак, твердження суду про відсутність в діях обвинуваченого факту вимагання неправомірної вигоди в ОСОБА_10 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки, суд безпідставно не взяв до уваги докази, що були досліджені судом, та містяться у протоколі про хід та результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо, відео-контроль особи від 03.11.2022, в якому зафіксована розмова ОСОБА_6 з ОСОБА_10 , що відбулася 24.09.2022, під час якої ОСОБА_6 у категоричній формі повідомив ОСОБА_10 про те, що в разі якщо останній не передасть йому обумовленої суми коштів, то він залишиться «без машини та без прав». При цьому, суд в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України не навів мотиви чому вказаний доказ не був врахований. Крім того, допитаний у судовому засідання ОСОБА_10 підтвердив, що ОСОБА_6 саме вимагав у нього гроші, а не пропонував їх сплатити за можливість уникнути адміністративної відповідальності, що також безпідставно не враховано судом. Вказані істотні порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, призвели до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 369-2 КК України, а не за ч. 3 ст. 369-2 КК України. Крім того, обираючи ОСОБА_6 покарання не пов`язане з позбавленням волі суд, не повною мірою врахував суспільну небезпечність злочинних дій обвинуваченого, а саме, вчинення ним корупційного кримінального правопорушення в умовах воєнного стану, внаслідок чого призначив покарання яке не відповідає ступеню тяжкості через м`якість. З урахуванням викладеного, на думку апелянтів, оскаржуваний вирок суду є незаконним, необґрунтованим і невмотивованим, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення через м`якість, а тому він підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку доводів апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які заперечили щодо їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку, в їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України визнав, а пред`явлене йому обвинувачення за ч. 3 ст. 369-2 КК України не визнав, посилаючись на помилковість кваліфікації. Ствердив, що жодних грошових коштів він у ОСОБА_10 не вимагав, а, роз`яснивши правові (передбачені законом та наказом Хмельницької ОВА від 26.04.2022) наслідки визнання останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, покладав усі рішення щодо доцільності сплати зазначених коштів на самого ОСОБА_10 .. При цьому визнав факт отримання від ОСОБА_10 1500 доларів США для себе за вплив на прийняття рішення суддею Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_11 , з яким він тривалий час знайомий та якому надавав юридичні послуги.

За показаннями свідка ОСОБА_10 стосовно нього був складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП і хтось із знайомих порадив йому звернутись до ОСОБА_6 , якого він раніше не знав. Своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, він не визнає, однак, боявся адміністративного стягнення, а тому просив ОСОБА_6 допомогти йому вирішити справу на його користь. ОСОБА_6 запропонував заплатити для судді 1000 доларів США, яких у нього не було і він вимушений був їх позичати. З ОСОБА_6 спілкувався 4 - 5 разів, про що саме він детально пригадати не може, як і суть самих розмов, однак, після першої бесіди, усі інші розмови ОСОБА_10 проводив під контролем працівників правоохоронних органів та під технічну фіксацію. Вважає, що обвинувачений вимагав у нього гроші, а не пропонував їх сплатити за можливість уникнути від адміністративної відповідальності, однак, у який спосіб і яким чином виглядало це вимагання він пояснити не зміг.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_11 обвинуваченого він знає понад 10 років, ОСОБА_6 колись був його представником у судових справах. Він міг спілкуватись з ОСОБА_6 у 2022. По справі ОСОБА_10 захисник ОСОБА_6 з`явився в судове засідання один раз - 01.11.2022. Під час розгляду справи він не виключає можливості спілкування з ОСОБА_6 , поза межами судового розгляду, але лише з питань, які допустимі за законом. ОСОБА_6 на нього не впливав та не міг вплинути, хоча 13.09.2022 в месенджері ОСОБА_6 написав йому, що буде просити відкласти розгляд справи, на що він відповів: «ок, хай приходить». Після завершення розгляду справи ОСОБА_10 він повідомив присутніх учасників справи, що справу закрито за відсутністю доказів, однак, у письмовій формі постанову винести не встиг, оскільки справа була вилучена працівниками правоохоронного органу.

Крім того, об`єктивно винуватість ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину підтверджується дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, зокрема даними:

-протоколу обшуку від 01.11.2022 (т. 1 а.с. 181 - 187) та протоколу огляду від 02.11.2022 (т. 2 а.с. 1 - 27), відповідно до яких підтверджується факт складання адміністративного протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_10 , згідно з яким він керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння, але відмовився від проходження медичного огляду, а також розгляд суддею Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_11 справи №686/18896/22 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_10 , за наслідками якого суддя ОСОБА_11 усно повідомив суть своєї постанови - закрити провадження у справі у зв`язку з недостатністю доказів вини ОСОБА_10 ;

-листа ОСОБА_10 від 20.09.2022 (т. 1 а.с. 154), з якого слідує факт звернення ОСОБА_10 до правоохоронних органів у зв`язку із тим, що ОСОБА_6 гарантував позитивно вирішити справу про адміністративне правопорушення, що буде коштувати йому 1500 доларів США, а при несплаті такої суми ОСОБА_10 буде притягнутий до адміністративної відповідальності. 23.09.2022 ОСОБА_10 підписана письмова згода на залучення до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій (т. 1 а.с. 161);

-протоколу огляду від 02.11.2022 р. (т. 2 а.с. 35 - 58), відповідно до якого зафіксовано телефонні контакти, у відповідні дати, ОСОБА_6 з ОСОБА_10 та ОСОБА_6 з ОСОБА_11 .. При чому, зі змісту останніх (т. 2 а.с. 54 - 57) вбачається їх тісний характер, що виходить за рамки справи ОСОБА_10 ;

-протоколу огляду та вручення грошей від 24.09.2022 (т. 2 а.с. 131 - 132) згідно з яким ОСОБА_10 надано 300 доларів США, належних ФЕУ СБУ для проведення негласної слідчої (розшукової) дії;

- протоколу про результат контролю за вчиненням злочину від 24.09.2022 (т. 2 а.с. 135), яким підтверджується передача ОСОБА_10 ОСОБА_6 цих грошей у м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 11 в автомобілі реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

- протоколу огляду та вручення грошей від 01.11.2022 (т. 2 а.с. 145 - 152) яким зафіксовано надання ОСОБА_10 1200 доларів США, належних ФЕУ СБУ для проведення негласної слідчої (розшукової) дії;

- протоколу про результат контролю за вчиненням злочину від 01.11.2022 (т. 2 а.с. 155), яким підтверджується передача ОСОБА_10 ОСОБА_6 цих грошей у м. Хмельницький, вул. Героїв Майдану, 54, після чого було проведено його фізичне затримання;

- протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 01.11.2022 (т. 1 а.с. 239 - 244) згідно з яким, 01.11.2022 о 12:35 год. поряд з приміщенням Хмельницького міськрайонного суду, одразу після одержання грошей від ОСОБА_10 , був затриманий ОСОБА_6 , який добровільно зі своєї кишені дістав та видав працівникам правоохоронних органів 1200 доларів США купюрами по 100 доларів, пояснивши, що він дійсно їх отримав від ОСОБА_10 за надання йому правової допомоги (відеозапис т. 1 а.с. 251).

З огляду на викладені обставини, доводи апелянтів про те, що вирок суду ухвалений з порушеннями ч.1 ст.94, ч.1ст.370, ч.3 ст.374 КПК України стосовно ОСОБА_6 , та що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є надуманими і спростовуються дослідженими судом доказами.

Згідно з положеннями ст.94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.

Оцінку доказам, в тому числі їх допустимості, суд, у відповідності до положень ст.89 КПК України, надає в нарадчій кімнаті, під час ухвалення судового рішення, що і було зроблено.

Упродовж розгляду справи, місцевий суд, з`ясувавши, передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмету доказування, встановив факт вчинення ОСОБА_6 вказаного злочину й обґрунтовано визнав доведеною його винуватість.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку, та на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_6 , отримані в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані, в силу ст.84 КПК України, є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які б свідчили про протилежне, та про істотне порушення судом приписів ст.94 цього Кодексу, апелянтом не наведено.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, застосовуючи вказаний стандарт доказування, в цій справі, суд обґрунтовано врахував сукупність доказів у комплексі.

Посилання сторони обвинувачення на необґрунтовану перекваліфікацію місцевим судом дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 369-2 КК України на ч. 2 ст. 369-2 КК України не знайшло свого обґрунтування, виходячи з наступного.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 органами досудового розслідування обвинувачується у тому, що у період з 12.09.2022 по 01.11.2022 він, під час зустрічей та телефонних розмов, які відбувались 12.09.2022 р., 13.09.2022, 14.09.2022, 20.09.2022, 23.09.2022, 17.10.2022, 01.11.2022 з ОСОБА_10 , відносно якого працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України, та відносно якого ОСОБА_6 здійснював функції захисника, вимагав неправомірну вигоду, яку і отримав для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави (суддю Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_11 ) в сумі 1500 доларів США, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

У постанові від 21.11.2022 Верховний Суд (справа №991/492/19) звернув увагу на особливості визначення понять вимагання та зловживання впливом у складах службових кримінальних правопорушень. Так, відповідно до примітки до ст. 354 КК України під вимаганням неправомірної вигоди необхідно розуміти вимогу про надання вигоди з погрозою вчинення дій або бездіяльності з використанням свого становища, наданих повноважень, влади, службового становища стосовно особи, яка надає неправомірну вигоду, або умисне створення умов, за яких особа вимушена надати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів. При цьому прагнення особи уникнути встановленої, тобто законної процедури вирішення питання виключає факт вимагання в неї неправомірної вигоди. Вимагання неправомірної вигоди виключається, якщо особа, що надає неправомірну вигоду, зацікавлена у незаконній, неправомірній поведінці службової особи, прагне обійти закон, установлену процедуру вирішення того чи іншого питання, досягти задоволення своїх незаконних інтересів, одержати незаконні пільги, переваги тощо.

При цьому, при кваліфікації дій винної особи за вказаною нормою, суду слід з`ясувати: 1) чи погрожувала ця особа вчиненням або не вчиненням таких дій, які можуть завдати шкоди законним правам чи інтересам іншої особи, яка пропонує, обіцяє чи надає їй неправомірну вигоду, та наскільки ці погрози для іншої особи були реальними і такими, що дійсно могли завдати шкоди її законним правам чи інтересам, або 2) чи створювала винна особа такі умови, за яких інша особа вимушена була пропонувати, обіцяти чи надати їй неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам для себе чи своїх законних інтересів.

За наявності однієї з цих двох ознак дії винної особи підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Зміст та характер дій, які полягають у вимаганні неправомірної вигоди, при кваліфікації дій особи за ч. 3 ст. 369-2 КК України мають бути зазначені в обвинувальному акті та у вироку суду.

Із досліджених судом першої інстанції відеозаписів (т. 2 а.с. 201, 222), протоколів про хід та результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо, відео-контроль особи від 03.11.2022 р. (т. 2 а.с. 133 - 196, 197 - 200, 202 - 209), протоколу про хід та результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж (т. 2 а.с. 228 - 238) слідує, що ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_10 умови, за яких можливе позитивне вирішення його справи, а саме сплатити 1500 доларів США, з`ясовував, коли ОСОБА_10 зможе зібрати необхідну суму, однак не вимагав їх сплати. Суть розмов зводилась до того, що якщо ОСОБА_10 зацікавлений у вирішенні справи, то повинен сплатити цю суму, якщо не бажає - то не потрібно. На продовженні співпраці з ОСОБА_10 ОСОБА_6 не наполягав, будь-яких погроз чи оманливих тверджень щодо наслідків визнання ОСОБА_10 винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП з метою спонукання його до сплати коштів - не висловлював.

З огляду на викладене, доводи апелянтів про те, що вказані процесуальні рішення та процесуальні дії підтверджують вимагання обвинуваченим неправомірної вигоди є помилковими.

Разом із тим, у змісті обвинувального акта не зазначено в яких саме діях ОСОБА_6 полягало вимагання неправомірної вигоди, не йдеться про висловлені обвинуваченим - ОСОБА_10 погрози вчинити або не вчинити які - не будь дії, які могли б завдати шкоди законним правам та інтересам, останнього. Не зазначено наскільки погрози були реальними для ОСОБА_10 і чи дійсно ОСОБА_6 , ураховуючи його обсяг повноважень, як захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, міг би зашкодити ОСОБА_10 .

Суд кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.369-2 КК України з кваліфікуючими ознаками: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Колегія суддів вважає правильною таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 .

На переконання колегії суддів, в даному випадку, прокурором не було доведено, що обвинувачений ОСОБА_6 вимагав неправомірну вигоду у ОСОБА_10 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.369-2 КК України.

Про це свідчать, перш за все, показання свідка ОСОБА_10 , який не зміг пригадати суті розмов, ствердив, що усі вони, окрім першої, відбувались під негласним контролем правоохоронних органів (отже, є відображені у протоколах та аудіо відеозаписах, досліджених судом), не зміг пояснити, як саме формулювалось вимагання грошей ОСОБА_6 , а тому суд розцінює таке твердження ОСОБА_10 як його суб`єктивне сприйняття змісту розмов.

Крім цього, ОСОБА_10 звернувся до ОСОБА_6 з метою уникнення від адміністративної відповідальності, розуміючи, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних речовин, а під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП в його автомобілі, (з його слів) у рюкзаці, знаходились наркотичні речовини (т. 2 а.с. 212).

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що свої висновки, в цій частині, суд мотивував лише показаннями самого обвинуваченого щодо відсутності в його діях ознаки вимагання неправомірної вигоди і лише тими доказами, які узгоджуються з показами обвинуваченого, в цій частині, то вони не можуть вважатися обґрунтованими. Адже зміст мотивувальної частини вироку свідчить про те, що суд проаналізував не лише показання самого обвинуваченого, а й детально дослідив усі без винятку докази, надані стороною обвинувачення в їх сукупності. Разом з тим, суд не встановив в них даних, які б доводили наявність в діях обвинуваченого саме складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України. Свої висновки про відсутність в діях обвинуваченого ознаки вимагання неправомірної вимоги суд, належним чином, вмотивував на підставі всебічної оцінки наданих доказів.

Не є слушними і аргументи прокурора про те, що при написанні заяви в правоохоронні органи про вчинення кримінального правопорушення заявник ОСОБА_10 вказував, що мав намір відмовитись від послуг адвоката ОСОБА_6 , однак, останній, вимагав сплати коштів, оскільки його позбавлять посвідчення на право керування транспортними засобами та самого транспортного засобу, так як таких показань свідок не давав, а зазначив, що ОСОБА_6 запропонував заплатити для судді 1000 доларів США.

Також свідок ОСОБА_10 , під час його допиту, не вказував на погрози з боку ОСОБА_6 , з приводу невиконання виплат грошових коштів. Сама по собі розмова ОСОБА_10 з ОСОБА_6 зафіксована. За результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій - аудіо, відео-контролю особи від 03.11.2022, останній, зазначає, що ніколи не бере справ, якщо їх не виграє, а також вказує, що в разі несплати обумовленої суми коштів, ОСОБА_10 залишиться без машини та без прав.

З огляду на встановлені у даному провадженні фактичні обставини така розмова ОСОБА_6 з ОСОБА_10 не може свідчити про наявність в діях обвинуваченого ознаки вимагання неправомірної вигоди.

Таким чином колегія суддів не встановила підстав вважати, що висновки суду про відсутність в діях обвинуваченого ознаки вимагання неправомірної вигоди, не відповідають фактичним обставинам справи, як про це стверджували прокурори в апеляційних скаргах.

Твердження прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_6 умисно створював умови, за яких ОСОБА_10 був вимушений надати йому неправомірну вигоду, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Сама по собі та обставина, що свідок ОСОБА_10 вважав, що обвинувачений ОСОБА_6 вимагав у нього гроші, а не пропонував їх сплатити за можливість уникнути від адміністративної відповідальності, автоматично не доводить наявності в діях обвинуваченого такої ознаки як вимагання неправомірної вигоди. Адже у даній справі не встановлено обставин, які б свідчили про вчинення або намір вчинити обвинуваченим таких дій, за яких особа не повинна була, а вимушена дати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам чи законним інтересам.

Отже, на переконання колегії суддів, прокурори, вимагаючи скасувати вирок і ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого винуватим за ч.3 ст.369-2 КК України, жодних переконливих доводів на спростування висновків суду, в цій частині, не навели. У зв`язку з чим відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог, викладених в апеляційних скаргах прокурорів.

В апеляційних скаргах містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , місцевим судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, належить до нетяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий (т. 2 а.с. 249), пенсіонер, ветеран органів внутрішніх справ (т. 2 а.с. 250), адвокат (т. 3 а.с. 1) за місцем проживання характеризується позитивно, веде тихий спосіб життя (т. 3 а.с. 4), має міцні соціальні зв`язки - одружений (т. 3 а.с. 2), проживає з дружиною та сім`єю доньки (т. 3 а.с. 4), на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває (т. 3 а.с. 7), однак, має незадовільний стан здоров`я у зв`язку із кардіологічними захворюваннями (т. 3 а.с. 8 - 16).

Обставиною, що пом`якшує ОСОБА_6 покарання судом визнано його щире каяття, що полягало у послідовному наданні повних і правдивих показань щодо дійсних обставин події, визнанні своєї винуватості за ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Обставин, які б обтяжували призначене ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції не встановлено.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, встановивши вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, та виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення йому покарання у виді штрафу, в розмірі, який перевищуватиме суму одержаної неправомірної вигоди, а саме 4000 (чотирьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 68000 грн (шістдесят вісім тисяч) гривень, оскільки саме таке покарання є справедливим та законним, визначеним у відповідності до загальних засад призначення покарання, згідно з вимогами ст. 65 КК України, зокрема, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідає меті кримінального покарання, що визначена ст. 50 КК України, - є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав вважати його занадто м`яким, на що посилаються прокурори в апеляційних скаргах, колегія суддів не знаходить.

Отже, з урахуванням наведеного, підстав для скасування вироку суду за мотивами, викладеними в апеляційних скаргах прокурорів немає.

Керуючись ст. 404, п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2024 стосовно обвинуваченого за ч.2 ст.369-2 КК України ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурорів - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2