Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/95/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 лютого 2025 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Кіровограда, голови Кіровоградського обласного благодійного фонду «Пересвіт», інваліда війни ІІІ-ї групи, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України

продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06.04.2025 року без визначення застави

інші учасники судового розгляду:

прокурор - ОСОБА_8 ,

захисник - ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження дії застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та звільнити останнього з під варти, мотивуючи тим, що слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого, не прийнято до уваги всі обставини та докази на які посилалась сторона захисту, невірно оцінені ризики, які не доведені належними доказами, не в повній мірі враховано особу підозрюваного. Так, Викладені в клопотання слідчого підстави продовження запобіжного заходу є видуманими працівниками поліції з метою імітування досудового розслідування і притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за будь-що, що відволіче його від намагань перешкодити роботі наркопритону, відносно якого працівники приховували виклики на лінію 102 з боку ОСОБА_7 , оскільки 19.07.2024 о 23:30 хвилин ОСОБА_7 зробив заяву на лінію «102», що неповнолітня ОСОБА_9 знаходиться в наркопритоні за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, ним було заявлено клопотання допитати в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілу ОСОБА_10 , однак слідчий суддя невмотивовано відмовив в задоволенні клопотання посилаючись на проведену ним оцінку доказів. Вважає, що слідчим суддею порушено право на ретельний розгляд справи і відсутність формалізму.Слідчий суддя проігнорував відсутність доказів існування будь-яких ризиків.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 в квітні 2023 року по АДРЕСА_1 , скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_10 є неповнолітньою та за рівнем розвитку та збігом тяжких життєвих обставин не могла чинити спротиву, всупереч її волі умисно повторно здійснив статевий акт природним проникненням в тіло потерпілої. Крім того, у період часу з 2023 по 2024 рік, за вказаних раніше обставин ОСОБА_7 вступив декілька разів у статевий акт із неповнолітньою ОСОБА_10 оральним проникненням в тіло потерпілої. Крім того, у період часу з 2023 по 2024 рік, за вказаних раніше обставин ОСОБА_7 вступив декілька разів у статевий акт із неповнолітньою ОСОБА_10 анальним проникненням в тіло потерпілої.

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене щодо неповнолітньої особи, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, про що 22.10.2024 йому повідомлено про підозру.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.02.2025 задоволено клопотання прокурора Кропивницької окружної прокуратури про продовження застосування підозрюваному ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000153 в межах строку досудового розслідування, по 06.04.2025 включно, без визначенням застави. Рішення слідчого судді мотивовано тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, яке відповідно статті 12 КК України належить до тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років. Відстоювання ОСОБА_7 власної правової позиції та тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винним у вчиненні злочину, є підставою для початку можливого переховування від слідства та суду та незаконного впливу на свідків, очевидців, учасників провадження. Наведені обставини переконують, що заявлений ризик та суспільна небезпека особи підозрюваного не зменшилась та виправдовує продовження тримання його під вартою. Відсутні належні об`єктивні і допустимі докази про зменшення або відсутність ризиків передбачених у пунктах 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Домашній арешт та особисте зобов`язання і порука не попередить існуючих ризиків та не забезпечить виконання обов`язків покладених на підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення ухвали суду без зміни, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання слідчого, прокурора про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, висновки суду про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 лютого 2025 року було задоволено клопотання прокурора Кропивницької окружної прокуратури в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000153 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, та продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 06.04.2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Апеляційним переглядом встановлено, що під час судового розгляду слідчий суддя достатньою мірою з`ясував дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, оскільки наведені прокурором обставини дають достатні підстави для такого висновку, а доводи захисника та твердження підозрюваного щодо необґрунтованості підозри мають характер суб`єктивної оцінки зацікавленої особи і є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу чи його продовження має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Перевіряючи обґрунтованість зазначеного клопотання, судом було враховано те, що завершити досудове розслідування у кримінальному провадженні не представляється можливим, оскільки кримінальне провадження складне за своєю суттю, та враховуючи кількість наданих для ознайомлення підозрюваному та стороні захисту матеріалів досудового розслідування, які на теперішній час тільки почали вивчатись стороною захисту, а також необхідність додаткового часу для складання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Крім того, слідчим суддею було встановлено, що ризики, які були підставою для обрання, та подальшого продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 не зменшились, а саме, можливість переховування від органу досудового розслідування або суду існує у зв`язку з тим, що останній обвинувачується у вчиненні, в тому числі, тяжкого злочину проти статевої свободи неповнолітньої особи, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років. Ризик того, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілу та свідків, з метою зміни їх показань на свою користь, існує, зокрема, і у зв`язку з тим, що останньому відомо місце їх перебування, а з врахуванням інкримінованого злочину, існує ризик того, що ОСОБА_7 зможе перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Крім того, наразі Ленінським районним судом м. Кіровограда розглядається інше кримінальне провадження, що свідчить про те, що останній схильний до вчинення кримінальних правопорушень.

Таким чином, суд обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора, оскільки продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним і спрямованим саме на запобігання встановленим ризикам.

Така позиція суду першої інстанції цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії»).

Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання під вартою, колегія суддів враховує, що останній небезпідставно підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який у разі доведення вини останнього, передбачено суворе покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, що, на думку колегії суддів, дозволяє ґрунтовно припускати, що останній може спрямувати свої дії на перешкоджання слідству шляхом реалізації встановлених ризиків.

Більш того, згідно матеріалів клопотання, ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні був оголошений у розшук.

Доводи захисника про те, що підозрюваний має постійне місце проживання, користується заслуженою повагою з боку державних та недержавних установ м. Кропивницького, надає дієву допомогу як волонтер та благодійник, є інвалідом 3 групи, має поганий стан здоров`я, відсутність судимостей, заслуговують на увагу колегії суддів, проте в даному випадку не можуть бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу.

Твердження захисника про те, що прокурором не наведені ризики передбачені КПК України, які б унеможливили застосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу підозрюваного, а також вмотивовані висновки та наведено обґрунтовані підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

При цьому, колегія суддів враховує і практику ЄСПЛ, відповідно до якої тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З врахуванням того, що злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості, у вчиненні якого, в тому числі, обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_7 , становить небезпеку для суспільства, в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав є виправданим продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В той же час, на противагу зазначеного в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд вважає, що на даний час, вказані апелянтом доводи не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на переховування від суду; здійснення незаконного впливу на свідків чи іншого підозрюваного; або вчинення ним іншого кримінального правопорушення, тобто визнати цю обставину такою, що може гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначив розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки злочин вчинено із погрозою застосування фізичного насильства, оскільки сексуальне насильство є однією з форм застосування насильства, яке при застосуванні щодо дітей спричиняє найбільш тяжкі наслідки.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , даних про його особу, за відсутності підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою в межах строків досудового розслідування, а тому в даному випадку не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту за результатами апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника не вбачається.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 лютого 2025 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: