Справа № 129/1364/24
Провадження по справі № 1-кп/129/253/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2025 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

його захисника адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Гайсині кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Олевськ Житомирської області, жителя та зареєстрованого АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , не судимого,

в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України,

Встановив:

Солдат ОСОБА_4 , у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 123, 124 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, як військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, обіймаючи посаду солдата резерву взводу резерву роти резерву рядового складу 170 батальйону резерву, 26.01.2023 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.01.2023 року № 26 вибув до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (міста Вінниці) для проходження військово - лікарської комісії, звідки він був направлений на лікування до КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», де перебував на лікуванні з 26.01.2023 по 27.02.2023. Після виписки з лікувального закладу солдат ОСОБА_4 був ознайомлений з тим, що йому дано термін прибуття у військову частину НОМЕР_2 по 28.02.2023.

Після цього, у солдата ОСОБА_4 виник злочинний умисел тимчасово незаконно ухилитися від проходження військової служби, та реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, без поважних причин, в умовах воєнного стану, маючи об`єктивну можливість прибути вчасно до військової частини НОМЕР_2 не з`явився 28.02.2023 для подальшого проходження військової служби, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби до 08.03.2023, коли прибув до м. Гайсин та заявив про себе працівникам ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим припинив вчиняти кримінальне правопорушення.

Крім того, солдат ОСОБА_4 , перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст.11,16,129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, без поважних причин, повторно, в умовах воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від військової служби, 27.01.2024 самовільно залишив місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , проводячи час на власний розсуд не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, чим ухилився від проходження військової служби до моменту затримання ОСОБА_4 . 16.12.2024 працівниками поліції в приміщенні Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч.5 ст.407 КК України, як нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану та самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

З урахуванням позицій прокурора та обвинуваченого, які заявили про скорочений порядок дослідження доказів, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом лише ОСОБА_4 , оскільки обвинувачений розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, немає сумніву в добровільності та істинності його позиції, йому роз`яснено і зрозуміло неможливість оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

ОСОБА_4 вину визнав повністю, щиро каявся і пояснив, що він, будучи військовослужбовцем військової служби, обіймаючи посаду солдата резерву взводу резерву роти резерву рядового складу НОМЕР_3 батальйону резерву, з особистих мотивів та метою ухилення від військової служби, 28.02.2023р. навмисно незаконно після закінчення лікуквання в КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», не прибув до військової частини НОМЕР_2 та проводив час на власний розсуд поза межами військової частини, до 08.03.2023 р. дня добровільного прибуття до м. Гайсин та заявив про себе працівникам ІНФОРМАЦІЯ_2 ; крім того, 27.01.2024 самовільно залишив місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , проводячи час на власний розсуд не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 до 16.12.2024 дня затримання працівниками поліції в приміщенні Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області .

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень статтей 50, 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Призначаючи покарання, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Поряд з цим покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. В будь-якому випадку, виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності, та даним про особу винного.

За відсутності обтяжуючих, пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає щире каяття і правдиві показання, відсутність судимості, позитивні характеристики з місця проживання, з урахуванням особи обвинуваченого, який не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога; крім того, суд враховує, що вчинені ОСОБА_4 кримінальні правопорушення є тяжкими злочинами відповідно до ст. 12 КК України.

За таких обставин суд визнає, що виправити ОСОБА_4 і запобігти вчиненню ним нових кримінальних правопорушень можливо за умови призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням також позиції ВС, викладеній у постановах від 15.11.2023 (справа № 641/1067/23) та від 05.02.2024 (справа № 625/67/23), про те, що звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням сформує негативну думку інших військовослужбовців, вплине на їх бойовий дух та мотивацію, не сприятиме дотримання мети покарання, сприятиме ухиленню інших осіб від призову на військову службу під час мобілізації і, в свою чергу, вплине на якість оборони України, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку ЗСУ до здійснення покладених на них функцій і завдань.

Відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства є співмірною з вчиненим ним злочинним діянням, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення обвинуваченого та буде ефективним в аспекті превенції вчинення ним чи іншими особами аналогічних злочинів, тоді як звільнення від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також призведе до збільшення свідомого та відвертого ігнорування особами, які підлягають мобілізації, отриманого письмового повідомлення про необхідність несення військової служби, що може стати наслідком неможливості боротьби з подальшим вчиненням таких кримінальних правопорушень.

У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. В іншому випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням сформує негативну думку інших військовослужбовців щодо своєї діяльності, матиме вплив на їх бойовий дух та мотивацію, а також жодним чином не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання.

Суд призначає покарання в дотримання вимог ст.65 КК України у межах, установлених санкцією ч. 5 ст.407 КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до положень Загальної частини КК України враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, не знизить рівень військової дисципліни і боєздатності підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань.

Таке покарання, на переконання суду, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - є законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи); в умовах введеного воєнного стану, приватний інтерес і позиція ОСОБА_4 не повинна спричинити шкоду загальнонаціональному інтересу, який охоплює на сьогоднішній день сферу збереження державного суверенітету, територіальної цілісності держави.

З огляду на відношення обвинуваченого, який є військовослужбовцем, свідоме його небажання нести тягар військової служби, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, продовження дії воєнного стану на території України, суд визнає, що саме покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України на строк п`ять років буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, стверджує принцип невідворотності покарання, є пропорційним характеру вчиненого ОСОБА_4 дій та їх небезпечності, є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні, цивільний позов не заявлявся.

До набуття вироком законної сили суд визнає за можливе відносно обвинуваченого запобіжний захід залишити попередній тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.369-374 КПК України, суд,

Присудив:

ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочинів, передбачених ч.5 ст.407 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання зарахувати ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі, з 16.12.2024 р. по день набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили запобіжним заходом відносно ОСОБА_4 обрати тримання під вартою на строк 60 діб з 01.04.2025 р. 12:00 год. по 30.05.2025 р. 12:00 год. включно.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти діб з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду, крім обставин, визнаних ОСОБА_4 відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

На вирок учасниками кримінального провадження протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: