Справа № 344/3309/25
Провадження № 1-кп/344/773/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з: ОСОБА_2 ,

за участі прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у селі Мислів Калуського району Івано-Франківської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні старший солдат, громадянин України, з середньою освітою, одружений, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,- ОСОБА_6 вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану.

В С Т А Н О В И В:

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, старший солдат ОСОБА_6 , 09.01.2025 року приблизно о 13 годині 40 хвилин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації мобілізації, будучи ознайомленим із наказом командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 № 41 від 09.01.2025 року «Про виконання вимог наказу командувача Національної гвардії України від 03.01.2025 року №2 о/с» про вибуття 09.01.2025 року особового складу для подальшого проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ), перебуваючи на території військової частини військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ), відкрито відмовився виконати законний наказ командира військової частини та в подальшому, демонструючи свою зверхність, демонстративно не вибув у встановлений строк (09.01.2025 року до 14 годині 00 хвилин) до нового місця служби у АДРЕСА_2 , чим відкрито відмовився виконати законний наказ командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 № 41 від 09.01.2025 року.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та надав суду показання, що дійсно за обставин зазначених в обвинувальному акті, він будучи ознайомленим із наказом командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 № 41 від 09.01.2025 «Про виконання вимог наказу командувача Національної гвардії України від 03.01.2025 №2 о/с» про вибуття 09.01.2025 особового складу для подальшого проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ), перебуваючи на території військової частини військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ), відкрито відмовився виконати вказаний законний наказ командира військової частини.

Він розуміє, що вчинив неправильно, йому дуже прикро за свою поведінку та вчинок. З матеріалами досудового розслідування ознайомлений, їх не оспорює, у вчиненому щиро кається, просить не досліджувати усі докази, а обмежитися його допитом.

Вислухавши думки учасників процесу суд приходить до висновку, що клопотання прокурора та обвинуваченого про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_6 не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.4 ст.402 КК України як непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який критично ставиться до вчиненого; раніше не судимий; одружений; з середнью освітою; є особою молодого віку; на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

Обставинами, які відповідно до ч.1 ст.66 КК України, пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 в ході судового розгляду судом не встановлено.

Крім цього, з досудової доповіді про обвинуваченого встановлена середня ймовірність вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення та середній рівень його небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, а виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства є можливою.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського судуз прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із застосуванням статті 75 КК України та встановленням іспитового строку - 1 (один) рік, думку обвинуваченого та його захисника, які погодились із запропонованим прокурором покаранням, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.402 КК України і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

В той же час, з урахуванням вищенаведених обставин, які пом`якшують покарання, обставин які характеризують особу обвинуваченого та підтверджують його негативне і критичне ставлення до вчиненого, його повернення для проходження військової служби та відповідальне ставлення до служби, його намагання виправитись, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому до нього слід застосувати ст.75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, поклавши на нього відповідні обов`язки.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався підстави для його обрання відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 381, 382, 394, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Згідно ч.4 ст.76 КК України, нагляд за ОСОБА_6 в період дії іспитового строку покласти на командира військової частини за місцем проходження ним військової служби, а у випадку звільнення - на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_6 .

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору після його проголошення, інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч.2 ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий-суддя ОСОБА_1