КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3834/2024
ЄУН: 761/350/22 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2024 року у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алма-Ати Республіки Казахстан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Алма-Ати Республіки Казахстан, громадянина Республіки Казахстан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою від 19 квітня 2024 року Шевченківського районного суду м. Києва задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - кожному - строк тримання під вартою до 17 червня 2024 року включно.

Цією ж ухвалою обвинуваченому ОСОБА_8 визначено заставу у розмірі 700 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2119600 грн., у разі внесення якої ОСОБА_8 необхідно звільнити з-під варти та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Також цією ж ухвалою обвинуваченому ОСОБА_9 визначено заставу у розмірі 280 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 847840 грн., у разі внесення якої ОСОБА_9 необхідно звільнити з-під варти та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 та змінити запобіжний захід на альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді застави або на будь-який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню внаслідок невідповідності рішення суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що з наданих до суду стороною обвинувачення матеріалів, які були досліджені в судовому засіданні, у жодному з них не міститься будь-яких об`єктивних даних про те, що ОСОБА_7 у подальшому міг би переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вливати на свідків чи потерпілих у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, як і не надано жодних доказів на підтвердження наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник зазначає і про те, що судом не врахована тривалість тримання обвинуваченого під вартою та те, що з часом будь-які ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, слабшають і потребують додаткового обґрунтування. За відсутності доказів переховування ОСОБА_7 від слідства, всі твердження сторони обвинувачення про те, що обвинувачений переховуватиметься від суду, зводяться лише до припущення прокурора, що такий ризик існує, однак це не відповідає змісту вищевказаних норм процесуального закону.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу - застави не більше 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_12 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2024 року скасувати в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року прийнято відмову від поданих апеляційних скарг захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , і у цій частині апеляційне провадження закрито.

До початку апеляційного розгляду від захисника ОСОБА_6 надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду за відсутності сторін.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний розгляд в межах апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000157 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали прокурор ОСОБА_13 у судовому засіданні оголосив письмові клопотання та просив продовжити строк тримання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , кожного, під вартою, обумовлюючи обставинами кримінального правопорушення, його ступенем тяжкості, наслідками його вчинення, даними, які характеризують обвинувачених та ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, експертів та свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше, або продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується.

Клопотання прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_7 обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у створенні злочинної організації, яка в період часу з березня 2020 року по грудень 2020 року вчинила ряд тяжких та особливо тяжких злочинів, пов`язаних із заволодінням майном та правом на майно громадян, з залякування останніх шляхом погроз та застосування щодо них насильства, а також інші тяжкі та особливо тяжкі злочини із застосуванням насильства, і вказана злочинна організація припинила своє функціонування у зв`язку з її викриттям правоохоронними органами.

Прокурор у клопотанні наголошує на існуванні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, на переконання прокурора, існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, - переховування від суду. Вказаний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому числі у вчиненні особливо тяжких насильницьких злочинів, вчинених під його керівництвом та у складі злочинної організації, за попередньою змовою, за які передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. Останній, будучи громадянином Республіки Казахстан, не маючи постійного місця роботи і проживання на території України, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винним, яке пов`язане із позбавленням волі за вчинення вказаних кримінальних правопорушень, може переховуватися від суду, у тому числі під час дії воєнного стану;

Також прокурор зазначає про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні. Зокрема, перебуваючи на волі, обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності для себе, своїх спільників, може вчинити дії, направлені на примушення до зміни наданих раніше показань допитаними особами. Зазначений ризик, на переконання прокурора, також підтверджується тим, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується обвинувачений, є насильницькими, в результаті яких заподіювалась потерпілим фізична та моральна шкоди, що свідчить про те, що останній схильний до вчинення таких дій.

Окрім того, як наголошує прокурор у клопотанні, існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, обґрунтовується тим, шо обвинувачений може і надалі вчиняти кримінальні правопорушення, так як не має постійного місця роботи, а отже, сталого джерела доходів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності, що може стати підставою для продовження вчинення вказаних кримінальних правопорушень, оскільки вимагання та позбавлення волі людей може приносити швидкий стабільний заробіток. Так, 26 жовтня 2020 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_14 у приміщенні кафе «Захади, дорогой», що по вул. Златоустівська, 2/4, м. Київ. 27 жовтня 2020 року в межах кримінального провадження № 0006973 Шевченківським районним судом м. Києва щодо ОСОБА_7 було обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.З обставин, встановлених у попередніх судових засіданнях, встановлено, шо за вчинення зазначеного кримінального правопорушення ОСОБА_7 засуджено до покарання у вигляді дев`яти років позбавлення волі.Водночас, самим обвинуваченим під час засідань зазначено, що вирок оскаржений в Київському апеляційному суді, на даний час не набрав законної сили. Також, на підтвердження існування вказаного ризику свідчить і те, що ОСОБА_7 є обвинуваченим у кримінальному провадженні №0005028 від 8 грудня 2020 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 189, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 357 КК України, за фактом вимагання грошових коштів у гр. ОСОБА_15 , незаконного заволодіння його автомобілем «Тойта Ленд Крузер», розбою, вчиненого групою осіб, та незаконного позбавлення волі.

Встановлено, що обвинувачений вчиняв інкриміновані йому злочини із застосуванням насильства, а також погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого. Фактичні обставини злочинів, інкримінованих обвинуваченому, свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Також, на думку прокурора, на користь зазначених вище ризиків вказує і той факт, що злочини, які інкримінуються обвинуваченому, вчинені у складі злочинної організації, що, у свою чергу, свідчить про те, що усі члени цієї організації були обізнані з можливими наслідками, у випадку викриття їх злочинної діяльності правоохоронними органами, проте все одно продовжували вчиняти насильницькі злочини, здійснюючи їх зухвало з порушенням нормальної життєдіяльності громадського суспільства, у тому числі у денну пору доби.

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби обвинуваченого ухилитися від суду, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні.

Обрання більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, з наступних підстав. При обранні особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду. Враховуючи тяжкість вчинених злочинів та усвідомлення обвинуваченим невідворотності покарання за їх вчинення, відсутність постійного джерела доходу, існує ризик того, що останній буде переховуватись від суду.

З посиланням на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, вчинених із застосуванням насильства, застава не може бути застосована до нього.

У зв`язку з вищевикладеним єдиним запобіжним заходом, який можливо застосувати до обвинуваченого є тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Обставини, які б свідчили про неможливість утримання обвинуваченого в умовах установи попереднього ув`язнення за станом здоров`я, відсутні.

За змістом оскаржуваної ухвали, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просив долучити свої письмові заперечення. Вважав, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, оскільки ризики не доведені. Підзахисний попередньо не вчиняв дій, які б свідчили про намір останнього переховуватися від суду, щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то клопотання не містить конкретизації таких дій та не підтверджується жодними доказами. Також звернув увагу, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним у клопотанні ризикам. Враховуючи наведене, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити підзахисному ОСОБА_7 запобіжний захід із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що вже 3 роки перебуває під вартою. При цьому, жодного відношення до відображених в обвинувальному акті подій не має. Відтак, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано, та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

За результатами розгляду клопотання прокурора суд дійшов висновку про доведеність на даному етапі ризиків у кримінальному провадженні та продовжив обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченим, у т.ч. ОСОБА_7 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, проаналізувавши доводи, наведені сторонами у судовому засіданні, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 , які утворюють сукупність тяжких та особливо тяжких злочинів, покарання, яке може бути призначена обвинуваченим у разі доведення їх винуватості у виді позбавлення волі на строк понад десять років із конфіскацією майна, та усвідомлення ними цієї обставини, дійшов висновку про наявність підстав вважати існування ризиків, а саме: можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів та інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, вчинити нове кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.

Щодо наявності ризику вчинити нове кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачені, у т.ч. ОСОБА_7 , обвинувачуються, судом враховано, що в рамках інших кримінальних проваджень ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожен окремо, підозрюються у вчиненні умисних кримінальних правопорушень з корисливих мотивів, зокрема таких, які пов`язані із застосуванням насильства. Також судом враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 в ході судового розгляду раніше повідомляв, що 4 серпня 2023 року його було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст. 115 КК України. Судом також враховано, що на даний час триває процес апеляційного оскарження такого вироку, а отже, вказаний вирок не набрав законної сили.

При цьому, судом враховано, що свідки та потерпілі у кримінальному провадженні не були допитані в судовому засіданні, оскільки така стадія судового розгляду ще не настала, а тому існує висока ймовірність настання ризику вчинення незаконного тиску на останніх.

З`ясовуючи питання щодо наявності ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - кожного окремо, на які послався прокурор у своєму клопотанні, обґрунтовуючи необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та чи переважають характеризуючі дані щодо осіб обвинувачених ці ризики, судом враховано, що загальносуспільний інтерес переважає інтереси обвинувачених на особисту свободу, а тому у даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як захід процесуального примусу, є виправданим.

Висунення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - кожному окремо - обвинувачення у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини за яких їм інкримінується вчинення цих правопорушень та наслідки їх вчинення, міра покарання, яка загрожує кожному з них у разі визнання винуватими у скоєнні цих кримінальних правопорушень, у сукупності свідчить про високий ступінь ймовірності втечі обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у разі застосування до кожного більш м`якого запобіжного заходу.

Також судом враховані вік та стан здоров`я кожного з обвинувачених, відомості щодо соціальних та сімейних зв`язків та відсутність об`єктивних даних, які б безперечно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в умовах тримання під вартою.

При цьому судом враховано висунення ОСОБА_7 обвинувачення у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини, за яких йому інкримінується вчинення цих правопорушень, та наслідки їх вчинення, міра покарання, яка загрожує йому у разі визнання винуватим у скоєнні цих кримінальних правопорушень, у сукупності з даними про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який не має зареєстрованого місця проживання в Україні, є громадянином іншої держави, відсутність у суду даних про сталі соціальні зв`язки останнього, свідчить про високий ступінь ймовірності втечі обвинуваченого ОСОБА_7 у разі застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.Характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_7 не спростовують можливих ризиків неправомірної його поведінки. А тому на даний час суд не вбачає підстав для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки наявні обґрунтовані побоювання щодо настання встановлених ризиків у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_7 . Також судом враховуються доводи сторони обвинувачення, зокрема і щодо ризику вчинення нового кримінального правопорушення, в контексті того, що ОСОБА_7 окрім статусу обвинуваченого в рамках даного кримінального провадження, одночасно також має статус обвинуваченого щодо якого вже ухвалено обвинувальний вирок за вчинення особливо тяжкого злочину в рамках іншого кримінального провадження, а також статус обвинуваченого, у іншому кримінальному провадженні, у вчинені ряду кримінальних правопорушень, які утворюють сукупність нетяжкого та тяжкого злочинів. Крім того, при вирішенні питання щодо можливості визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених цим Кодексом, суд враховує фактичні обставини кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 , поєднаних із насильством та погрозою застосування насильства, а також підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України щодо високого ступеню ризику ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від суду з урахуванням, у тому числі, даних про особу обвинуваченого. З урахуванням наведеного, суд не визначив розмір застави у кримінальному провадженні для обвинуваченого ОСОБА_7 , та дійшов висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_7 для запобігання ризикам, наведеним вище.

Таким чином, за змістом оскаржуваної ухвали, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, місцевий суд, окрім тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, врахував і дані про його особу, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, та дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

З наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого застосований під час досудового розслідування, що свідчить про те, що під час здійснення досудового розслідування у ході вирішення питання застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу слідчим суддею перевірялося питання щодо наявності достатніх даних, які поза розумним сумнівом свідчили про обґрунтованість повідомленої йому підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

При цьому колегія суддів враховує, що за змістом оскаржуваної ухвали питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів,оцінка яким, як і обставинам інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікації дій обвинуваченого, надається в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Наведене свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, їх наслідків, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до даних, які містяться в наявних матеріалах, обвинувачений ОСОБА_7 уродженець м. Алма-Ата Республіки Казахстан, громадянин Республіки Казахстан, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , проживав у АДРЕСА_1 .

За змістом висунутого обвинувачення ОСОБА_7 інкримінується вчинення особливо тяжких та тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі:

- за ч. 1 ст. 255 КК України - на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна

- за ч. 2 ст. 255 КК України - на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна

- ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289 КК України - на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої

ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146 КК України - на строк від п`яти до десяти років

ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України - на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

При цьому колегія суддів враховує, що практика ЄСПЛ свідчить, що загроза відносно суворого покарання може враховуватися поряд з іншими обставинами при обранні виду запобіжного заходу (пункт 76 рішення ЄСПЛ у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25 квітня 2000 року).

З огляду на викладене, колегія суддів враховує, що суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання у разі доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів може спонукати його переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер та обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів, те, що він є громадянином іншої країни, а тому вважає небезпідставною можливість зміни обвинуваченим місця проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Також, враховуючи стадію судового розгляду, колегія суддів вважає, що на даному етапі судового розгляду кримінального провадження наявним є ризик впливу з боку обвинуваченого на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом. Окремо колегія суддів звертає увагу, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням стадії судового провадження та характеру висунутого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, у тому числі даних про те, що він засуджений за умисне вбивство, наявність інших кримінальних правопорушень, у яких ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, вчинених з застосуванням насильства, на переконання колегії суддів, на даному етапі є реальним ризик впливу обвинуваченого на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни ними показань на його користь, є актуальним, як і ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів доходить висновку, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти встановленим на даний час ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявні матеріали не містять і стороною захисту не надано.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, з огляду на відомості про особу обвинуваченого, які викладені в оскаржуваному рішенні, зважаючи на обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів з застосуванням насильства та його наслідків, обставини та тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , вимоги ст. 183 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що встановлені на даний час обставини виключають об`єктивну можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу як застава; за відсутності заяв відповідних осіб - як передача обвинуваченого на поруки, відсутності стримуючих факторів для настання встановлених ризиків, - як особисте зобов`язання або домашній арешт, а відтак доводи апеляційної скарги захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, є непереконливими.

З огляду на викладене, враховуючи, що на даний час остаточне рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято, встановлені ризики продовжують існувати, підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2024 року, якою, серед іншого, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 17 червня 2024 року, включно - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4