Справа №368/358/24 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2509/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 01 жовтня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, базова загальна середня освіта, неодруженого, непрацюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винуватим та призначено покарання за:

за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк п`ять років;

за ч. 4 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Миронівського районного суду Київської області від 07.06.2024 більш суворим, призначеним за цим вироком остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду І-ї інстанції, ОСОБА_7 19.01.2024 року, близько 20 год. 30 хв., перебуваючи поблизу кіоска по вул. Столична в м. Кагарлик Обухівського району Київської області, познайомився з потерпілим ОСОБА_9 , з яким разом почали вживати спиртні напої. Після чого, останній разом із ОСОБА_10 , який в подальшому приєднався до них, продовжили спільно вживати спиртні напої, а саме пиво. З метою подальшого придбання спиртних напоїв за кошти ОСОБА_9 , останній, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , о 22 год. 16 хв., прийшли до магазину «Фора», який розташований по вул. Незалежності, 14, в м. Кагарлик. Не придбавши пива, оскільки час продажу алкогольних напоїв на той час закінчився, потерпілий ОСОБА_9 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, вирішив їхати додому, про що повідомив дружині в телефонній розмові. В цей час, у ОСОБА_7 , який на той час також перебував в стані алкогольного сп`яніння, виник злочинний умисел на незаконне заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 , користуючись його безпорадним станом через стан сп`яніння, а тому він, неодноразово пропонував потерпілому піти до туалету, який розташований в безлюдному, темному місці, неподалік вищезазначеного магазину, незважаючи на відмову останнього у зв`язку з необхідністю їхати додому.

Так, о 22 год. 20 хв., цього ж дня, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , розпочали рух до приміщення туалету, який розташований за магазином «Ритуальні послуги» в м. Кагарлик по вул. Незалежності, 12-а. Дійшовши до визначеного місця та перебуваючи поруч з каналізаційним бетонним кільцем, близько 22 год. 25 хв., зазначеного дня, ОСОБА_7 , діючи в умовах воєнного стану, строк дії якого Указом Президента України від 06 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 08 листопада 2023 року № 3429-ІХ), продовжено з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, переслідуючи єдиний прямий злочинний умисел, спрямований на напад поєднаний з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з метою заволодіння його майном, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розраховуючи, що ОСОБА_10 являючись його знайомим не буде перешкоджати вчиненню ним протиправних дій щодо ОСОБА_9 , вчинив напад, а саме кулаком правої руки наніс удар в область правого виска потерпілого ОСОБА_9 , від чого останній впав, вдарившись задньою частиною голови об бетонне кільце каналізації. Після того, як потерпілий намагався піднятись, після нанесеного йому удару, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень останньому, наніс удар ногою в область лівої частини голови та обличчя, від якого потерпілий впав на спину, в такий спосіб подавляючи волю потерпілого. В цей час ОСОБА_7 , скориставшись безпорадним станом потерпілого, незаконно заволодів його майном, а саме: тактичною сумкою, зеленого кольору, яка знаходилась на потерпілому, відстебнувши її, в якій знаходились особисті речі потерпілого, які для нього цінності не представляють, військові документи на його ім`я, а також грошові кошти в сумі 200 грн., а також мобільним телефоном «Хіаоті», модель «11Т», з двома сім-карками оператора «Лайф Селл» та силіконовим чохлом, в якому знаходився паспорт громадянина України на ім`я потерпілого. Після чого, ОСОБА_7 наніс ще не менше трьох ударів ногою в область голови потерпілого, від яких ОСОБА_9 втратив свідомість, та разом із ОСОБА_10 залишив місце події, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши своїми умисними діями фізичної шкоди та майнової шкоди потерпілому на загальну суму 8300,00 грн.

Крім того, ОСОБА_7 у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із подальшим продовженням строку дії, 16.03.2024 року приблизно о 11 годині перебував за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , в цей час він вирішив зайти в гості до ОСОБА_12 , який проживає у будинку АДРЕСА_3 , щоб розпити спиртні напої.

16.03.2024 року о 12 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_3 , після розпиття спиртних напоїв з ОСОБА_12 , який пішов до іншої кімнати відпочивати, скориставшись відсутністю власника майна та переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, в умовах воєнного стану, будучи обізнаним про місцезнаходження майна ОСОБА_12 , шляхом вільного доступу, таємно від оточуючих, зайшов до кімнати, де розміщувалися електроінструменти, звідки викрав наступні речі: окуляри віртуальної реальності Samsung Giar, зарядний пристрої RJ 1121001А, зарядний пристрої «Anhtczyx ZYХ-J30», десяти комплектів клем, шурупокрут «Dexter» МL-СD92-180S, гравера STURM, які поклав собі під куртку та виніс з будинку та переніс до місця свого проживання.Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 ОСОБА_12 завдано майнову шкоду на загальну суму 6 356 грн. 52 коп.

Не погоджуючись з вироком суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Такі вимоги обвинувачений мотивує тим, що призначене вироком покарання не відповідає ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого через суворість. Вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме часткове визнання вини та активне сприяння досудовому розслідуванню.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Так, відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Вказаних вимог закону, місцевим судом дотримано в повній мірі.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який ніде не працює, офіційні джерела доходу відсутні, на спеціальних обліках не перебуває, наявність обставини, що пом`якшує покарання - усунення заподіяної шкоди шляхом повернення речей потерпілим, наявність обставини, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Врахувавши зазначені обставини, а також принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов за необхідне, призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах визначених санкціями ч. 4 ст. 185 та ч. 4 ст. 187 КК України.

При цьому, місцевим судом остаточне покарання ОСОБА_7 суд призначив з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, а також на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, з урахуванням вироку Миронівського районного суду Київської області від 07.06.2024 року.

На переконання колегії суддів, призначене судом покарання, в повній мірі відповідає тяжкості та обставинам скоєного, сукупності даних про особу обвинуваченого, є необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також домірне скоєному.

Таким чином, доводи апелянта про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Посилання обвинуваченого на те, що судом першої інстанції не враховано наявність ряду пом`якшуючих покарання обставин колегія суддів вважає неспроможними, оскільки наявність таких пом`якшуючих покарання обставин як часткове визнання вини та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання, немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог поданої апеляційної скарги і не знаходить підстав для зміни вироку, а тому апеляційну скаргу залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 01 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: