Справа № 297/2881/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.11.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/691/24, за апеляційною скаргою прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 27.09.2024.

Цією ухвалою судді частково задоволено клопотання слідчого СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області про продовження строку тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, на строк до 26.11.2024, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, непрацюючого, одруженого, що має на утриманні неповнолітню дитину, інваліда ІІІ групи, несудимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні внесеному 30.06.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000522.

Цією ж ухвалою на ОСОБА_7 покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися з місця проживання, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; не залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками, експертами у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 30.06.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000522 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного переправлення громадян України через державний кордон України, в умовах дії правового режиму воєнного стану, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, сприяв незаконному переправленню через державний кордон України громадян України ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , за наступних обставин.

09.06.2024 ОСОБА_8 у телефонній розмові зі своїм братом ОСОБА_25 , який на даний час знаходиться за кордоном, на пропозицію останнього погодився сприяти у незаконному переправленні вищевказаних осіб через державний кордон України, а саме перевезти їх на транспортному засобі в безпосередню близькість до державного кордону.

26.06.2024 близько 19 год ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_9 , прибув до об`їзної дороги м. Хуст, де на нього вже чекав відкритий з ключем в замку запалювання, тобто заздалегідь підготовлений останнім транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому в подальшому попрямував до будинку АДРЕСА_1 , з метою вичікування слушного часу для незаконного переправлення вищевказаних осіб через державний кордон України.

У подальшому, в період часу з 27.06.2024 по 28.06.2024 до будинку АДРЕСА_1 , в різний час почали прибувати вищезазначені 16 осіб чоловічої статті, в тому числі і ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , які близько 22 год 27.06.2024, перебуваючи за вказаною адресою, передали ОСОБА_9 грошові кошти в загальній сумі 24000 доларів США та 8000 євро, за сприяння у незаконному переправленні їх через державний кордон України, де в подальшому ОСОБА_7 поселив вказаних 16 осіб до будинку за зазначеною адресою, з метою вичікування слушного часу для незаконного переправлення їх через державний кордон України.

29.06.2024 близько 15 год 30 хв ОСОБА_7 , перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , провів інструктаж з вказаними 16 особами щодо їхнього незаконного перетину державного кордону, посадив їх до вантажного відділення транспортного засобу марки «Volkswagen» моделі «Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився на подвір`ї будинку, після чого, коли всі особи вже перебували в транспортному засобі, ОСОБА_8 , який знаходився за кермом автомобіля, виїхав з подвір`я домоволодіння та попрямував маршрутом до с. Дийда Берегівського району, який йому вказав ОСОБА_9 , через спілкування по мобільному телефону, та в супроводі автомобіля марки «Skoda», де в ході їзди ОСОБА_8 зупинив автомобіль в невстановленому на час досудового розслідування місці, де один з пасажирів вийшов з даного транспортного засобу та зірвав з нього реєстраційний номер, та в подальшому сів знову до транспортного засобу, після чого вони продовжили рух до с. Дийда Берегівського району, з метою незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Через деякий час транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Crafter», вже без реєстраційного номеру під керуванням ОСОБА_8 та з даними пасажирами прибув на околицю с. Дийда Берегівського району, яке знаходиться в безпосередній близькості до державного кордону, з метою його незаконного перетину, де вищевказані пасажири вийшли з транспортного засобу та направились в сторону державного кордону України, з метою його незаконного перетину, однак були викриті та затримані прикордонним нарядом ІНФОРМАЦІЯ_2 , на відстані 1000 метрів від державного кордону в напрямку 203-204 прикордонного знаку.

Крім того, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням період часу, у невстановленому місці та за невстановлених слідством обставин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій їх караність і суспільну небезпечність, в порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення, та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв

-3-

вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, незаконно придбав бойові припаси - 3 корпуси гранати РГД-5 та 3 запали типу УЗРГМ, які в подальшому незаконно переніс, заховав та без передбаченого законом дозволу зберігав у шафі, за місцем власного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту проведення 06.07.2024 санкціонованого обшуку за місцем свого проживання.

06.07.2024 в період з часу з 06 год 34 хв по 08 год 03 хв працівниками поліції на підставі ухвали слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 06.07.2024, проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого у шафі спального приміщення вказаного будинку виявлено та вилучено 3 корпуси гранати РГД-5 та 3 запали типу УЗРГМ.

06.07.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 08.07.2024 відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 03.09.2024.

27.08.2024 постановою прокурора строк досудового розслідування в даному кримінальному провадженні продовжено до 02.10.2024.

Ухвалою слідчого судді від 29.08.2024 строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжений до 28.09.2024.

Ухвалою слідчого судді від 27.09.2024 строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, а саме до 02.01.2025.

Клопотання слідчого мотивовано тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, санкція одного з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 03 років з конфіскацією майна, крім того ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 не зменшилися, продовжують існувати, оскільки ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. З урахуванням наведеного слідчий вважав, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 .

Частково задовольняючи клопотання, слідчий суддя в ухвалі вказав, що погоджується з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 тяжких злочинів, за який (ч. 3 ст. 332 КК) передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 03 років з конфіскацією майна, а також наявністю обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою та наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на далі продовжують існувати та не втратили своєї актуальності. Разом з тим, слідчим суддею констатовано, що ОСОБА_7 є працездатним інвалідом, з наявними у нього тяжкими захворюваннями, які не перешкоджають утриманню під вартою, однак унеможливлюють надання кваліфікованої та необхідної йому медичної допомоги, а тому слідчий суддя прийшов до висновку про

-4-

необхідність застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а саме у виді цілодобового домашнього арешту, який буде доцільною та достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді від 27.09.2024 та постановити нову, якою продовжити ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів з визначенням застави 3300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, перебування підозрюваного ОСОБА_7 на волі може негативно вплинути на хід досудового розслідування, оскільки перебуваючи на волі він може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, також може незаконно впливати на свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Більш того, наведені слідчим суддею дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 щодо наявності у нього ряду тяжких захворювань та неможливість забезпечити йому належне лікування в умовах ізоляції від суспільства, суперечать матеріалам судового провадження, згідно яких ОСОБА_7 амбулаторно отримує лікування згідно протоколів лікування, медична частина ДУ «Закарпатська УВП №9» володіє усіма засобами медичної допомоги у випадку погіршення стану його здоров`я. крім того, жодна з діагностованих у ОСОБА_7 хвороб не унеможливлює його утримання під вартою.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, підозрюваного та його захисника. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін.

Перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Ухвала слідчого судді про продовження строку тримання особи під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178,181, 183,199 КПК України.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання особи під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 30.06.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000522, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України.

06.07.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України.

-5-

Ухвалою слідчого судді від 08.07.2024 відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 03.09.2024.

27.08.2024 постановою прокурора строк досудового розслідування в даному кримінальному провадженні продовжено до 02.10.2024.

Ухвалою слідчого судді від 29.08.2024 строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжений до 28.09.2024.

Ухвалою слідчого судді від 27.09.2024 строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, а саме до 02.01.2025.

Відповідно до вимог п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За змістом ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим видом запобіжних заходів і повинен застосовуватись лише тоді, коли прокурор доведе, що інший запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. 1, 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором у клопотанні обґрунтування.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя розглянув клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 199 КПК України, а ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. 194 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 199 КПК України регламентовано, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

-6-

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що слідчий суддя, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог закону та обґрунтовано зазначив про те, що в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які з часу обрання запобіжного заходу підозрюваному не зменшилися та продовжують існувати, однак не доведено обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: недостатність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, зазначені висновки слідчого судді не суперечать положенням Європейської Конвенції з прав людини. Зокрема, у справі «Бойченко проти Молдови» (Boicenco v Moldova), 41088/05 від 11. 07. 2006 щодо обов`язковості наведення конкретних мотивів Європейський суд з прав людини констатував порушення п. 3 ст. 5 Конвенції вказавши, що суди, ухвалюючи рішення про тримання заявника під вартою, посилалися на відповідну норму закону, не вказуючи підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, ніби заявник може перешкоджати провадженню у справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини.

В судовому засіданні апеляційного суду, не встановлено обставин, які б обґрунтовували необхідність продовження строку тримання під вартою та унеможливлювали застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Також колегія суддів приймає до уваги відсутність в матеріалах судового провадження даних про те, що обраний слідчим суддею запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді цілодобового домашнього арешту на даний час не забезпечує належної процесуальної поведінки підозрюваного. Також колегією суддів враховуються наявні у матеріалах судового провадження відомості про стан здоров`я підозрюваного, зумовлений тяжкими захворюваннями, які хоч не перешкоджають утриманню під вартою, однак унеможливлюють надання йому кваліфікованої та необхідної медичної допомоги.

Доводи апеляційної скарги прокурора стосовно того, що слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання про продовження строку щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не прийняв до уваги тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 та покарання, яке він має понести у разі визнання його винним, висновків суду не спростовують.

Будь-яких інших обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили про недостатність застосування відносно нього обраного слідчим суддею запобіжного заходу в апеляційній скарзі не наведено.

У п. 52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ливада проти України» від 26.06.2014 суд вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (inabstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою. Така позиція є усталеною практикою ЄСПЛ ( рішення у справі «Доронін проти України», «Осипенко проти України», «Харченко проти України»).

Інші доводи, на які послався в апеляційній скарзі прокурор, не можуть бути підставами для скасування судового рішення та прийняття нової ухвали про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення, у зв`язку з чим до підозрюваного застосовано наступний за суворістю запобіжний захід, який, на думку колегії суддів,

-7-

співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення та його наслідками.

Колегія суддів погоджуються з таким рішенням слідчого судді та вважає, що орган досудового розслідування не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Разом з тим, для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_26 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя обґрунтовано поклав на нього передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язки, зокрема: не відлучатися з місця проживання, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; не залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками, експертами у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_26 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під домашнім арештом.

Будь-яких порушень норм КПК України під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань про приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційнускаргу прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 27.09.2024 щодо ОСОБА_6 ,- без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді