Справа № 740/5911/24
Провадження № 1-кп/740/491/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2024 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000245 від 10.09.2024 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ніжин Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючого, раніше судимого вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.02.2024 за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

встановив:

ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.02.2024 за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., штраф не сплатив, на шлях виправлення не став та знову вчинив кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів за наступних обставин.

У серпні 2024 року (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_3 , знаходячись на околиці міста Ніжина Чернігівської області в районі залізничного мосту через річку Остер (район «Мигалівка»), діючи з особистого мотиву, без мети збуту, з метою власного вживання зірвав верхівкові частини дикоростучої коноплі, чим вчинив незаконне придбання наркотичного засобу, обіг якого обмежено канабісу, масою в перерахунку на висушену речовину 60,1 г., який в подальшому він незаконно зберігав без мети збуту до 10.09.2024 у заростях рослин на місці зривання коноплі та 10.09.2024 зберігав при собі.

10.09.2024 в період часу з 16 год 21 хв по 16 год 27 хв поблизу будинку №16 по вул. Супутників м. Ніжина працівниками Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області в ОСОБА_3 було виявлено та вилучено вищевказані наркотичні засоби.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» канабіс віднесений до списку 1 таблиці ІІ «Наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено».

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні вину у вчиненні злочину за пред`явленим обвинуваченням визнав повністю, правову кваліфікацію своїх дій та фактичні обставини викладені в обвинувальному акті не оспорював та показав, що у серпні 2024 біля річки Остер зірвав коноплю та залишив сушитись. У вересні 2024 забрав для власного вживання, шляхом куріння, і тоді ж був зупинений працівниками поліції, якими було виявлено у нього та вилучено ці наркотики. Зазначив, що штраф за попереднім вироком ним не сплачений, оскільки не працює та не має відповідно коштів на його сплату, у вчиненому розкаюється, просив не позбавляти його волі та надати можливість виправитися.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненому, ніхто з учасників судового провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини викладені в обвинувальному акті, а також доведеність винуватості обвинуваченого та кваліфікацію його дій, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, досудової доповіді органу пробації, а також процесуальних рішень прийнятих в ході досудового розслідування.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, дійшов висновку, що показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння останнім змісту обставин пред`явленого обвинувачення, добровільності та істинності його позиції, а інкриміноване йому діяння доведене у повному обсязі.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.309 КК України, як вчинення незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, протягом року після засудження за ч.1 ст.309 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.66 КК України визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до вимог ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд бере до уваги положення ст.50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, положення ст.65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При визначенні виду покарання ОСОБА_3 суд враховує, що останній не працює, не одружений, негативні характеристики за місцем проживання відсутні, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, після притягнення його до кримінальної відповідальності за аналогічного характеру кримінальне правопорушення знову вчинив кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, покарання у котрому не відбув, що характеризує його як особу, що належних висновків для себе не робить, тобто схильний до вчинення кримінально карних діянь, думку органу пробації, про те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення високий, його виправлення без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, у зв`язку із чим, приходить до переконання, що покарання у виді штрафу є недостатнім, у тому числі з огляду на те, що, будучи засудженим до такого, обвинувачений не мав можливості його виконати у строки, передбачені Законом.

При цьому, при визначені міри покарання, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненому, добровільно видавав наркотичні речовини, не ухилявся від органу досудового розслідування, котрим розцінена така поведінка як активне сприяння в з`ясуванні фактичних обставин справи, а тому приходить до висновку про призначення останньому покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, передбачених санкцією статті.

Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості злочину та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до ч.1, 4 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення після постановлення вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.02.2024, яким його визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України з призначення покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн, який на момент ухвалення цього вироку не сплачено, але до повного відбуття покарання за таким, тому йому слід призначити остаточне покарання відповідно до вимог ч.1 ст.71 КК України повністю приєднавши до покарання, призначеного за даним вироком невідбуту частину покарання за попереднім вироком, враховуючи положення ч.3 ст.72 КК України.

Разом з тим, з урахуванням того, що ОСОБА_3 вчинив новий злочин до відбуття покарання за попереднім вироком, при застосуванні ст.71 КК України та призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі та штрафу, рішення про звільнення ОСОБА_3 від відбування лише частини покарання у виді позбавлення волі на підставі ст.75 КК України, є неприпустимим, а звільнення від відбування покарання у виді штрафу ст.75 КК України не передбачено (див. постанову Верховного Суду у справі № 243/2528/19 від 26.05.2020).

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду не обирався і підстав для його обрання немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про долю речових доказів, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Судові витрати відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України приєднати до призначеного покарання за цим вироком суду невідбуте покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень, яке призначене вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.02.2024, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік та штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень, яке призначене вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.02.2024 - виконувати самостійно (окремо).

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави процесуальні витрати на проведення судової експертизи 1 514 грн 56 коп.

Речові докази по кримінальному провадженню, після набрання вироком законної сили, а саме: спецпакет №7681026, в середині якого знаходиться речовина рослинного походження (канабіс) - знищити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1