Справа № 953/1045/25
н/п 1-кс/953/1419/25
"21" лютого 2025 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
17 лютого 2025 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_3 , в якій, з урахуванням заяви про усунення описки, просить:
Заявник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд скарги без його участі.
Слідчий ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмові пояснення з додатками.
Відсутність учасників провадження з урахуванням поданих ними заяв у відповідності до ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, приходить до такого висновку.
21 листопада 2024 року ОСОБА_3 звернувся до ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення.
10 лютого 2025 року слідчий ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 відмовив заявнику ОСОБА_3 у задоволенні вказаного клопотання, мотивував його тим, що ОСОБА_3 на час розгляду клопотання не має процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні.
10 лютого 2025 року слідчий ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 відмовив заявнику ОСОБА_3 у задоволенні вказаного клопотання, мотивував його тим, що ОСОБА_3 на час розгляду клопотання не має процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У ч.1 ст. 303 КПК України наведений вичерпний перелік випадків і суб`єктів оскарження рішень, дій чи бездіяльності сторони обвинувачення при досудовому розслідуванні.
Положення ч.1 ст.303 КПК України не надають право на оскарження окремо постанови слідчого про відмову у зміні правової кваліфікації.
У зв`язку з чим скарга у цій частині необґрунтована.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.
Відповідно до визначення, яке міститься у ч. 1 ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії - це дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Згідно з вимогами ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Згідно з положеннями цієї норми право на звернення до слідчого з клопотанням має сторона захисту, потерпілий і його представник чи законний представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представник.
З матеріалів, наданих слідчим, вбачається на теперішній час заявник ОСОБА_3 не має жодного процесуального статусу у цьому кримінальному провадженні, крім того, він не надав жодних доказів про те, що він є іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, отже на даний час у нього відсутнє процесуальне право на звернення до слідчого з клопотанням у порядку ст.220 КПК України.
Слідчий суддя вважає, що скарга у цій частині є також необґрунтованою.
Частиною 2 статті 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Отже, визнання постанов слідчого незаконними не відноситься до рішень, які слідчий суддя може прийняти за результатами розгляду скарги, поданої в порядку ст.303 КПК України.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення скарги в цій частині також.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Набуття особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні або прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим врегульовано спеціальною нормою КПК України (ст. 55 КПК України). Вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілому належить до дискреції слідчого (детектива) як наслідок встановленого процесуального статусу потерпілого у кримінальному провадженні, є похідним від такого рішення, та не відноситься до повноважень слідчої судді, тому це питання має бути належним чином досліджено органом досудового розслідування.
Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Згідно з положення глави 19 КПК України усі питання, пов`язані із здійсненням кримінального провадження, вирішує слідчий в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.
Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Згідно з положеннями п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя наділений повноваженнями щодо здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Повноваженнями щодо зобов`язання слідчого вчинити процесуальну слідчу дію, слідчий суддя відповідно до положень КПК України не наділений.
При цьому суд роз`яснює заявнику ОСОБА_3 , що він має право звернутись до слідчого із заявою про визнання його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.
З урахуванням викладеного, вимоги, викладені в поданій до суду скарзі, задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1