Справа 635/2518/25
Провадження 1-кп/635/935/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2025 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Старишко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 від 27.03.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Покровка Чугуївського району Харківської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, на утримані малолітніх дітей не має, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі статтею 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята та проголошена Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, «...ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла...Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Таке саме положення міститься у статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст. 30 Конституції України передбачено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Статтями 7, 13 Кримінального процесуального кодексу України закріплено засади кримінального судочинства, за якими не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення частини другої статті 233 КПК недоторканості житла та іншого володіння особи це предмети матеріального світу, які перебувають законно або незаконно у фактичному стабільному (тривалому) і безперервному володінні фізичної особи та призначені, пристосовані чи спеціально обладнані для розміщення або зберігання її майна, вирощування чи виробництва продукції, забезпечення побутових та інших потреб особи, а також оснащені будь-якими пристосуваннями (огорожею, запорами, сигналізацією, охороною тощо), які роблять неможливим або ускладнюють проникнення до них.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Барклі проти Сполученого Королівства» 1996 року), який у своїх рішеннях, визначаючи, зокрема поняття «житло», тлумачить його як місце (помешкання), де особа постійно проживає, незалежно від форми чи підстави такого проживання, утримує і облаштовує його, навіть якщо це здійснено з порушенням національного законодавства.

25 березня 2025 року приблизно о 14:20 год. (більш точного часу вчинення кримінального проступку під час дізнання не встановлено), ОСОБА_1 , перебуваючи поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , маючи намір на незаконне проникнення до приміщення квартири АДРЕСА_3 , яка використовувалась як житло потерпілою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переконавшись у відсутності власника або користувача домоволодіння, усвідомлюючи відсутність перерахованих законних підстав, що дозволяли б останньому проникнути до вказаної квартири, безпідставно, самовільно, за відсутності дозволу користувача, шляхом вільного доступу через незамкнуті двері незаконно проник до вказаної квартири (частина будинку), законним користувачем якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив передбачене Конституцією України, міжнародно-правовими актами, діючим законодавством право на недоторканість житла ОСОБА_2 .

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як за ч. 1 ст. 162 КК України як порушення недоторканості житла, тобто незаконне проникнення до житла.

Крім того, 27 березня 2025 року приблизно о 21:10 год. (більш точного часу вчинення кримінального проступку під час дізнання не встановлено), ОСОБА_1 перебуваючи поблизу багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , маючи намір на незаконне проникнення до приміщення однієї з квартир вказаного будинку, а саме квартири АДРЕСА_5 , яка використовувалась як житло потерпілим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , переконавшись у відсутності власника або користувача у вказаній квартирі, усвідомлюючи відсутність перерахованих законних підстав, що дозволяли б останньому проникнути до вказаної квартири, власником якої є ОСОБА_3 , безпідставно, самовільно, за відсутності дозволу власника, шляхом вільного доступу через незамкнуті двері незаконно проник до вказаної квартири, власником якої є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив передбачене Конституцією України, міжнародно-правовими актами, діючим законодавством право на недоторканість житла ОСОБА_3 .

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як за ч. 1 ст. 162 КК України як порушення недоторканості житла, тобто незаконне проникнення до житла.

Згідно заяви обвинуваченого ОСОБА_1 щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, яка була підписана в присутності захисника - адвоката Горільчаника В.А., обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 162 КК України, тобто у незаконному проникненні до житла.

ОСОБА_1 надав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також подали заяви про згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалось.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно ч. 4. ст. 382 КПК України копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Таким чином, дослідивши зібрані досудовим розслідуванням у справі докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованих кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, тобто незаконному проникненні до житла, повністю доведена.

При призначенні покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_1 , суд згідно ст. 66 КК України визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_1 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, не одружений, неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не є особою з інвалідністю.

Призначаючи покарання за скоєне в межах пред`явленого, суд керується ч. 2 ст. 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_1 кримінального правопорушення, вважає, що виправлення обвинуваченого можливо при призначенні йому покарання за скоєння кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, у мінімальних межах санкції статті за пред`явленим обвинуваченням у виді обмеження волі. При цьому суд враховує, що обвинувачений не працює, доходів не має, а тому відсутні підстави для застосування до нього покарання у виді штрафу або виправних робіт. Обмежень щодо застосування до обвинуваченого покарання у виді обмеження волі судом не встановлено.

Разом з тим, враховуючи особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_1 без відбування покарання та на підставі ст. 75 КК України вважає можливим звільнити його від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки.

Суд приходить до висновку, що даний вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Витрати на проведення експертизи, речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 103, 302, 373, 374, 381-382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього в силу ст.76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Якішина