Справа 650/1516/23 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/73/25 Доповідач: ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/1516/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0002023 від 16.06.2023 за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора на вирок Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 13.06.2024 щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Краснолюбецьке, Великоолександрівського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09.05.2024 за ч.4 ст.185, ст.71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.185 КК України.

в с т а н о в и в:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 13.06.2024 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст.263 КК України та призначено йому покарання:

за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 7 місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 7 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09.05.2024, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обраховувати з моменту набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_8 у строк покарання за цим вироком частково відбуте ним покарання за попереднім вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09.05.2024 року, а саме з 30 січня 2024 року по день набрання цим вироком законної сили.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

Встановлені судом обставини.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 10.06.2023 приблизно о 17:00 годині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах дії воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном, умисно, таємно, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, через хвіртку, проник до подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_9 , звідки таємно, повторно, викрав майно, вартість якого складає 771 грн., яка належить потерпілому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого відніс її до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого її використання за призначенням, тобто обернув вказане майно на свою користь та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, він же, 29.06.2023 приблизно о 20:00 годині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах дії воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном, умисно, через хвіртку, проник до подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_9 , та приміщення господарської будівлі, звідки, таємно, повторно, викрав майно, вартість якого складає 1066 грн., який належить потерпілому ОСОБА_9 , після чого відніс його до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого його продажу, тобто обернув вказане майно на свою користь та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Також, ОСОБА_8 у вересні місяці 2022 року, більш точну дату органами досудового розслідування не встановлено, перебуваючи поруч із територією колишньої Калинівської спеціальної загально-освітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів Херсонської обласної ради, яка розташована за адресою: вул. Садова, 2А, с. Краснолюбецьк Бериславського району Херсонської області, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи прямий злочинний умисел, направлений на незаконне поводження з вибуховими речовинами і вибуховими пристроями та на порушення правового режиму поводження зі зброєю, придбав, шляхом знахідки, три предмета, які є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом осколкової оборонної ручної гранати Ф-1, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин; конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом осколкової наступальної ручної граната РГД-5, промислового виготовлення, яка відноситься до категорії вибухових речовин, та модернізованим уніфікованим запалом ручної гранати типу УЗРГМ-2, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв, які у подальшому зберігав в шафі спальної кімнати житлового будинку, за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та які в подальшому були вилучені 18.08.2023 в ході проведення працівниками Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області санкціонованого обшуку за вищевказаною адресою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій порушує питання про зміну вироку щодо ОСОБА_8 з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Просить вирок щодо ОСОБА_8 змінити, доповнити мотивувальну частину вироку обставиною, яка обтяжує покарання, за епізодом ч.1 ст.263 КК України, - «рецидив злочинів», оскільки на момент ухвалення оскаржуваного вироку ОСОБА_8 було засуджено вироком Біляївського районного суду Одеської області від 14.08.2023 за злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, судимість за який не знята та непогашена в установленому законом порядку, при цьому суд не навів мотиви її виключення.

У зв`язку з декриміналізацією перекваліфікувати дії ОСОБА_8 за епізодами від 10.06.2023, 29.06.2023 з ч.4 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 162 КК України та призначити покарання за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 1 місяць.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09.05.2024, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 7 місяців.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Позиції сторін.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу з доповненнями прокурора про зміну вироку задовольнити, позицію обвинуваченого ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 , які просили пом`якшити покарання, дослідивши запропоновані прокурором матеріали справи, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів дійшла до такого.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст.185, ч. 1 ст. 263 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому КПК України та ніким не оспорюються.

Що ж до доводів прокурора про необхідність зміни мотивувальної частини вироку в частині визначення обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, рецидив злочину, то вони заслуговують на увагу.

Вимогами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Крім того, відповідно п.1 ч.1 ст.67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання, є рецидив злочинів.

Але, як було слушно зазначено прокурором в апеляційній скарзі з доповненнями, суд першої інстанції, при ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Так, в обвинувальному акті зазначено про наявність обставини, яка обтяжує покарання, передбаченою п.1 ч.1 ст. 67 КК України - «рецидив злочинів».

Незважаючи на це, суд першої інстанції, виклавши у формулюванні обвинувачення обставини за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, як придбання, зберігання, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, не врахував встановлену органом досудового розслідування обставину, що обтяжує покарання, передбачену п.1 ч.1 ст.67 КК України, рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_8 було засуджено вироком Біляївського районного суду Одеської області від 14.08.2023 за злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, судимість за який не знята та непогашена в установленому законом порядку, та не навів мотиви її виключення.

З урахуванням вимог ст.67 КК України суд першої інстанції повинен був визнати обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 , за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, рецидив злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що мотивувальну частину вироку слід доповнити обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, - рецидив злочинів.

Також є слушними доводи прокурор про перекваліфікацію дій ОСОБА_8 з ч.4 ст.185 на ч.1 ст.162 КК України, з огляду на таке.

Так, на час апеляційного розгляду у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18 липня 2024 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 09.08.2024 набув чинності Закон України 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі Закон № 3886-IX), яким було внесені зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст.3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 визнано винним у таємному викраденні 10.06.2023 майна ОСОБА_9 , вчиненому в умовах воєнного стану, поєднаному з проникненням на територію домоволодіння потерпілого на загальну суму 771 грн., та 29.06.2023 поєднаному з проникненням до господарської будівлі потерпілого на загальну суму 1066 грн.

Враховуючи те, що вартість майна, яке таємно в умовах воєнного стану викрав ОСОБА_8 за епізодом від 10.06.2023 становила 771 грн., а за епізодом від 29.06.2023 становила 1066 грн., тобто ці суми були меншими за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність у 2023 році, а саме 2684 грн., то з огляду на передбачений ст.58 Конституції України і ст.5 КК України підлягає застосуванню принцип зворотної дії закону в часі.

Водночас, відповідно до матеріалів кримінального провадження, зокрема формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, встановлено факт протиправного проникнення 10.06.2023 ОСОБА_8 до сховища потерпілого ОСОБА_9 , а також 29.06.2023 до іншого приміщення потерпілого, що обвинуваченим підтверджено під час допиту в судовому засіданні.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності, а також позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.08.2024 у справі № 127/26638/23, якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища поєднане зі вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за ст.162 КК України.

З огляду на викладене, в діях обвинуваченого ОСОБА_8 наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, що не погіршує становище останнього.

Об`єктивна сторона ст.162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, як це встановлено судом першої інстанції у цьому провадженні.

При цьому, згідно із положеннями ст.337 КПК України та правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 03.07.2019 у справі № 288/1158/16, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ст.12 КК України, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Суд першої інстанцій встановив, що ОСОБА_8 усвідомлював, що інше володіння особи, до якого він протиправно проник, перебуває у володінні іншої особи.

З огляду на зміст ч.1 ст. 162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч.4 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище ОСОБА_8 .

На підставі наведеного, враховуючи положення ч.3 ст.337 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_8 за епізодами від 10.06.2023, 29.06.2023 з ч.4 ст.185 на ч.1 ст.162 КК України як незаконне проникнення до іншого володіння особи і призначити покарання в межах санкції цієї частини статті, тому вирок суду в цій частині підлягає зміні.

Вирішуючи питання про призначення виду і розміру покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст.162 КК колегія суддів, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 ніде не працює, не має достатнього доходу, а тому до нього можливо застосувати лише покарання у виді обмеження волі.

Згідно п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги прокурора з доповненнями знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження, зважаючи на що, апеляційну скаргу прокурора з доповненнями належить задовольнити, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції на підставі п.4 ч.1 ст.408, п.4 ч.1 ст.409 КПК України слід змінити.

Істотних порушень вимог КПК України, які б тягли за собою скасування вироку чи його зміну в іншій частині, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 408, 409, 419 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора - задовольнити.

Вирок Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 13.06.2024 щодо ОСОБА_8 змінити.

Доповнити мотивувальну частину вироку обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, - рецидив злочинів.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 за епізодами від 10.06.2023, 29.06.2023 з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст. 162 КК України та призначити покарання за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 1 місяць.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09.05.2024, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 7 місяців.

У решті вирок щодо нього - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4