Справа №201/2335/25
Провадження № 1-кс/201/921/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 24.01.2025 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001585 від 13.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

У судовому засіданні приймали участь:

представник ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська зі скаргою на постанову слідчого СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 24.01.2025 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001585 від 13.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, у якій просить: cкасувати постанову слідчого СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 24 січня 2025 року про закриття кримінального провадження №0001585 від 13.09.2024 року та повернути матеріали кримінального провадження №0001585 від 13.09.2024 року до СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області для продовження досудового слідства.

В обґрунтування поданої скарги заявниця зазначає, що 24 січня 2025 року слідчим СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного в ЄРДР №0001585 від 13.09.2024 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. Копію зазначеної постанови про закриття кримінального провадження скаржник отримала 20 лютого 2025 року. Однак з даною постановою заявниця не згодна та вважає, що постанова прийнята передчасно, без повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, передбачених як кримінально-процесуальним законом так і кримінальним законом, а тому постанова про закриття кримінального від 24.01.2025 року підлягає скасуванню з огляду на те, що в обґрунтування постанови про закриття кримінального провадження №001585 від 13.09.2024 року слідчий зазначив, що в ході вивчення ухвали Дніпровського апеляційного суду від 19.08.2024року №22-з/803/505/24 (справа №201/13014/23), яка була надана ОСОБА_3 разом з заявою про вчинення кримінального правопорушення, слідчим було встановлено, що позивач ОСОБА_7 не був належним чином ознайомлений з зазначеною ухвалою суду, в матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження від ОСОБА_7 ознайомлення з вищевказаною ухвалою суду, що, на думку слідчого, фактично унеможливлює виконання її позивачем ОСОБА_7 , оскільки наявних фактів належного повідомлення ОСОБА_7 про рішення суду апеляційної інстанції встановлено не було. Проте, на думку, заявниці такий висновок слідчого є хибним. Тому, на її думку, рішення слідчого СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0001585, оформлене постановою від 24 січня 2025 року є необґрунтованим, протиправним, незаконним та таким, що не відповідає завданню кримінального провадження, визначеного в ст. 2 КПК України.

Представник скаржника, адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила її задовольнити.

Представник СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши думку представника, дослідивши скаргу та додані до неї документи, приходить до такого висновку.

Згідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 24 КПК України законодавчо передбачено гарантоване право кожного на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На досудовому провадженні за п.3 ч.1 ст.303 КПК України може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

З метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів у передбаченому КПК України порядку для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

За положеннями абз.2 ч.4 цієї статті слідчий, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених зокрема п.2 ч.1 цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

У відповідності до вимог ст.110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим досудовим розслідуванням, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють відмову, зазначене є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Як встановлено під час розгляду скарги, у провадженні СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001585 від 13.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Постановою слідчого СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 24.01.2025 вказане кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із встановленою відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Мотивуючи свою постанову слідчий зазначив, що до ЧЧ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_3 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_7 , не виконує рішення суду (ЖЕО 29282 від 12.09.24). Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 214 КПК України, за даним фактом слідчим відділенням Відділення поліції №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001585 від 13.09.2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. 24.10.2024 року на підставі постанови прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра підслідність кримінального провадження №0001585 від 13.09.2024 року була визначена за слідчим відділенням відділу поліції №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області. 12.09.2024 року надійшла заява від ОСОБА_3 за фактом того, що її колишній чоловік ОСОБА_7 вивіз дітей, а саме: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 за кордон та не повідомив належним чином про це ОСОБА_3 . До поданої заяви громадянкою ОСОБА_3 було додано копії характеризуючих документів на дітей, Ухвалу Дніпровського апеляційного суду №22-з/803/505/24, справа № 201/13014/23 від 19.08.2024 року відповідно до якої гр. ОСОБА_7 зобов`язаний надавати ОСОБА_3 можливість безперешкодного побачення з дітьми кожен четвер, п`ятницю, суботу з 10:00 год. четверга по 18:00 год. суботи за зареєстрованою адресою дітей та матері. В ході вивчення Ухвали Апеляційного Суду було встановлено, що позивач ОСОБА_7 не був ознайомлений належним чином з зазначеною Ухвалою, так як в матеріалах відсутнє будь яке підтвердження від ОСОБА_7 з ознайомленням з вищевказаною Ухвалою, що фактично унеможливлює виконання її позивачем. Також від ОСОБА_3 надано до матеріалів кримінального провадження Постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України №ВП 72281321 від 04.09.2024 року (безпосередньо ОСОБА_7 ) якою фактично у зв`язку з відсутністю заборгованості було скасоване тимчасове обмеження ОСОБА_7 виїзду за кордон. В ході вивчення зазначеної інформації, до Державної прикордонної служби було надано запит з метою встановлення інформації, щодо пересічення кордону гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 .. В подальшому надійшла відповідь, відповідно до якої гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 04.09.2024 року покинули територію України, інформація відповідно виїзду ОСОБА_9 не встановлено.В подальшому до Соборного відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) була надана вимога в порядку ст. 93 КПК України з метою витребування копій матеріалів виконавчого провадження №72281321, №75900159, №76040716. Далі в ході вивчення матеріалів вищевказаних виконавчих проваджень було встановлено, що в матеріалах містяться фото відповідно до яких гр. ОСОБА_7 намагався надати ОСОБА_3 побачення з дітьми, тим самим разом зі спеціалістом управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради доставив до місця проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 29.08.2024 року в період часу з 10:20-10:45 год., 30.08.2024 року та 31.08.2024 року але ОСОБА_3 вдома не виявилось.Також відповідно до листа Голови Адміністрації Соборного району під час розмови з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 останні повідомили, що бажають повернутись з батьком на Західну Україну, де їм більше подобається проживати, крім того у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за час перебування у м. Дніпро розпочалась алергічна реакція на цвітіння амброзії, про, що в матеріалах виконавчих проваджень також маються медичні довідки консультацій алерголога та останнім встановлено діагноз та призначене лікування та у зв`язку з їхнім захворюванням ОСОБА_7 повинен був відвезти дітей до Західної України у зв`язку з поліпшенням клімату. Вивчаючи матеріали кримінального провадження наявних фактів належного повідомлення ОСОБА_7 про рішення суду Апеляційної інстанції встановлено не було. Також розуміючи психологічну роль батька у вихованні дітей, вирішення проблем які можуть впливати на життя та здоров`я дітей, ОСОБА_7 при будь-яких обставинах повинен був зберегти здоров`я дітей для подальшого їх життя. Також розуміючи позицію основними обов`язками ОСОБА_7 є: -виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини;- піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний та духовний розвиток;- забезпечити здобуття дітям повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя;-поважати думку дітей; Також відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду №22-з/803/505/24, справа №201/13014/23 від 19.08.2024 року зазначено, що Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду провадження № 22-ц/803/5552/24 справа № 201/13014/23 від 24.09.2024 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська залишити без змін. Фактично на момент винесення рішення ОСОБА_7 згідно відомостей Державної Прикордонної служби перебував разом з дітьми за кордоном та фактично не був ознайомлений з рішенням належним чином. Статтю 382 Кримінального кодексу України (КК України), як невиконання судового рішення, а саме частина 1 умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. Відповідно до ч. 5 ст. 124 та п. 9 ч. З ст. 129 Конституції України одним з основних принципів судочинства проголошується обов`язковість судових рішень. Із цього виходить і Закон України «Про судоустрій і статус суддів», у ч. 2 ст. 13 якого закріплено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма юридичними та фізичними особами на всій території України. Обов`язковість і безумовність виконання вироків та ухвал суду закріплено і частиною 2 статті 21 Кримінально-процесуального кодексу України (КПК України). Тому, умисне невиконання або перешкоджання виконанню судових актів є кримінальним правопорушенням проти правосуддя для будь-якої особи. Предметом кримінального правопорушення за частинами 1-3 статті 382 КК України є судовий акт органів правосуддя (рішення, вирок, ухвала, постанова), який постановлений: а) Судом будь-якої юрисдикції (загальної чи спеціалізованої); б)Судом будь-якої інстанції (першої, апеляційної чи касаційної);в)Судом із будь-якої категорії судових справ (цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних);г)Набрав законної сили. Об`єктивна сторона кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 382 КК полягає в одному із таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: а) невиконання (ухилення від виконання) вироку, рішення ухвали, постанови суду б) перешкоджання їх виконанню.За частиною 1 ст. 382 КК України склад кримінального правопорушення є формальним, тобто являється закінченим з моменту вчинення одного із зазначених у Законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання), і саме з цього моменту кримінальне правопорушення визнається закінченим та набуває триваючого характеру, крім того для наявності об`єктивної сторони якого необов`язкове настання суспільно небезпечних наслідків для кваліфікації кримінального правопорушення. За частиною 2 статті 382 КК склад кримінального правопорушення є формальним, тобто являється закінченим з моменту вчинення одного із зазначених у Законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання), і саме з цього моменту кримінальне правопорушення визнається закінченим та набуває триваючого характеру, крім того для наявності об`єктивної сторони якого необов`язкове настання суспільно небезпечних наслідків для кваліфікації кримінального правопорушення, але за обов`язкової умови, що перелічені діяння вчинені спеціальним суб`єктом -службовою особою. Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Перешкоджання виконанню судового акта - це активні дії, які становлять протидію реалізації вимог, що містяться в цьому акті, вчинювану з метою недопущення його виконання, наприклад, підкуп або обман державного виконавця, погрози або насильство щодо нього тощо. Якщо перешкоджання виконанню судового акта пов`язане із вчиненням інших кримінальних правопорушень (наприклад, дачею неправомірної вигоди, застосуванням насильства, знищенням документів), за таких обставин дії винної особи кваліфікуються за сукупністю кримінальних правопорушень. Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує пошту, не приймає державного виконавця, направляє документ не за адресою тощо). Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення за умови, якщо воно не спричиняє наслідків, зазначених у ч. 3 ст. 382 КК України, -лише прямий умисел. Мотиви кримінального правопорушення можуть бути різними і на кваліфікацію не впливають. Суб`єкт даного кримінального правопорушення може бути як спеціальним, так і загальним. Тому питання про визнання особи суб`єктом цього кримінального правопорушення необхідно вирішувати диференційовано:-за частиною 1 ст. 382 КК України, якщо кримінальне правопорушення вчиняється шляхом невиконання судового акта, суб`єкт кримінального правопорушення - спеціальний, оскільки ним може бути лише така особа, на яку законом і цим судовим актом покладений обов`язок з його виконання і вона має реальну можливість його виконати. Якщо ж передбачене ч. 1 ст. 382 КК України кримінальне правопорушення здійснюється шляхом перешкоджання виконанню судового акта, то з урахуванням характеру дій, які можуть становити зміст такого перешкоджання, вчинити вказане кримінальне правопорушення може як спеціальний суб`єкт зобов`язана до виконання судового акта особа, так і загальний - будь-яка особа, що досягла 16-річного віку;-за частинами 2 та 4 ст. 382 КК суб`єкт кримінального правопорушення - спеціальний, а саме службова особа, яка зобов`язана і має реальну можливість виконати відповідний судовий акт. Враховуючи вищевикладене, орган досудового розслідування здійснивши аналіз поданих заявником документів, що були долучені до заяви, доходить до висновку, що звернення ОСОБА_3 спрямоване на перевірку обставин невиконання судового рішення. Підсумовуючи викладене, в ході досудового розслідування встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, що зумовлює факт того, що кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

До компетенції слідчого судді при розгляді вказаної скарги входить перевірка відповідності постанови вимогам ст.110 КПК України, а також чи виконані по кримінальному провадженню необхідні слідчі та оперативно-розшукові дії, і встановлені обставини, які мають значення для кримінального провадження і прийняття мотивованого кінцевого рішення.

Таким чином, на підставі даних, які містяться в матеріалах скарги і кримінального провадження, належить зробити висновок, що в даному кримінальному провадженні виконанні всі необхідні слідчі дії і встановлені всі обставини які мають значення для кримінального провадження, а також, що оскаржувана постанова слідчого про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ст.110 ч.5 КПК України.

Тобто, постанова слідчого належним чином вмотивована та відповідає вимогам КПК України.

Натомість скаржниками, її представником не надано вагомих обґрунтувань, які б спростовували висновок слідчого.

Отже, заслухавши представника, ознайомившись з наданими до суду матеріалами, слід зробити обґрунтований висновок про те, що зміст та форма процесуального рішення слідчого (постанови про закриття кримінального провадження) відповідає вимогам статті 110 КПК України, а досудове розслідування, враховуючи зміст відомостей про кримінальне правопорушення, які викладені у повідомленні про його вчинення, проведене ефективно.

Таким чином, зазначаючи в якості підстави для скасування постанови про закриття провадження не проведення слідчим необхідних слідчих дій для прийняття законного обґрунтованого рішення, що на думку заявника, свідчить про незаконність прийнятого під час досудового слідства рішення про закриття провадження, заявник фактично не погоджується з встановленими досудовим слідством обставинами і висновками, тобто фактично оскаржує неправильність досудового слідства, в зв`язку з чим ставить під сумнів його результати, не погоджуючись з рішенням про закриття провадження.

Що стосується доводів скарги про прийняття оскаржуваної постанови без проведення усього необхідного обсягу слідчих дій та не з`ясування в повному обсязі всіх фактичних обставин, слід зазначити таке.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначені у ст.91 КПК України. Обов`язок доказування цих обставин, за певними винятками, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ст.92 КПК України). Доказування здійснюється на підставі доказів (ст.84 КПК України).

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів, які оцінює за своїм внутрішнім переконанням, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми, складається обвинувального акт, який направляється до суду (ст.93,290,291,293 КПК України).

Разом з цим, КПК України не визначає перелік обов`язкових доказів чи процесуальних дій проведення яких необхідно здійснити у тому чи іншому провадженні, а надає можливість самостійно обирати та визначати якими доказами сторона обвинувачення буде обстоювати свою позицію та доводити винуватість особи в суді.

За таких обставин слід зробити правомірний висновок стосовно дискреційних повноважень слідчого щодо обсягу та спрямованості проведення слідчих (розшукових) дій у цьому кримінальному провадженні, оскільки, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а також на власний розсуд вирішує необхідність проведення певних слідчих (розшукових) дій та/або негласних слідчих (розшукових) дій з урахуванням конкретних обставин справи.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що постанова слідчого прийнята на підставі повного та всебічного дослідження обставин провадження з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є належним чином обґрунтованою та вмотивованою, у зв`язку з чим слід відмовити в задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 25, 28, 214, 303 - 307 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 24.01.2025 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001585 від 13.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено і проголошено 13.03.2025 о 16:05 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1