Справа № 639/7996/24
Провадження № 1-в/639/739/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Мілова Д. В.,

за участю секретаря Полковник Г. В.,

прокурора Івахненка І. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань клопотання начальника Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» Маркіна М. про приведення вироку суду стосовно засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024,

ВСТАНОВИВ:

ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» (далі за текстом - ДУ «ХВК (№18)») звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про приведення вироків Ленінського районного суду м. Полтави від 01.12.2022, Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2023, Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.02.2024 стосовно ОСОБА_1 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 (далі за текстом - Закон №3886-ІХ).

В обґрунтування клопотання ДУ «ХВК (№18)» посилалась на те, що Законом №3886-ІХ вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано.

Вироками Ленінського районного суду м. Полтави від 01.12.2022, Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.02.2024 ОСОБА_1 засуджено за вчинення крадіжки майна на суму, яка менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому відповідні діяння не є кримінально караними на теперішній час.

У судовому засіданні представник ДУ «ХВК (№18)» та засуджений ОСОБА_1 участі не приймали, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, на адресу суду надали письмові заяви, в яких просять провести судове засідання без їх участі.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання щодо звільнення засудженого від покарання за діяння, які наразі не є кримінально караними.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн.

Станом на 01.01.2022 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 01.12.2022 ОСОБА_1 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років (за вчинення 12.07.2022 крадіжки майна вартістю 830 грн). На підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2023 ОСОБА_1 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного ОСОБА_1 за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 01.12.2022 та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.02.2024 ОСОБА_1 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років (за вчинення 15.05.2023 крадіжки майна вартістю 1168 грн).

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного ОСОБА_1 за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 01.12.2022 та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

З огляду на викладене, крадіжка ОСОБА_1 12.07.2022 майна вартістю 830 грн, за вчинення якої його було засуджено вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 01.12.2022 за ч. 4 ст. 185 КК України, а також крадіжка ОСОБА_1 15.05.2023 майна вартістю 1168 грн, за вчинення якої його було засуджено вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.02.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України, наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість цього майна не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність - 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_1 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_1 необхідно звільнити від призначеного покарання за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 01.12.2022 за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, а також за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.02.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Оскільки остаточне покарання ОСОБА_1 за вироком Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України було призначено на підставі ст.ст. 71, 72 КК України з урахуванням призначеного йому покарання за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 01.12.2022 за ч. 4 ст. 185 КК України, від якого ОСОБА_1 звільняється у зв`язку з усуненням караності діяння - суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 слід вважати таким, що засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Таким чином, клопотання ДУ «Холодногірська виправна колонія №18» підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» Маркіна М. стосовно засудженого ОСОБА_1 - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 01.12.2022 за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, у зв`язку з усуненням караності діяння.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.02.2024 за ч. 4 ст. 185, ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженим, що перебуває під вартою - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 16.12.2024.

Суддя Д. В. Мілов