Провадження № 1-кп/204/614/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000696 внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 20 липня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу. В обґрунтування свого клопотання зазначав, що його було переведено до Державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89» задля проходження лікування від наявного у нього захворювання, однак на протязі цього всього часу, що він перебуває у даній установі йому не надають жодної медичної допомоги. Крім цього, під час розгляду судом клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, прокурором не було надано жодних доказів наявності ризиків. Щодо ризику впливу на свідків чи потерпілих, то прокурором не було надано доказів того, що він здійснював вплив на них. В разі зміні йому запобіжного заходу він матиме змогу лікуватись, і наміру порушувати покладені на нього судом обов`язки він не має наміру. Просив змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання свого підзахисного.

Прокурор ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2024 року було продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 06 лютого 2025 року включно, без визначення розміру застави.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження строків утримання під вартою обвинуваченого суд керувався вимогами ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, за якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Наявність у обвинуваченого захворювання не може свідчити про неможливість перебування останнього в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 89», оскільки обвинуваченим ОСОБА_3 не було надано суду доказів не можливості отримання належної медичної допомоги в умовах вказаної установи.

Суд наголошує, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, залишаються на даний час наявними та, враховуючи тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення, в якому ОСОБА_3 обвинувачується, з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може переховуватись від суду, здійснити вплив як на свідків, так і на потерпілих, а також здійснити дії щодо можливості повторного вчинення кримінальних правопорушень.

Судом не береться до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_3 щодо неможливості подальшого перебування під вартою, оскільки у нього наявні хронічні хвороби за якими потрібен постійний нагляд, оскільки суду не було надано доказів того, що обвинувачений не може отримувати належну йому медичну допомогу в умовах Державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89», або ж йому було відмовлено в наданні такої допомоги.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на всій території України введено воєнний стан.

Суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні, як обставину, яка суттєво збільшує ризик переховування обвинувачених від суду, оскільки на частині території України ведуться бойові дії та частина території України тимчасово окупована.

Слід надати відповідну оцінку ризику запровадження воєнного стану та збройної агресії в Україні, оскільки у ОСОБА_3 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості в повному обсязі виконувати органами влади свої повноваження на певних територіях, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого.

Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.

При цьому, судом при постановленні ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 було розглянуто питання можливісті застосування не лише такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а і всіх інших, більш м`яких, визначених ст. 176 КПК України, проте, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і такий, як домашній арешт, який просили обрати захисник та обвинувачений, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000696 внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 20 липня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1