Справа №705/5274/23
1-кп/705/515/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2025 Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в режимі відеоконференції кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Умань Черкаської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 16.02.2000 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 229-1, ч.2 ст. 229-6, ст. 42, ст. 45 КК України (1960 року) до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, штраф 700 грн.; 01.08.2000 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 229-6, ст. 14, ст. 43 КК України (1960 року) до 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього майна та з лікуванням від наркоманії; 20.07.2006 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 307, ст. 69, ч.2 ст. 309, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 22.07.2010 Уманським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 309, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; 14.11.2013 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 307 КК України до 1 року 7 місяців 29 днів позбавлення волі; 05.02.2016 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст.185, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; 01.03.2017 Уманським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 03.09.2018 Уманським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, звільнений 15.02.2021 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України,

У С Т А Н О В И В:

1

ОСОБА_4 13.04.2023 у невстановлений час, перебуваючи за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно та цілеспрямовано, повторно, з корисливих мотивів, керуючись жагою наживи за рахунок чужої власності, розмістив на платформі онлайн-оголошень «ОЛХ» завідомо неправдиве оголошення щодо продажу батуту, з метою подальшого введення в оману потерпілих та заволодіння їхніми грошовими коштами від отримання передоплати за неіснуючий товар.

Того ж дня, біля 20 години 40 хвилин до ОСОБА_4 на вказаний в оголошенні абонентський номер НОМЕР_1 , що працював в мобільному телефоні марки «Xiaomi» моделі «Redmi 4», IMEI: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , зателефонувала ОСОБА_7 з приводу придбання вказаного в оголошенні батуту, та під час спілкування ОСОБА_4 ввів її в оману, запевнивши про можливість придбання батуту з отриманням товару у поштовому відділенні, за умови сплати потерпілою передоплати в сумі 2900 гривень.

ОСОБА_7 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_4 , будучи введеною в оману, цього ж дня, перерахувала на вказану ОСОБА_4 банківську картку НОМЕР_4 грошові кошти в сумі 2900 гривень, після чого ОСОБА_4 , отримавши від ОСОБА_7 грошові кошти на рахунок, таким чином заволодів ними шляхом обману та розпорядився грошовими коштами на власний розсуд, завдавши тим самим потерпілій матеріального збитку на вказану суму.

2

Він же, 23.04.2023 у невстановлений час перебуваючи за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно та цілеспрямовано, повторно, з корисливих мотивів, керуючись жагою наживи за рахунок чужої власності, розмістив на платформі онлайн-оголошень «ОЛХ» завідомо неправдиве оголошення щодо продажу батуту, з метою подальшого введення в оману потерпілих та заволодіння їхніми грошовими коштами від отримання передоплати за неіснуючий товар.

Того ж дня біля 12 години 30 хвилин до ОСОБА_4 на вказаний в оголошенні абонентський номер НОМЕР_5 , що працював в мобільному телефоні марки «Xiaomi» моделі «Redmi 4», IMEI: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , зателефонував ОСОБА_8 з приводу придбання вказаного в оголошенні батуту, та під час спілкування ОСОБА_4 ввів її в оману, запевнивши про можливість придбання батуту з оплатою накладеним платежем при отриманні товару у поштовому відділенні, за умови сплати потерпілою передоплати в сумі 2800 гривень.

ОСОБА_8 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_4 , будучи введеною в оману, цього ж дня, перерахувала на вказану ОСОБА_4 банківську картку НОМЕР_6 грошові кошти в сумі 2800 гривень, після чого ОСОБА_4 , отримавши від ОСОБА_8 грошові кошти на рахунок, таким чином заволодів ними шляхом обману та розпорядився грошовими коштами на власний розсуд, завдавши тим самим потерпілому матеріального збитку на вказану суму.

3

Він же, 06.05.2023 у невстановлений час перебуваючи за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно та цілеспрямовано, повторно, з корисливих мотивів, керуючись жагою наживи за рахунок чужої власності, розмістив на платформі онлайн-оголошень «ОЛХ» завідомо неправдиве оголошення щодо продажу басейну, з метою подальшого введення в оману потерпілих та заволодіння їхніми грошовими коштами від отримання передоплати за неіснуючий товар.

Того ж дня біля 21 години 55 хвилин до ОСОБА_4 на вказаний в оголошенні абонентський номер НОМЕР_7 , що працював в мобільному телефоні марки «Xiaomi» моделі «Redmi 4», IMEI: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , зателефонував ОСОБА_9 з приводу придбання вказаного в оголошенні басейну, та під час спілкування ОСОБА_4 ввів його в оману, запевнивши про можливість придбання басейну з оплатою накладеним платежем при отриманні товару у поштовому відділенні, за умови сплати потерпілим передоплати в сумі 3150 гривень.

ОСОБА_9 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_4 , будучи введеною в оману, цього ж дня, перерахувала на вказану ОСОБА_4 банківську картку НОМЕР_8 грошові кошти в сумі 3150 гривень, після чого ОСОБА_4 , отримавши від ОСОБА_9 грошові кошти на рахунок, таким чином заволодів ними шляхом обману та розпорядився грошовими коштами на власний розсуд, завдавши тим самим потерпілому матеріального збитку на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, щиро покаявся і надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним обставинам вчинення кримінального правопорушення. Пояснив, що дійсно навесні 2023 року за допомогою мобільного додатку «OLX» в своєму смартфоні через Інтернет розміщував оголошення про продаж неіснуючих товарів, в якому зазначав номер свого мобільного телефону та вартість товару. Коли з ним зв`язувалися потенційні покупці, він спілкувався з ними через мобільний месенджер «VIBER» та просив на вказаний ним банківський рахунок, до якого він мав доступ, перерахувати певну суму в рахунок оплати товару, після отримання якої він ці кошти витрачав на власні потреби. Продавати будь-який товар не мав наміру, оскільки такого товару фактично не існувало, він просто вигадував його наявність. Розуміє тяжкість вчиненого та просить суд суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, його покази відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють та не оспорюють зміст обставин вчиненого кримінального правопорушення, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_4 його вина у вчиненні кримінального правопорушення, повністю підтверджується доказами, добутими на досудовому розслідуванні та перевіреними в суді у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, що перевірені та оцінені судом згідно вимог КПК України, суд приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується положеннями ст. ст. 65-67 КК України та виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані, що характеризують особу винного, обставини, які пом`якшують та які обтяжують покарання.

Суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 має вік 46 років, осудний, не одружений, не працевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває під наглядом у лікаря-нарколога з 13.07.1997, за місцем проживання характеризується формально позитивно, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та має судимості.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого суд визнає рецидив злочинів.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, враховуючи дані про особу обвинуваченого, виходячи з принципів розумності покарання, суд вважає за необхідне у вказаному випадку призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, що є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного та його ставлення до вчиненого, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування покарання та без його ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Визначене покарання, на переконання суду, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Потерпілим ОСОБА_8 в ході розгляду кримінального провадження заявлено цивільний позов щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 2814,00 грн., моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. та витрат за надання правничої допомоги в сумі 6000,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставами цивільно-правової відповідальності є: протиправність поведінки (дія чи бездіяльність), причинний зв`язком між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою виною особи, яка заподіяла шкоду.

Як встановлено в судовому засіданні, злочинними діями ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_8 дійсно було завдано майнову шкоду в зв`язку із заволодінням його майном шляхом обману на суму 2814,00 грн. і вказаний розмір заподіяної шкоди доведений матеріалами кримінального провадження. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив про те, що вказані кошти він сплатив, але доказів на підтвердження цього не надав. Разом з тим, представником потерпілого в судовому засіданні заперечувався факт отримання її довірителем таких коштів від обвинуваченого. У зв`язку з даними обставинами суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2814,00 грн.

Розглядаючи заявлений ОСОБА_4 цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.ст. 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілих, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, при визначенні розміру моральної шкоди.

Потерпілий ОСОБА_8 заявив позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., які обґрунтовані тим, що дії обвинуваченого спричинили йому та його сім`ї стресову ситуацію, він вимушений був звертатися до поліції, витрачати час та нервувати, чим було порушено його звичайний спосіб життя, тобто такі дії обвинуваченого негативно вплинули на моральний стан його здоров`я.

Цивільне законодавство України під моральною шкодою розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено, що діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_8 завдано моральну шкоду. З урахуванням фактичних обставин справи та матеріалів провадження, вбачається причинний зв`язок між заподіяною потерпілому моральною шкодою та протиправними діями обвинуваченого.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що потерпілий дійсно зазнав певних моральних страждань внаслідок вчиненого обвинуваченим злочину, але їх глибина та тривалість, а також істотність вимушених змін у його життєвих стосунках не є суттєвою, а тому враховуючи принципи розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 частково та стягнути з обвинуваченого моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

Щодо заявленої потерпілим вимоги про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

У пунктах 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», які знайшли своє відображення у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 (справа № 569/10915/17), судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір, доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з висновком, викладеним у постанові від 01.08.2019 (справа № 915/237/18), суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, пункт 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови ВС від 19.02.2020 (справа № 755/9215/15-ц), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

При цьому суд має також враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат та фактичного надання відповідних послуг, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (стаття 91 КПК України).

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.10.2022 (справа № 753/10228/20).

На підтвердження заявлених потерпілим ОСОБА_8 витрат на правову допомогу в сумі 6000,00 грн. суду надано договір про надання правової допомоги № 88, укладений 12.02.2024 між потерпілим та адвокатом ОСОБА_6 , з додатком, який містить лише попередній орієнтовний розрахунок витрат на оплату ОСОБА_8 послуг адвоката та включає в себе: усне консультування 500,00 грн., ознайомлення з документами, які стосуються предмету договору 500,00 грн.; підготовка цивільного позову 3000,00 грн. та участь адвоката у двох судових засіданнях 2000,00 грн. При цьому, документів, підтверджуючих фактичне отримання ОСОБА_8 послуг згідно додатку до суду не надано.

За вказаних обставин, суд, керуючись принципами справедливості та верховенства права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінального провадження, враховуючи здійснені представником потерпілого дії під час судового розгляду, вважає, що витрати на правову допомогу підлягають стягненню в розмірі 2000,00 грн., що є співмірним зі складністю провадження та наданим адвокатом обсягом послуг і витраченим часом на надання таких послуг, та відповідає критерію розумності та реальності таких витрат.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 129, 349, 368-370, 373, 374, 393 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , рнокпп НОМЕР_9 , на користь ОСОБА_8 , рнокпп НОМЕР_10 , матеріальну шкоду у розмірі 2814 гривень 00 копійок; моральну шкоду у розмірі 1000 гривень 00 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 гривень 00 копійок.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази:

- два DVD-R диски з інформацією АТ «ТАСКОМБанк» та АТ КБ «Глобус Банк» залишити при матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон «Xiaomi Redmi 4», що зберігається в Уманському РУП ГУНП в Черкаській області повернути ОСОБА_4 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду, при цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1