Справа № 344/4339/25
Провадження № 11-сс/4808/128/25
Категорія ст.173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 березня 2025 року про арешт майна, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 13 березня 2025 року клопотання прокурора задоволено. Накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку 09.03.2025 в автомобілі «PeugeotExpert», д.н.з. НОМЕР_1 , а саме;

1) Мобільний телефон марки «Huawei WPS-LX1» НОМЕР_2 з СІМ-карткою з номером телефону НОМЕР_3 ;

2) Дерев`яна бита з написом «Оберіг від нечистої сили»;

3) Транспортний засіб марки «PeugeotExpert», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_4 ;

4) Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу сер. НОМЕР_5 ;

5) Ключ запалювання до транспортного засобу марки «PeugeotExpert», д.н.з. НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на автомобіль марки «PeugeotExpert», що належить підозрюваному ОСОБА_7 .

Зокрема посилається на те, що слідчим суддею не враховано, що клопотання про арешт майна подано прокурором з порушенням вимог, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України. Так, автомобіль і телефон тимчасом вилучені у підозрюваного ОСОБА_7 при його затриманні 09 березня 2025 року. На виконання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, прокурор мав звернутися до суду з клопотанням про арешт майна впродовж 10 березня 2025 року, але подав 13 березня 2025 року, тобто на п`ятий день після тимчасового вилучення майна. Таким чином, орган досудового розслідування 11 березня 2025 року зобов`язаний був повернути підозрюваному тимчасово вилучені у нього автомобіль і мобільний телефон

За вказаних обставин, клопотання про арешт майна не підлягало задоволенню через пропущений строк, передбачений ч.5 ст. 171 КПК України.

Крім того, слідчим суддею не взяті до уваги пояснення підозрюваного про те, що автомобіль марки «PeugeotExpert» використовується ним для провадження підприємницької діяльності (вирощування зернових культур), іншого автомобіля у нього немає. При цьому, без здійснення підприємницької діяльності, він буде позбавлений можливості забезпечувати себе та трьох неповнолітніх дітей необхідними матеріальними благами до існування.

Зауважує, що слідчий суддя всупереч приписам ч.1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглянув без повідомлення адвоката ОСОБА_9 , який на той час був єдиним захисником підозрюваного ОСОБА_7 . Про те, що клопотання прокурора буде розглядатися 13 березня 2025 року, підозрюваний ОСОБА_7 дізнався тільки в день розгляду. Вважає, що недотримання вказаної процесуальної норми призвело до порушення права підозрюваного на захист.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили розглянути можливість часткового задоволення клопотання про арешт майна та надання підозрюваному можливості користуватись транспортним засобом за умови позбавлення його права розпоряджатися вказаним майном;

- прокурор вважав, що ухвала слідчого судді є законною, а подана апеляційна скарга є необґрунтованою, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд провадження.

Під час апеляційного розгляду захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора, просив задовольнити вимоги апеляційної скарги.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_8 , перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що клопотання про арешт майна подано в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 від 09.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Зокрема, органом досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,намагаючись звільнити одного з 4 військовозобов`язаних ( ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ) котрі повинні були пройти військово-лікарську комісію в Івано-Франківській обласній клінічній лікарні (м. Івано-Франківськ), вчинив перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, зокрема шляхом перешкоджання військовослужбовцям ТЦК та СП у здійсненні заходів з мобілізації військовозобов`язаних осіб.

ОСОБА_7 , користувався під час вчинення вищевказаної протиправної діяльності транспортним засобом марки «PeugeotExpert», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію, є ОСОБА_14 . При цьому, згідно отриманих відомостей, транспортний засіб «PeugeotExpert», д.н.з. НОМЕР_1 , використовувався ОСОБА_7 для блокування транспорту військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також втечі з місця вчинення злочину.

09 березня 2025 року під час проведення обшуку транспортного засобу «PeugeotExpert», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у володінні ОСОБА_7 було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Huawei WPS-LX1» НОМЕР_2 з СІМ-карткою з номером телефону НОМЕР_3 ; дерев`яна бита з написом «Оберіг від нечистої сили»; транспортний марки «PeugeotExpert», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_4 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу сер. НОМЕР_5 ; ключ запалювання до транспортного засобу марки «PeugeotExpert», д.н.з. НОМЕР_1 .

Зокрема під час обшуку було встановлено, що вказані вилучені речі, майно та документи мають значення для встановлення всіх обставин даного кримінального провадження, зокрема використовувалися ОСОБА_7 як знаряддя вчинення злочину та/або містять на собі інформацію, яка має значення для досудового розслідування.

10 березня 2025 року винесено постанову про визнання речовими доказами майна, вилученого під час проведення обшуку транспортного засобу марки «PeugeotExpert», д.н.з. НОМЕР_1 .

10 березня 2025 року прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, яке тимчасово вилучене під час проведення обшуку, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку 09.03.2025 в автомобілі «PeugeotExpert», д.н.з. НОМЕР_1 .

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказане у клопотанні майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до даних, які містяться в матеріалах провадження та пояснень учасників судового розгляду ОСОБА_7 не є власником транспортного засобу «PeugeotExpert», д.н.з. НОМЕР_1 і вказаний автомобіль перебував в його користування на підставі відповідної довіреності.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, оскільки існує сукупність підстав вважати, що майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть мати доказове значення під час досудового розслідування, а тому з метою запобігання можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі, відчуження вилученого майна, наявна правова підстава, передбачена ч. 3 ст. 170 КПК України для арешту вказаного майна.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Щодо доводів адвоката про те, що клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна не підлягало до задоволення, оскільки подано з порушенням строків, передбачених ч.5 ст.171 КПК України, то слід зазначити наступне.

Приписами абз.2 ч.5 ст.171 КПК України встановлено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як вбачається із протоколу обшуку його проведення закінчено 09 березня 2025 року о 22 год. 28 хв., а з клопотанням про арешт майна, вилученого під час обшуку, прокурор звернувся 10 березня 2025 року, тобто з дотриманням вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги адвоката про те, що слідчий суддя безпідставно розглянув клопотання прокурора про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_7 без участі його захисника в судовому засіданні.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Колегія суддів звертає увагу, що проведення досудового розслідування дозволяє встановити нові обставини, які вимагають постійного перегляду заходів, які забезпечують кримінальне провадження, а тому суд апеляційної інстанції оцінює законність судового рішення на час його ухвалення.

Колегія суддів приймає до уваги доводи про те, що транспортний засіб використовувався ОСОБА_7 для провадження підприємницької діяльності (вирощування зернових культур) і останній має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, внаслідок чого позбавлення його права користування автомобілем призведе до неможливості забезпечувати нормальні матеріальні умови для виховання дітей.

Колегія суддів вважає, що вищевказані обставини не повною мірою доведені в судовому засіданні апеляційної інстанції і відсутні достатні дані, які підтверджують вказані обставини.

Так, стороною захисту долучені до матеріалів провадження копії свідоцтв про народження дітей та виписка з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до яких ОСОБА_7 дійсно є батьком трьох неповнолітніх дітей та займався підприємницькою діяльність у 2022 році.

Відповідно до вимог ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були порушені вимоги закону, які б давали підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді прийнята у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту та перевірив доцільність накладення арешту у даному кримінальному провадженні.

При апеляційному розгляді не встановлено істотних порушень норм КПК України, які є підставою для скасування ухвали слідчого судді, і не вбачаються такі підстави і зі змісту апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 березня 2025 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5