Справа № 130/744/24
Провадження №11-кп/801/128/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000045 від 18.01.2024 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.10.2024, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Браїлів Жмеринського району Вінницької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, військовозобов`язаного, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Жмеринського міського суду Вінницької області від 05.02.2004 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ст. 104 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання за ст. 75 КК України з випробуванням іспитовим строком на 2 роки; вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.11.2004 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі; вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 15.04.2014 за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 31.08.2017 за ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19.08.2018 умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 14 днів; на підставі ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.03.2018 за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України приєднано 6 місяців до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і всього позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, звільнений 09.06.2023 по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 152 КК України, і призначено йому покарання:

-за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк два роки;

-за ч. 1 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

Відповідності до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обрано ОСОБА_8 остаточну міру покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжним заходом до набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_8 тримання під вартою.

Вирішено питання з речовими доказами.

Судом першої інстанції доведено, що ОСОБА_8 17 січня 2024 року, приблизно о 19 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою незаконного проникнення до будинку ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 , та вчинення відносно неї сексуальних дій насильницького характеру, прибув до вказаного будинку. Побачивши через вікно будинку, у якій саме кімнаті перебуває ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_8 , діючи всупереч волі законного володільця, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, шляхом розбиття шибки вікна у веранді проник всередину будинку, чим порушив конституційне право особи на недоторканість житла.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України незаконне проникнення до житла.

Незаконно проникнувши до вказаного будинку, обвинувачений ОСОБА_8 , з метою статевих відносин проти волі з ОСОБА_10 , яка є особою похилого віку, стягнув її за одежу з ліжка, після чого поволік у суміжну кімнату, де, посягаючи на статеву свободу та недоторканість, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті, висловлюючи слова погроз фізичною розправою, силоміць утримуючи голову ОСОБА_10 , свідомо і умисно оголив свій статевий член, яким орально проти волі потерпілої проник у її тіло. Після чого, продовжуючи свої насильницькі дії сексуального характеру, стягнув із ОСОБА_10 труси та руками проти її волі вагінально проник до її тіла, таким чином зґвалтував ОСОБА_10 .

При судово-медичній експертизі потерпілої ОСОБА_10 у неї виявлені легкі тілесні ушкодження с короткочасним розладом здоров`я у вигляді чотирьох забитих ран на лівій гомілці, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді численних синців на голові, обох руках та ногах, ділянки відсутності волосся з цятковими крововиливами та розриву слизової присінку піхви, садна і крововиливів на залишках дівочої перетинки та численних вогнищевих крововиливів на стінках піхви і на задній губі матки, які виникли від дії тупого предмету (предметів), не виключно і пальці рук.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 152 КК України вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій та іншого предмета без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування).

Не погодившись з вирок суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч. 1 ст. 152 КК України, у зв`язку з недоведеністю.

Захисник вказує, що матеріали провадження не містять жодного доказу, що в АДРЕСА_2 знаходиться житловий будинок чи кватира, яка завершена будівництвом, прийнята в експлуатацію чи перебуває у власності ОСОБА_10 , яка визнана потерпілою, що виключає наявність самої події кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, оскільки неможливо проникнути в житло, якого не існує.

Докази, якими обґрунтовує суд доведення винуватості ОСОБА_8 , на переконання захисника, можуть свідчити лише про те, що невідомою особою можливо 17.01.2024 приблизно о 19.00 год вчинялись якість протиправні дії стосовно ОСОБА_10 , однак вони не свідчать про вчинення таких дій саме обвинуваченим. Захисник вважає, що висновки експертиз, проведених на досудовому розслідуванні, спростовують винуватість його підзахисного, адже не підтверджують наявність біологічних слідів обвинуваченого на речах та тілі потерпілої і зразків останньої на його тілі. Вказує на неправдивість показань потерпілої, яка нібито спочатку вказувала на іншу особу, причетність якої до вчинення правопорушень досудовим розслідуванням не перевірялась, а згодом впізнала ОСОБА_8 , як особу яка вчинила кримінальні правопорушення. Також захисник вважає неналежними доказами металеву банку з напоєм «Rom Cola», оскільки її належність обвинуваченому не доведена жодним доказом, та слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_10 , адже він проведеним з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на безпідставне визнання неналежними доказами судових рішень, які стосуються попередньої судимості ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурора порушується питання про скасування вироку суду в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 внаслідок м`якості та ухвалення нового вироку про засудження останнього за ч. 1 ст. 152 КК України до п`яти років позбавлення волі та за ч. 1 ст. 162 КК України до двох років обмеження волі. Відповідності до ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обрати ОСОБА_8 остаточну міру покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Прокурор вважає, що судом не повній мірі взято до уваги ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме попередню судимість та наявність ряду обтяжуючих обставин.

Також прокурор вказує, що суд першої інстанції безпідставно не вирішив питання щодо витрат на проведення ряду судових експертиз в кримінальному провадженні, а тому просить апеляційний суд стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати, понесенні на проведення експертиз в розмірі 23234,76 грн.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; виступи захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив проти вимог сторони обвинувачення; прокурора ОСОБА_6 , який вказав на безпідставність апеляційної скарги захисту та підтримав свою апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення судів першої інстанцій у межах апеляційної скарги (ч. 1 ст. 404 КПК).

Вирок суду першої інстанції повинен відповідати вимогам, зазначеним у статтях 370, 374 КПК України.

Як визначено у ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, провівши судове слідство під час якого були досліджені докази у провадженні, дійшов правильного висновку про визнання винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 152 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які суд поклав у основу вироку, і є законним та обґрунтованим.

Зокрема, зазначені висновки суду ґрунтуються на показаннях потерпілої ОСОБА_10 , яка підтвердила, що проникнення до її житла та насильницькі дії сексуального характеру щодо неї вчинив ОСОБА_8 , якого вона впізнала по голосу, кольору бороди, худорлявій статурі, невисокому зрості та неспроможності вимовляти букву «р». При цьому потерпіла детально описувала дії, які вчиняв щодо неї ОСОБА_8 .

Також судом першої інстанції було допитано ряд свідків, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_12 вказувала, що потерпіла, яка є тіткою її чоловіка, 18.01.2024 розповіла їй, що на неї вчора ввечері напали, побили, знущались і зґвалтували. Бачила у тітки тілесні ушкодження на голові і ногах.

Свідок ОСОБА_13 суду першої інстанції пояснював, що він є власником магазину у смт Браїлів. ОСОБА_8 постійний покупець. Події, які відбувались 17 січня 2024 року, свідок не пам`ятав на момент допиту в суді, однак повністю підтвердив зачитані прокурором пояснення, які він давав під час досудового розслідування, пояснивши, що на час допиту слідчим краще пам`ятав події того вечора. За поясненнями свідка, 17 січня 2024 року ОСОБА_8 разом з ОСОБА_15 був у нього в магазині «Все для всіх» приблизно біля 19 год, купили і випили пляшку горілки. ОСОБА_8 був і камуфляжній куртці «зеленого пікселя». Хтось із місцевих купив і дав ОСОБА_8 металеву банку напою «ромкола». Десь о 20 год ОСОБА_8 пішов.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні 10 квітня 2024 року надає показання, що обвинувачений ОСОБА_8 його друг, знайомий з ним приблизно шість років. 17 січня 2024 року до нього додому прийшов ОСОБА_8 , з яким він випив пива, і приблизно о 19 год вони пішли до магазину, взяли спиртне, яке вживали там же. О 20.40 год ОСОБА_8 пішов. ОСОБА_8 був одягнутий у темні джинсові штани, кітель військового зразка, чорну шапку, на ногах берці. Свідок дав йому зелену камуфляжну куртку, так як пішов сніг. У той день на обличчі ОСОБА_8 була легка небритість коричневого кольору.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги пояснення ОСОБА_11 про перебування ОСОБА_8 в полі зору свідка 17.01.2024 з 12 до 21 год з огляду на дружні відносини двох чоловіків та об`єктивно оцінив такі пояснення як намагання допомогти обвинуваченому.

Також судом першої інстанції було допитано судово-медичного експерта ОСОБА_14 , який вказував, що проводив експертизи по тілесним ушкодженням обвинуваченого ОСОБА_8 і потерпілої ОСОБА_10 . ОСОБА_8 був повністю оглянутий ним, у нього було виявлене лише одне тілесне ушкодження странгуляційна борозна. Якби на руці була якась подряпина, вона була б описана. Букального епітелію на статевому органі обвинуваченого виявлено не було, однак цей факт не виключає можливості здійснення статевого акту. При судово-медичному обстеженні потерпілої, яке проводилось разом із лікарем-гінекологом, у потерпілої були виявлені тілесні ушкодження на руках, ногах, голові, а також у районі піхви, описані у висновку, які характерні для насильницького статевого акту. Статевим органом такі тілесні ушкодження заподіяти неможливо. Це були тупі предмети, не виключно і пальці рук.

Окрім вказаних пояснень, судом досліджені письмові докази, а саме:

- витяг з ЄРДР від 18.01.2024 про реєстрацію кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152 та ч. 1 ст. 162 КК України (т.1 а.с.33-36);

- постанова від 18.01.2024 про об`єднання кримінальних проваджень за ч. 1 ст. 152 та ч. 1 ст. 162 КК України (т.1 а.с.37);

- протокол від 18.01.2024 про прийняття заяви від ОСОБА_10 про проникнення до її будинку невідомої особи, схожої на односельця, який мешкає по АДРЕСА_1 , який вчинив відносно неї насильницькі дії сексуального характеру (т.1 а.с.38);

- заява потерпілої від 18.01.2024 про надання дозволу на огляд її будинку та видачу одягу, у якому вона перебувала під час вчинення відносно неї злочину (т.1 а.с.39-40);

- протокол огляду з фототаблицею будинковолодіння потерпілої по АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено і вилучено один слід пальця руки на пошкодженому фрагменті шибки, фото слідів взуття перед будинком зліва на снігу, нічна сорочка та труси потерпілої, банка об`ємом 500 мл з написом «rom cola» біля воріт з зовнішньої сторони подвір`я, а також мікрооб`єкти (волосся) у кімнаті № 1 будинку (т.1 а.с.41-55);

- постанова від 18.01.2024 про отримання біологічних зразків у потерпілої ОСОБА_10 для проведення експертних досліджень (т.1 а.с.56);

- протоколи від 18.01.2024 освідування та отримання зразків для експертизи, у ході яких було проведено медичне освідування потерпілої та були отримані зразки для експертизи, а саме: біологічний матеріал зі статевого органу, тампон з піхви та два мазки, кров з вени, нігтьові зрізи з піднігтьовим змістом, букальний епітелій (т.1 а.с.57-58);

- протокол затримання ОСОБА_8 як підозрюваного від 18.01.2024 о 16.40 год (т.1 а.с.59-61);

- постанова від 18.01.2024 про отримання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_8 для проведення експертних досліджень (т.1 а.с.78);

- протоколи від 18 та 19.01.2024 освідування та отримання зразків для експертизи, у ході яких було проведено медичне освідування ОСОБА_8 та були отримані зразки для експертизи, а саме: букальний епітелій, нігтьові зрізи з піднігтьовим змістом, відбитки пальців рук, кров з вени, мазки зі статевого члена (т.1 а.с.79-82);

- заява ОСОБА_8 від 19.01.2024, яку він написав у присутності захисника, про повне визнання вини у вчинених злочинах, викладених у підозрі від 19.01.2024, щире каяття у скоєному та відмову у проведенні слідчого експерименту, оскільки йому соромно «бути там» (т.1 а.с.83);

- ухвала слідчого судді від 29.01.2024 про накладення арешту на нічну сорочку та труси потерпілої, металеву банку «Rom Cola», куртку «піксель» ЗСУ, спортивні штани та спортивну кофту ОСОБА_8 (т.1 а.с.86);

- постанова від 29.01.2024 про визнання цих речей речовими доказами (а.с.87);

- висновок експерта № 03 від 19.01.2024 20.02.2024 судово-медичної експертизи ОСОБА_8 , згідно з яким у ОСОБА_8 виявлено смугастий переривчастий синець з осадненням шкіри в середній третині шиї, який виник від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, який мав гнучкі властивості, за механізмом дії тиснення та тертя і по давності утворення відповідає терміну однієї доби до обстеження. Інших тілесних ушкоджень на його тілі, у тому числі в ділянці статевих органів, не виявлено. При судово-цитологічній експертизі вмісту з поверхні статевого члена наявності клітин піхвового та букального епітелію не виявлено, що не виключає можливості скоєння ОСОБА_8 статевого акту незадовго до проведення експертизи (т.1 а.с.92-93);

- висновок експерта № 04 від 18.01.2024 20.02.2024 судово-медичної експертизи ОСОБА_10 , згідно з яким у ОСОБА_10 виявлені чотири забиті рани на лівій гомілці, численні синці на голові, обох руках та ногах, ділянки відсутності волосся з цятковими крововиливами, а також розрив слизової присінки піхви, садна та крововиливи на залишках дівочої перетинки та численні вогнищеві крововиливи на стінках піхви та на задній губі матки. Всі тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмету (предметів), якими були пальці рук, і по давності утворення можуть відповідати терміну, вказаному у постанові про призначення експертизи 17.01.2024. При судово-медичному дослідженні мазків та тампону із вмістом піхви сперматозоїди не виявлені, що не виключає можливість скоєння з нею статевого акту незадовго до обстеження, можливо 17.01.2024 (т.1 а.с.94-95);

- висновки експерта № 90 та № 91 від 22.01.2024, які встановили, що кров ОСОБА_10 та ОСОБА_8 відноситься до однієї групи В з ізогемаглютининами анти-А за ізосерологічною системою АВО (т.1 а.с.96-99);

- висновки експерта № 92 від 25.01.2024 та № 45 від 06.02.2024 14.02.2024, за якими в плямах на нічній сорочці, що належать ОСОБА_10 , встановлено наявність крові людини, яка може походити як від неї, так і ОСОБА_8 (т.1 а.с.100-102, а.с.158-160);

- висновок експерта № 25 від 25.01.2024 09.02.2024, згідно якого у піднігтьовому вмісту правої руки ОСОБА_8 виявлено епітеліальні клітини людини, які можуть походити як від ОСОБА_10 , так і від ОСОБА_8 (т.1 а.с.109-113);

- висновок експерта № 26 від 25.01.2024 09.02.2024, згідно якого у піднігтьовому вмісту лівої руки ОСОБА_8 виявлено епітеліальні клітини людини, які можуть походити як від ОСОБА_10 , так і від ОСОБА_8 (т.1 а.с.114-118);

- висновок експерта № 27 від 25.01.2024 13.02.2024, згідно якого установлено при дослідженні плям на трусах ОСОБА_8 кров людини, яка може походити як від ОСОБА_10 , так і від ОСОБА_8 (т.1 а.с.161-165);

- протокол проведення слідчого експерименту від 26.01.2024, у ході якого потерпіла ОСОБА_10 повністю підтвердила показання, які вона надавала у судовому засіданні (т.1 а.с.166-170);

- матеріали прокурорської перевірки по факту намагання вчинення самогубства затриманим ОСОБА_8 ранком 19.01.2024, у ході якого ОСОБА_8 пояснював, що намагався повішатись, так як знав, яке до нього буде ставлення у місцях позбавлення волі. Будь-яких протиправних дій до нього зі сторони працівників поліції не було (т.2 а.с.43-52).

Обвинувачений ОСОБА_8 не визнав свою винуватість у пред`явленому йому обвинуваченні та пояснив суду першої інстанції, що 17 січня 2024 року з 12 год до 19 год він був у знайомого Воловоди. Одягнутий він був у берці, спортивні штани, чорну шапку. У нього була легка небритість. Воловода дав йому накидку «піксель» світло-зеленого чи сіро-зеленого кольору. Потім разом з ним пішли у магазин пити пиво, звідки він приблизно о 21 год пішов додому. Вдома був десь о 21-30 год. Живе він в смт Браїлів по вул. Монастирській, 153. Наявність крові на своїй нижній білизні пояснює порізом руки болгаркою у той день. Після порізу йшла кров, яку він витирав серветкою. «Ром-колу» йому ніхто не давав. Літеру «р» він дійсно не вимовляє.

Незважаючи на невизнання вину обвинуваченим ОСОБА_8 , сукупність доказів, здобутих законним шляхом, повністю доводить винуватість останнього у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Під час розгляду кримінального провадження, судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що ОСОБА_8 проник до житла потерпілої ОСОБА_10 та вчинив щодо неї насильницькі дії сексуального характеру.

Проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла та вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій та іншого предмета без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування).

У апеляційній скарзі захисник посилається на те, що суд неналежним чином оцінив показання потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 та дані висновків експертиз.

Із положень ст. 94 КПК слідує, що оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікував дії обвинуваченого.

Не заслуговують на увагу доводи захисника про неправдивість пояснень потерпілої, оскільки її покази суд вважає логічними, послідовними та узгоджуються з іншими доказами й підтверджують факти та обставини, які є необхідними для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. При цьому, підстав для обмовляння потерпілою обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено.

Всі інші викладені в апеляційній скарзі захисника доводи були предметом перевірки судом першої інстанції та їм надана належна оцінка, інших доказів на підтвердження їх обґрунтованості стороною захисту суду апеляційної інстанції надано не було.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б у контексті приписів статей 85, 86, 87 КПК України, свідчили про необхідність визнання доказів у провадженні недопустимими або неналежними, також не встановлено.

Отже, істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011), та підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту за обставин, викладених у скарзі, не має.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дослідженні всі обставини кримінального провадження, кожен перелічений доказ оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, що є підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Наведені в апеляційній скарзі захисника мотиви щодо незгоди із судовим рішенням не спростовують правильності висновків суду і не містять переконливих доводів, які би дозволили апеляційному суду дійти висновку, що судове рішення суперечить нормам процесуального права щодо його законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Постановляючи вирок, суд першої інстанції взяв до уваги сукупність досліджених доказів, а незгода з цією оцінкою не є підставою для безумовного скасування судового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що розгляд кримінального провадження здійснювався відповідно до правил кримінального процесуального закону, постановлений вирок не суперечить приписам статті 370 КПК, а тому твердження сторони захисту про істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог КПК є безпідставним, а тому скаргу захисту необхідно залишити без задоволення.

Також апеляційний суд вважає непереконливими доводи прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_8 покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного судом покарання обвинуваченому в межах санкцій інкримінованих кримінальних правопорушень, яке визначено з урахуванням ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, який раніше судимий, не перебуває на обліку лікарів нарколога та психіатра, за місцем постійного проживання характеризується задовільно, а також відсутності обставин, які пом`якшують покарання, та наявності обтяжуючих обставини рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, у виді позбавлення волі на визначений судом строк, й на переконання апеляційного суду саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховування обвинуваченого.

Відтак, доводи прокурора про м`якість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються наведеним.

При цьому є доречними доводи прокурора про необхідність вирішення питання щодо стягнення витрат на проведення ряду судово медичних експертиз.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються, у тому числі, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціаліста, перекладачів та експертів.

З метою встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, під час досудового розслідування даного кримінального провадження, було проведено ряд експертиз, які були зумовлені вчиненням кримінальних правопорушень та в сукупності свідчать про вчинення обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Разом з тим, суд не стягнув з обвинуваченого витрати на залучення експертів для проведення експертиз на загальну суму 23 234,76 гривень, хоча органом досудового розслідування такі витрати понесені та документально підтверджені.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити вирок суду в частині вирішення питання з процесуальними витратами.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.10.2024 щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 152 КК України, змінити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів для проведення експертиз на загальну суму 23234 (двадцять три тисячі двісті тридцять чотири) гривні 76 копійок.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4