ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/757/25 Справа № 205/3685/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами, з доповненнями, прокурора у кримінальному провадженні Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 листопада 2024 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №000006 від 21.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 Кримінального кодексу України (далі- КК) ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000006 від 21.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК повернуто прокурору для виконання вимог ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В апеляційних скаргах, з доповненнями, прокурори порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог апелянти зазначають, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000006 від 21.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК відповідає вимогам ст. 291 КПК, оскільки містить усі відомості про обвинуваченого, встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення, правову кваліфікацію дій обвинуваченого та формулювання обвинувачення.

Також сторона обвинувачення, посилаючись на правову позицію ККС ВС, викладену у постанові від 24.09.2019 у справі № 716/548/17, вказує на те, що помилкове зазначення органом досудового розслідування в обвинувальному акті про те, що особа підозрюється, а не обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, не впливає на процесуальний зміст цього документу, його правове значення та правильність сприйняття засудженим саме як офіційного звинувачення органом досудового розслідування у вчиненні конкретного злочину.

Крім того, посилаючись на усталену судову практику, прокурори зазначають, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати змінювати цей обсяг та повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, визначення ж обсягу обвинувачення при направлені обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Відображення в змісті обвинувального акту того, що особа підозрюється, а не обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, не є виключною підставою для сумнівів у конкретності й обґрунтованості висунутого обвинувачення.

Отже, як стверджують апелянти, зазначення в обвинувальному акті того, що особа підозрюється, а не обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, не може бути єдиною підставою для повернення обвинувального акту, оскільки з його змісту убачається, що ОСОБА_7 фактично висунуте обвинувачення.

Тому вважають помилковими висновки суду про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК, просять скасувати ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 листопада 2024 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На апеляційні скарги сторони обвинувачення захисником ОСОБА_8 подані заперечення, в яких сторона захисту наводить свої аргументи на спростування доводів апеляційних скарг, просить залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора на підтримку доводів поданої нею апеляційної скарги, яка наполягав на її задоволенні у повному обсязі, просила скасувати рішення місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, вислухавши думку захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Між тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону з огляду на таке.

В обґрунтування свого рішення про невідповідність обвинувального акта у кримінальному провадженні №000006 від 21.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК вимогам ст.291 КПК та необхідність його повернення прокурору, суд першої інстанції зазначив, що орган досудового слідства фактично обвинувачення не виклав, а обвинувальний акт містить лише зміст формулювання підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.5 ст. 191 КК.

Так, перш за все, зі змісту обвинувального акту вбачається що кваліфікуючі противоправні дії ОСОБА_7 , органом досудового розслідування вказується, що ОСОБА_7 підозрюється у вчинені закінченого замаху на заволодіння чужим майном, а саме: державними коштами в умовах воєнного стану, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в особливо великому розмірі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 5 ст. 191 КК.

ОСОБА_7 підозрюється у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК (арк. 18, 19 обвинувального акту).

В обвинувальному акті під час викладу фактичних обставин зазначено наступне формулювання, що вказані протиправні дії директора ТОВ «СМАЙЛ ТРЕЙД ГРУП» ОСОБА_7 можуть призвести до незаконного перерахування з Державного бюджету України на банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ «РВС Банк», відкритий ТОВ «Смайл Трейд Груп», грошових коштів у розмірі 27 691 760 грн, як бюджетне відшкодування податку на додану вартість. (арк.. 16 обвинувального акту ).

Проаналізувавши зміст обвинувального акту судом встановлено, що акт ідентичний повідомленню про підозру, тобто, підсумкових та фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими та доведеними зазначено не було.

Викладення в обвинувальному акті змісту підозри, а не сформульованого обвинувачення, істотно впливає на конкретність обвинувачення, а отже, шкодить праву на захист обвинуваченого.

Суд вважав, що вказані недоліки фактично унеможливлюють здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами ч.1 ст.337 КПК такий проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, а неконкретність обвинувачення порушує право на захист.

Однак апеляційний суд не може погодитися з наведеними в ухвалі суду першої інстанції доводами виходячи з наступного.

Як зазначено у п.3 ч.3 ст.314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Обвинувальний акт має містити відомості, зазначені у ч.2 ст.291 КПК.

Зокрема, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже аналіз наведених норм кримінального процесуального закону свідчить про те, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акту прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим вимог ч.2 ст.291 КПК.

Виходячи з завдань підготовчого судового засідання, на цій стадії встановлюється лише відповідність форми обвинувального акту вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом, як це передбачено ст.291 КПК, при тому, що оцінка викладених в обвинувальному акті обставин і їх відповідність формулі кваліфікації, відноситься до стадії судового розгляду кримінального провадження.

З цього приводу Верховним Судом України у постанові № 5-328кс16 від 24.11.2016 викладено відповідний правовий висновок.

У пунктах 2 та 3 мотивувальної частини свого рішення Суд зазначив, що за змістом положень пункту 5 частини другої статті 291 КПК, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Як убачається зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні №000006 від 21.10.2022 у ньому містяться усі відомості щодо формулювання обвинувачення у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень за ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК, із зазначенням події кримінального правопорушення (часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення), форми вини, мотивів і мети вчинення злочину, а також правової кваліфікації дій обвинуваченого.

Отже, на переконання апеляційного суду, наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Крім того, у пункті 7 своєї постанови №5-328кс16 від 24.11.2016 Верховний Суд України виклав наступну правову позицію щодо питання, чи має таке недотримання вимог кримінального процесуального закону наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.

Суд врахував, що у міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Суд звернув увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

У свою чергу ККС ВС у своїй постанові від 29 листопада 2018 року (справа №662/693/16-к, провадження № 51-5773км18) з цього питання зазначив, що відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.42 КПК обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст.291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно з п.3 ч.2 ст.283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку, як це передбачено ст.293 КПК. Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж.

Висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акту (ч.2 ст.347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч.1 ст. 348 КПК).

Таким чином, як зазначено Судом, на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 квітня 2024 року (справа № 753/25892/21, провадження № 51-3076 кмо 23).

Отже, на переконання колегії суддів, наведені в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінальних правопорушень, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Водночас, як слушно зазначає в апеляційних скаргах сторона обвинувачення та це узгоджується з правовою позицією ККС ВС, викладеною у постанові від 24 вересня 2019 року (справа № 716/548/17, провадження № 51- 8463км18), помилкове зазначення органом досудового розслідування в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_7 підозрюється, а не обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК (а.п.18,19), жодним чином не вплинуло на процесуальний змість цього документа, його правове значення та правильність сприйняття обвинуваченим саме як офіційного звинувачення органом досудового розслідування у вчиненні конкретних злочинів.

При цьому під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував, що у цьому кримінальному провадженні саме йому було повідомлено про підозру та висунуто обвинувачення.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо недотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК, є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги, з доповненнями, прокурора у кримінальному провадженні Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_12 підлягають задоволенню, а ухвала Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 листопада 2024 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №000006 від 21.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з поверненням обвинувального акта до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст.314-315 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 409, 412 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги, з доповненнями, прокурора у кримінальному провадженні Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 листопада 2024 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №000006 від 21.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК - скасувати та повернути обвинувальний акт до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст.314-315 КПК.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4