Справа №295/86/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі подання начальника Державної установи «Житомирська виправна колонія №4» про приведення вироку суду відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до чинного законодавства,

в с т а н о в и в :

Начальник Державної установи «Житомирська виправна колонія №4» звернувся в суд із поданням в порядку п.13 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, ст. 5, ч.2 ст.74 КК України, про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 (далі за текстом Закон № 3886-ІХ) щодо засудженого ОСОБА_3 .

Засуджений ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду подання, матеріали справи містять його заяву про розгляд справи без його участі, у зв`язку з чим суд проводить розгляд справи у його відсутність.

Представник ДУ «ЖВК (№ 4)» подав заяву, вказавши, що подання підтримує, судове засідання просить проводити у його відсутність.

Прокурор ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення подання.

Дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.06.2024 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.309 КК України, та призначено покарання: -за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі; -за ч.2 ст.309 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_3 5 (п`ять) років позбавлення волі. Строк відбування покарання визначено обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 . Обраний щодо ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту скасовано. Стягнуто процесуальні витрати, вирішено питання речових доказів, роз`яснено порядок та строки оскарження судового рішення.

Згідно вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.06.2024, ОСОБА_3 крім кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, вчинив декілька епізодів крадіжок майна, зокрема :

1)19.03.2024 на суму 578,07 грн.;

2)08.04.2024 на суму 389,00 грн.;

3)08.04.2024 на суму 535,80 грн.;

4)09.04.2024 на суму 1268,67 грн.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.08.2024 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 185 , ч.4 ст.186 та ч.1 ст. 309 КК України і призначено покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 ( п`ять) років; за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років; за ч.1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 2( два) роки. На підставі ст. 70 КК України, шляхом повного поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, вчинених до постановлення вироку Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області від 07 червня 2024 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначено покарання ОСОБА_3 у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років. Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 визначено рахувати з моменту набрання вироком законної сили. На підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано ОСОБА_3 в строк відбування покарання час його тримання під вартою в період з 16.05.2024 року по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один позбавлення волі. До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишено без змін.

Згідно вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.08.2024, ОСОБА_3 крім кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 186, ч.1 ст. 309 КК України, вчинив крадіжку майна вартістю 7350 грн.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема, пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

9 серпня 2024 року набрав чинності Закон України 3886-IX від 18.07.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У силу ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць станом на 01 січня встановлений в розмірі - 3028 грн.

Розмір одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян станом на 2024 в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, становить 1514 грн. (3028/100*50).

Таким чином, дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала щодо епізоду вчиненого правопорушення у 2024 році 3028 грн. (1514*2);

Зміна розміру вартості викраденого чужого майна, за яким таке викрадення вважається дрібним з 0,2 нмдг до 2 нмдг є зміною кримінального закону в частині кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, оскільки у тексті кримінального закону цей розмір не визначений і він вказаний в ст.51 КУпАП.

За таких обставин, епізоди вчинених ОСОБА_3 за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.06.2024, правопорушень : 19.03.2024 на суму 578,07 грн.; 08.04.2024 на суму 389,00 грн.; 08.04.2024 на суму 535,80 грн.; 09.04.2024 на суму 1268,67 грн. підлягають декриміналізації та за їх вчинення особа підлягає звільненню від покарання, оскільки сума викраденого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому не є кримінально караним діянням.

Разом з тим, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.08.2024 не підлягає декриміналізації, оскільки вартість викраденого майна, станом на день вчинення становила більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З урахування цього, суд приводить вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.06.2024 у відповідність до вимог Закону №3886-IX від 18.07.2024р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, -

п о с т а н о в и в :

Подання ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» - задовольнити.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.06.2024 щодо ОСОБА_3 , привести у відповідність до вимог Закону України №3886-IX від 18.07.2024р.

Звільнити засудженого ОСОБА_3 від покарання, призначеного йому вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.06.2024 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням караності діяння, виключивши з даного вироку застосування ст. 70 КК України для визначення остаточного покарання. Вважати ОСОБА_3 засудженим за цим вироком за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі.

Покарання призначене ОСОБА_3 вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.08.2024залишається незмінними та приведенню у відповідність до чинного законодавства не потребується.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1