печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2342/25-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката: ОСОБА_3 , прокурора: ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду у залі суду в м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/20788/23-к від 23.05.2023 у кримінальному провадженні № 0000019 від 03.08.2022,-

ВСТАНОВИВ:

20.01.2025 до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/20788/23-к від 23.05.2023 у кримінальному провадженні № 0000019 від 03.08.2022.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що 23 травня 2023 року слiдчий суддя Печерського районного суду м. Києва, розглянувши клопотання прокурора вiддiлу процесуального керiвництва досудовим розслiдуванням та пiдтримання публiчного обвинувачення управлiння нагляду за додержанням законiв органами Бюро економiчноi безпеки України Офiсу Генерального Прокурора ОСОБА_6 про арешт майна, виніс ухвалу, котрою накладено арешт на наступні розрахункові рахунки ФОП ОСОБА_5 із забороною їх відчуження в частині видаткових операцій, крім обов`язкових платежів до бюджету та для виплати заробітної плати:

- в АТ КБ "ПриватБанк" НОМЕР_1 ;

- в АТ КБ "ПриватБанк" НОМЕР_2 ;

- в ПАТ "БАНК ВОСТОК" НОМЕР_3.

В обrрунтування клопотання покладено те, що Офiсом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керiвництво досудовим розслiдуванням у кримiнальному провадженнi, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслiдувань за № 0000019 вiд 03.08.2022 року за ознаками кримiнальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209 КК України. Досудове розслідування здiйснюється Головним слiдчим управлiнням Нацiональної полiцiції України.

Досудовим розслiдуванням встановлено, що пiд час воєнного стану в Україні, суб`єкти пiдприємницької дiяльностi, якi є резидентами України, за попередньою змовою з невстановленими особами, з метою прикриття протиправної дiяльностi у сферi оподаткування та створення документальної видимостi проведения господарських операцiй, здiйснюють операцii по реалiзаціi товарно-матерiальних цiнностей за рахунок коштiв державного бюджету, якi фактично мають безтоварний характер. Зазначена злочинна схема забезпечує незаконне виведення безготiвкових коштiв пiдприємств реального сектору економiки у тiньовий, тобто неконтрольований державою обiг, минаючи при цьому систему оподаткування - органи державного контролю та фiнансового моніторингу.

ФОП ОСОБА_5 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 18.11.2022 і основним видом його діяльності є КВЕД46.32 «Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами». З врахуванням цього, останній здійснює господарську діяльність на підставі належно укладених договорів. Ухвалою про арешт рахунків суд позбавив СГД ФОП ОСОБА_5 можливості здійснювати господарську діяльність, розпоряджатись власними коштами та належно виконували свої зобов`язання за договорами з іншими суб`єктами господарювання.

Адвокатом в клопотанні про скасування арешту майна зазначено, що ухвала суду не наводить чітких аргументів та даних щодо того, що ФОП ОСОБА_5 вступив в злочинну змову та причетний до неправомірних дій чи схем, даних що його господарські операції носять безтоварний характер чи будь - які дані, що свідчать про порушення ним податкової дисципліни. Крім того, зазначає, що ані податковий орган, ані правоохоронні органи не зверталися до ФОП ОСОБА_5 із запитом про надання інформації та документів щодо обставин, викладених в ухвалі.

Враховуючи вищевикладене, сторона захисту вважає, що правова підстава для арешту грошових коштів ФОП ОСОБА_5 відсутня, а також зважаючи на ту обставину, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Окрім того, дані грошові кошти не індивідуалізовані, без конкретних родових ознак.

Тобто, у даному випадку, прокурором порушено права осіб на мирне володіння та користування своїм майном та не дотримано вимоги закону в частині підстав для звернення з клопотанням про накладення арешту на майно. В кримінальному провадженні підозра ФОП ОСОБА_5 не пред`являлась.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні в режимі відеоконференції вимоги клопотання підтримав та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував, щодо заявлених вимог клопотання сторони захисту та просив відмовити, зазначивши, що на даній стадії досудового розслідування не відпала потреба в арешті.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення адвоката, заперечення прокурора, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019 від 03.08.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209 КК України, досудове розслідування у якому здійснюється Головним слідчим управлінням Національної поліції України.

23 травня 2023 року слiдчий суддя Печерського районного суду м. Києва, розглянувши клопотання прокурора вiддiлу процесуального керiвництва досудовим розслiдуванням та пiдтримання публiчного обвинувачення управлiння нагляду за додержанням законiв органами Бюро економiчноi безпеки України Офiсу Генерального Прокурора ОСОБА_6 про арешт майна, виніс ухвалу, котрою накладено арешт на наступні розрахункові рахунки ФОП ОСОБА_5 із забороною їх відчуження в частині видаткових операцій, крім обов`язкових платежів до бюджету та для виплати заробітної плати:

- в АТ КБ "ПриватБанк" НОМЕР_1 ;

- в АТ КБ "ПриватБанк" НОМЕР_2 ;

- в ПАТ "БАНК ВОСТОК" НОМЕР_3.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Також, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 132 КПК України, слідчий суддя виходить з принципу змагальності, відповідно до якого кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави, на які посилається адвокат, що на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в межах кримінального провадження № 0000019 від 03.08.2022.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності ОСОБА_5 обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_5 та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

На підставі керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/20788/23-к від 23.05.2023 у кримінальному провадженні № 0000019 від 03.08.2022 - відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1