Справа № 128/4529/24
УХВАЛА

Іменем України

16 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» відносно засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до нового закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його,

УСТАНОВИВ:

До Вінницького районного суду Вінницької області надійшло вищевказане подання, яке мотивоване тим, що « ОСОБА_4 засуджений вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 10.08.2021 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України, до 4 років позбавлення волі. У зв`язку з набранням законної сили 09.08.2024 Законом України №3886-1X від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» адміністрація Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» направляє подання до Вінницького районного суду для вирішення питання відповідно до ст. 5, ст. 74 КК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, відповідно до положень Закону України №3886-1X від 18.07.2024».

В судовому засіданні 13.12.2024 прокурор ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_4 підлягає звільненню в частині покарання, призначеного вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 10.08.2021 за ч. 2 ст. 185 КК України та за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом від 25.11.2020, у зв`язку із усуненням законом караності діяння. ОСОБА_4 не підлягає звільненню від призначеного судом покарання за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом від 12.11.2020, оскільки сума збитків перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб. Таким чином, ОСОБА_4 слід вважати засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців, без застосування ч. 1 ст. 70 КК України; в решті вирок залишається без змін, а саме: остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Представник Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» в судове засідання та засуджений ОСОБА_4 на зв`язок в режимі відеоконференції не з`явилися, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлялися судом у встановленому законом порядку.

Попередньо від начальника Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» ОСОБА_5 та від засудженого ОСОБА_4 надійшли заяви про розгляд подання без їхньої участі, засуджений у своїй заяві також зазначив, що послуг адвоката не потребує.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судовий розгляд за відсутності представника Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» та засудженого ОСОБА_4 .

Заслухавши думку прокурора, оглянувши матеріали подання та матеріали особової справи ОСОБА_4 , суд дійшов такого висновку.

В пункті 13 частини першої статті 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Установлено, що Хотинський районний суд Чернівецької області вироком від 10.08.2021 ухвалив «Визнати винним ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі. Визнати винним ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком суду, невідбутої частини покарання, у вигляді одного року чотирьох місяців двадцять одного дня, за вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 02.03.2017 року, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання до відбування у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі». Вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 10.08.2021 набрав законної сили 10.09.2021.

Хотинський районний суд Чернівецької області вироком від 02.03.2017, покарання за яким враховано вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 10.08.2021, ухвалив « ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання: за ч. 2 ст. 194 КК України - у вигляді 4 роки 6 місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно визначити покарання до відбування 4 роки 6 місяців позбавлення волі».

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною першою статті 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і статтею 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, у статті 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21) дійшла висновку, що «статті 185, 190, 191 фактично містять відсилку до статті 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна. Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у статті 51 КУпАП. Отже, із часу набуття 09.08.2024 чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією статті 51 КУпАП. Як наслідок, для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК України, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні статті 5 КК України».

В частині шостій статті 3 КК України передбачено, що зміни до КК України можуть вноситися, у тому числі, законами про внесення змін до законодавства України про адміністративні правопорушення.

У пояснювальній записці до запропонованих змін до статті 51 КУпАП законодавець їх метою визначив саме зміну кримінального законодавства щоби досягнути домірності при застосуванні кримінальної відповідальності за правопорушення незначної тяжкості.

Таким чином, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21) дійшла висновку, що «зміна до статті 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У той же час наголошено, що визначення суми, яка дорівнює два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, здійснюється виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діяв на час вчинення відповідного діяння».

Згідно з п. 5 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

В підпункті 169.1.1 розділу ІV Податкового кодексу України визначено, що сума податкової соціальної пільги встановлена в розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, два неоподаткованих мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що станом на 01.01.2020 становив 2102 грн.

Установлено, що ОСОБА_4 засуджений Хотинським районним судом Чернівецької області вироком від 10.08.2021 по ч. 2 ст. 185 КК України за вчинення 08.11.2020 таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, на суму 1008,47 грн, та по ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у інше приміщення та поєднаного з проникненням у сховище, зокрема: 12.11.2020 на суму 3442,3 грн, 25.11.2020 на суму 1605,64 грн.

Враховуючи, що вартість предметів вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за епізодом від 08.11.2020, а також вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за епізодом від 25.11.2020 станом на момент вчинення кримінальних правопорушень не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2102 грн), отже, до таких діянь мають бути застосовані положення статті 5 КК України.

Встановивши, що Хотинський районний суд Чернівецької області вироком від 10.08.2021 ОСОБА_4 визнав винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України (за епізодом від 08.11.2020) та ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодом від 25.11.2020), за викрадення майна, вартість якого станом на момент вчинення правопорушення не перевищувала двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тому, відповідно до ст. 5 КК України, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та на підставі частини другої статті 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 185 КК України та за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом від 25.11.2020 у зв`язку із усуненням законом караності діяння.

При цьому, враховуючи, що вартість викраденого ОСОБА_4 майна станом на момент вчинення 12.11.2020 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, перевищувала два неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тому відсутні підстави для застосування зворотної дії у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та звільнення ОСОБА_4 від призначеного судом покарання за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом від 12.11.2020.

Установлено, що ОСОБА_4 засуджений Хотинським районним судом Чернівецької області вироком від 02.03.2017, крім іншого, по ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21), «Закон України №3886-IХ, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважались кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені цим законом мають зворотну силу в часі для відповідних частин статей 185, 190, 191 КК України».

Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене статтею 186 КК України (грабіж), після набуття 09.08.2024 чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» не підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП, тому воно залишається кримінально-караним діянням на даний час, відтак, відсутні підстави для застосування зворотної дії у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та звільнення ОСОБА_4 від призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

В процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене в частині другій статті 74 КК України.

Застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях статті 58 Конституції України про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів та статті 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі.

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказана в частині другій статті 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення нею певного діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі частини другої статті 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи, незалежно від того відбуває вона покарання, чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України чи виконання вироку відстрочене статтею 536 КПК України). При цьому, законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за частиною другою статті 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Таким чином, слід вважати ОСОБА_4 таким, що засуджений Хотинським районним судом Чернівецької області вироком від 10.08.2021 та відбуває покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 6 (шість) місяців, без застосування ч. 1 ст. 70 КК України; на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком суду невідбутої частини покарання у виді одного року чотирьох місяців двадцять одного дня за вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 02.03.2017, з остаточним визначенням ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 5, 74 КК України, ст.ст. 372, 537, 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Подання Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» відносно засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до нового закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його, - задовольнити.

На підставі частини другої статті 74 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині покарання, призначеного Хотинським районним судом Чернівецької області вироком від 10.08.2021 за ч. 2 ст. 185 КК України та за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом від 25.11.2020, у зв`язку із усуненням законом караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що засуджений Хотинським районним судом Чернівецької області вироком від 10.08.2021 та відбуває покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 6 (шість) місяців, без застосування ч. 1 ст. 70 КК України; на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком суду невідбутої частини покарання у виді одного року чотирьох місяців двадцять одного дня за вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 02.03.2017, з остаточним визначенням ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

СУДДЯ