ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7619/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/103/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

представника

потерпілого ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13

захисника ОСОБА_14

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2024 року.

Даним вироком,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль Тернопільської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацевлаштованого, неодруженого, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України та призначено покарання:

- за ч.1 ст.122 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

- за ч.2 ст.296 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_11 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_11 постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

ОСОБА_12 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця

с. Косів Чортківського району Тернопільської

області, українця, громадянина України, з вищою

освітою, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , непрацевлаштованого, неодруженого,

не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.296 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.296 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_12 постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

ОСОБА_13 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 ,уродженця м. Тернопіль

Тернопільської області, українця, громадянина

України, з вищою освітою, проживаючого за

адресою:

АДРЕСА_2 , непрацевлаштованого,

одруженого, не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.296 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_13 постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_7 кошти у сумі 24136,82 грн. (двадцять чотири тисячі сто тридцять шість грн. 82 коп.) на відшкодування матеріальної шкоди та 91000 (дев`яносто одна тисяча) грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, 06 червня 2022 року приблизно о 21:00 год. обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та двоє інших осіб відпочивали на території домоволодіння по АДРЕСА_3 та голосно слухали музику.

В цей час, повз вказане будинковолодіння проходив потерпілий ОСОБА_7 , який зробив відпочиваючим зауваження з приводу того, що вони глолосно слухали музику з нецензурною лексикою. На ці слова обвинувачений ОСОБА_12 обурився, вийшов на дорогу та в грубій формі відповів потерпілому ОСОБА_7 , що будуть слухати музику, яку захочуть. Щоб не провокувати конфлікт, потерпілий ОСОБА_7 пішов в напрямку свого будинковолодіння, що по АДРЕСА_3 .

Після чого, у обвинуваченого ОСОБА_11 спільно із обвинуваченим ОСОБА_12 , які перебували у громадському місці,, а саме на вул. Виноградній села Смиківці Великобірківської територіальної громади Тернопільського району, виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій групою осіб.

Реалізуючи свій злочинний умисел, цього ж дня, тобто 06 червня 2022 року приблизно об 21:00 год., обвинувачений ОСОБА_11 спільно із своїм батьком ОСОБА_12 , перебуваючи по вулиці Виноградній села Смиківці Великобірківської територіальної громади Тернопільського району, усвідомлюючи протиправний характер та наслідки своїх дій, грубо порушуючи громадський порядок, зневажаючи існуючі у суспільстві норми та правила поведінки, в тому числі щодо спокійного відпочинку, діючи з хуліганських мотивів, з особливою зухвалістю, бажаючи самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, наздогнали потерпілого ОСОБА_7 на вулиці біля його будинку, після чого обвинувачений ОСОБА_12 умисно та безпричинно наніс потерпілому ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки у ліву ділянку голови, від якого потерпілий ОСОБА_7 втратив рівновагу та впав на землю, а обвинувачений ОСОБА_11 в цей момент розпилив із газового балончика хімічну речовину (сльозогінний газ) в очі потерпілого ОСОБА_7 .

Надалі, сусіди ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , почувши даний конфлікт, вибігли на вулицю та звертаючись словесно до обвинувачених ОСОБА_12 і ОСОБА_11 намагалися зупинити побиття потерпілого ОСОБА_7 , після чого обвинувачений ОСОБА_11 , діючи з хуліганських мотивів, безпричинно, умисно наніс один удар кулаком правої руки у ліве вухо ОСОБА_8 , від якого останній втратив рівновагу та впав нa металеву сітку, після чого обвинувачений ОСОБА_11 , перебуваючи позаду потерпілого ОСОБА_8 , схопив останнього за шию, та тримаючи у правій руці газовий балончик із сльозогінним газом, розпилив його ОСОБА_8 в очі та у ліве вухо.

Надалі, обвинувачений ОСОБА_11 , діючи з хуліганських мотивів, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та умисно, безпричинно розпилив із газового балончика сльозогінний газ в його очі, після чого застосовуючи фізичну силу, розірвав сорочку на потерпілому ОСОБА_9 .

В подальшому, обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пішли із місця події та сіли в салон належного їм автомобіля марки «Opel Astra», в якому знаходився обвинувачений ОСОБА_13 . В цей час потерпілий ОСОБА_7 підійшов до автомобіля і став фотографувати номерний знак. У цей час у обвинуваченого ОСОБА_13 виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій групою осіб.

Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вийшли із салону автомобіля та перебуваючи на вулиці, на якій були присутні жителі села Смиківці, усвідомлюючи протиправний характер та наслідки своїх дій, грубо порушуючи громадський порядок, зневажаючи існуючі у суспільстві норми та правила поведінки у громадських місцях, в тому числі щодо спокійного відпочинку, діючи з хуліганських спонукань, з особливою зухвалістю, бажаючи самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, підійшли до потерпілого ОСОБА_7 , який в цей момент перебував на земельній ділянці (городі), належному ОСОБА_15 , що примикає до вулиці, після чого обвинувачений ОСОБА_11 безпричинно умисно наніс йому один удар ногою у задню частину лівого стегна, внаслідок якого останній впав на землю, в той час до потерпілого ОСОБА_7 , який перебував у лежачому положенні на землі, також підбігли обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та групою осіб, діючи спільно, умисно нанесли не менше 11 ударів ногами в ділянку голови та по всьому тілу ОСОБА_7 . Зокрема, обвинувачений ОСОБА_11 , знаходячись зліва біля плеча потерпілого ОСОБА_7 , наніс ногою не менше 4 ударів, обвинувачений ОСОБА_12 , знаходячись біля тім`яної частини голови потерпілого ОСОБА_7 наніс ногою не менше 4 ударів, та обвинувачений ОСОБА_13 , знаходячись справа біля плеча потерпілого ОСОБА_7 , наніс ногою не менше 3 ударів.

В результаті злочинної діяльності групи осіб у складі обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було завдано значної шкоди громадському порядку, а саме створено перешкоду у спокійному відпочинку жителів вулиці Виноградна села Смиківці Великобірківської ТГ Тернопільського району Тернопільської області, завдано фізичного болю потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також спричинено тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 у вигляді: садна лобової ділянки волосистої частини голови зліва; синця правої тім`яної ділянки волосистої частини голови; хімічного опіку обох очей, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Вказаними діями обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 спричинено шкоду особистим інтересам потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , наданих їм Конституцією України, правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканість.

Вказаними діями обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Крім цього під час вчинення вищенаведених хуліганських дій у обвинуваченого ОСОБА_11 виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , 06 червня 2022 року приблизно об 21:10 год. обвинувачений ОСОБА_11 , перебуваючи на земельній ділянці (городі), належному ОСОБА_15 , що примикає до вул. Виноградна села Смиківці Великобірківської ТГ Тернопільського району, усвідомлюючи і розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, під час вчинення хуліганських дій, коли потерпілий ОСОБА_7 лежав на землі обличчям донизу, підійшов зі сторони лівого плеча ОСОБА_7 та умисно наніс йому не менше 4 ударів ногою в ліву ділянку обличчя.

В результаті умисних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця нижньої повіки лівого ока, що частково поширюється на виличну ділянку, де наявні ознаки забиття м`яких тканин у виді набряку; забиття лівої щічної ділянки у виді набряку м`яких тканин; закритого перелому кісток лицевого черепа зліва виличної дуги, передньої та латеральної (зовнішньої) стінок верхньощелепової пазухи однойменної кістки з наявністю в її порожнині крові (гематосинус); травматичного перелому коронкової частини 36 (6-го лівого нижнього) зуба; які у своєму клінічному перебігу супроводжуються тривалим (більш як 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

За таких обставин, вказаними діями обвинувачений ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2024 року пом`якшити його, звільнивши його від відбування покарання з випробовуванням та встановити іспитовий строк 1 рік.

Вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Посилається на те, що він визнав свою вину, раніше не судимий, щиро розкаявся, обіцяє подібних дій більше не вчиняти. Матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_7 відшкодував повністю.

Зазначає, що він примирився з потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , попросив в них вибачення і вони вибачення прийняли, про що написали відповідні заяви і, на даний час, не мають до нього жодних претензій ні морального ні матеріального характеру.

Наголошує, що у вироку суд помилково зазначив, що злочин, який він вчинив є тяжким і це було враховано при призначенні йому покарання.

Стверджує, що якщо суд дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звертає увагу, що для досягнення пропорційності між злочином та покаранням основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності.

Наголошує на тому, що злочини, які він вчинив, не відносяться до корупційних кримінальних правопорушень, не є тяжкими, вважає, що є законні підстави звільнити його від відбування покарання з випробовуванням, оскільки є підстави вважати, що його виправлення можливе без відбування покарання, і є підстави для зміни покарання на більш м`яке.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 просить змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2024 року пом`якшити його, звільнивши його від відбування покарання з випробовуванням та встановити іспитовий строк 1 рік.

Вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Посилається на те, що він визнав свою вину, раніше не судимий, щиро розкаявся, обіцяє подібних дій більше не вчиняти. Матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_7 відшкодував повністю.

Зазначає, що він примирився з потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , попросив в них вибачення і вони вибачення прийняли, про що написали відповідні заяви і на даний час не мають до нього жодних претензій ні морального ні матеріального характеру.

Наголошує, що у вироку суд помилково зазначив, що злочин, який він вчинив є тяжким і це було враховано при призначенні йому покарання.

Стверджує, що якщо суд дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звертає увагу, що відповідно до частини 2 статті 65 КК України, особі, яка вчинила, кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Наголошує на тому, що злочини, які він вчинив, не відносяться до корупційних кримінальних правопорушень, не є тяжкими, усвідомлює наслідки вчиненого та готовність добровільно нести відповідальність за скоєне без застосування до нього покарання пов`язаного із реальним його відбуванням.

Вважає, що є законні підстави звільнити його від відбування покарання з випробовуванням, оскільки є підстави вважати, що його виправлення можливе без відбування покарання, є підстави для зміни покарання на більш м`яке.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_13 просить змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2024 року пом`якшити його, звільнивши його від відбування покарання з випробовуванням та встановити іспитовий строк 1 рік.

Вважає, що вказаний вирок є незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Посилається на те, що він визнав свою вину, раніше не судимий, щиро розкаявся, обіцяє подібних дій більше не вчиняти. Матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_7 відшкодував повністю.

Зазначає, що він примирився з потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , попросив в них вибачення і вони вибачення прийняли, про що написали відповідні заяви і на даний час не мають до нього жодних претензій ні морального ні матеріального характеру.

Наголошує, що у вироку суд помилково зазначив, що злочин, який він вчинив є тяжким і це було враховано при призначенні йому покарання.

Стверджує, що якщо суд дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звертає увагу, що відповідно до частини 2 статті 65 КК України, особі, яка вчинила, кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Наголошує на тому, що злочини, які він вчинив, не відносяться до корупційних кримінальних правопорушень, не є тяжкими, усвідомлює наслідки вчиненого та готовність добровільно нести відповідальність за скоєне без застосування до нього покарання пов`язаного із реальним його відбуванням.

Вважає, що є законні підстави звільнити його від відбування покарання з випробовуванням та встановленням іспитового строку.

Заслухавши суддю доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , в судових дебатах їхнього захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просять їх задовольнити, в судових дебатах потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги, просять їх задовольнити, в судових дебатах прокурора, який підтримав апеляційні скарги, вважає, що є підстави їх задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд вказав, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими, врахував особу винного, його вік, сімейний стан та стан здоров`я, врахував, що обвинувачений ніде не працює, неодружений, позитивно характеризується за зареєстрованим місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, взяв до уваги, що шкода потерпілому ОСОБА_7 не відшкодована та за відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, у межах санкцій статтей обвинувачення, застосувавши правила складання злочинів.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд вказав, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким, врахував особу винного, його вік, сімейний стан та стан здоров`я, врахував, що обвинувачений ніде не працює, одружений, здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , позитивно характеризується за зареєстрованим місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, взяв до уваги, що шкода потерпілому ОСОБА_7 не відшкодована та за відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, у межах санкції статті обвинувачення.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_13 суд вказав, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким, врахував особу винного, його вік, сімейний стан та стан здоров`я, те, що обвинувачений ніде не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину дочку ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , позитивно характеризується за зареєстрованим місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, взяв до уваги, що шкода потерпілому ОСОБА_7 не відшкодована та за відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, призначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, у межах санкції статті обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг обвинувачених щодо пом`якшення покарання заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року (із змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання із врахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу суди вправі обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

Згідно з вимогами п.3 ч.1 ч.2 ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

В суді апеляційної інстанції обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 визнали свою вину, щиро розкаялися, просили вибачення у потерпілих.

Потерпілий ОСОБА_7 вказав, що обвинувачені повністю відшкодували йому спричинену шкоду, потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , підтвердили, що примирилися з обвинуваченими та до них жодних претензій не мають.

Колегія суддів враховує те, що кримінальні правопорушення, які вчинили обвинувачені відповідно до ст. 12 КК України є нетяжкими.

Щодо особи обвинувачених, колегія приймає до уваги, що обвинувачені позитивно характеризуються по місцю проживання, вперше притягуються до кримінальної відповідальності, обвинувачений ОСОБА_12 здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинувачений ОСОБА_13 одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей.

З урахуванням наведеного, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання та наведені обставини дають підстави прийняти рішення про звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК з встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде справедливим і необхідним для виправлення обвинувачених, відповідатиме положенням ст.50, 65 КК України, а саме - принципам законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

За наведених обставин, вирок суду першої інстанції слід змінити, пом`якшивши покарання обвинуваченим.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 - задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2024 року в частині призначеного ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 покарання змінити.

Вважати ОСОБА_11 засудженим за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, за ч.2 ст.296 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_11 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_11 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вважати ОСОБА_12 , засудженим за ч.2 ст.296 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_12 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вважати ОСОБА_13 , засудженим за ч.2 ст.296 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_13 , від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_13 , обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді