ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4730/25
провадження № 1-кс/753/724/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2025 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000877 від 08.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року прокурор Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на мобільний телефон марки «Nokia» чорного кольору IMEI: НОМЕР_1 в якому наявні сім-картка «Київстар» на якій наявний напис № 012782567к.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що слідчим відділом Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві розслідується кримінальне провадження № 0000877 від 08.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.03.2025 приблизно о 19:50 ОСОБА_4 перебував у приміщенні магазину «Продукти», що за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 26, та в цей час побачив, що його наглядно знайомий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому ж місці та в цей же час здійснює дзвінок до поліції по спецлінії «102». В цей час, у ОСОБА_4 виник раптовий протиправний умисел, направлений на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху на об?єкті критичної інфраструктури.

Реалізуючи вказаний протиправний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись раптовим умислом на здійснення завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху, тобто вчинення дій, які загрожують загибеллю людей чи іншим тяжким наслідкам, шляхом поширення неправдивих відомостей, що створюють обстановку загального страху, вихопив у ОСОБА_5 належний останньому мобільний телефон марки «Nokia» моделі «С2-01», ІМЕІ: НОМЕР_1 , в якому знаходилася сім-карта з абонентським номером НОМЕР_2 та близько 19:55 повідомив оператору спецлінії «102» про замінювання залізничної станції «Дарниця», що розташована у Дарницькому районі міста Києві та відноситься до об?єктів критичної інфраструктури. Одночасно з цим, ОСОБА_4 точно і достовірно знав, що поширена ним інформація є неправдивою і розумів, що такі повідомлення порушують громадську безпеку, а своїми умисними діями мав наміре дестабілізувати та порушити нормальний ритм життя населення міста Києва.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху критично важливого об?єкту інфраструктури, тобто вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 259 КК України.

У вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Степанівка, Теплицького Вінницької обл., українець, громадянин України, з вищою освітою, працюючий на посаді формувальника в АТ "ЗЗБК ім. Ковальської", не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою:

АДРЕСА_1 , на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебувачий, раніше не судимий.

08.03.2025 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

08.03.2025 в ході розслідування кримінального провадження за № 0000877 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України.

Причетність ОСОБА_4 , до вчинення вказаного злочину підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: рапортом про виявлення факту злочину від 08.03.2025; протоколами допиту свідків; протоколами огляду місці події; протоколом огляду мобільного телефону з якого було здійснено виклик на спецлінію «102»; іншими матеріалами кримінального провадження, в їх сукупності;

08.03.2025 слідчим СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , за адресою: м. Київ, вул. Олександра Кошиця, 3-А, каб. №211, проведено огляд місця події в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Nokia» чорного кольору IMEI: НОМЕР_1 в якому наявні сімкартка «Київстар» на якій наявний напис №012782567к з якого було здійснено виклик на лінію «102» які поміщено до спец пакету НПУ № KIV2109110.

Постановою старшого слідчого Дарницького УП ГУНП у м. Києві від 08.03.2025 вказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000877 від 08.03.2025.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню за наступних підстав.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ст. 84 КПК України).

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (ст. 132 КПК України).

Зокрема п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачений такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду (ч. 2 ст. 168 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих у ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Окрім того, прокурором у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що тимчасово вилучене майно має відношення до кримінального провадження, та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Зважаючи на те, що прокурором доведено необхідність накладення арешту на майно, та підстави вважати, що тимчасово вилучене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, слідчий суддя вважає, що подане клопотання підлягає задоволенню, оскільки зібрані та додані до клопотання документи свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речового доказу, до того ж, будь-яких негативних наслідків, які можуть негативно позначитися на інтересах власника майна та інших осіб від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 167-168, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон марки «Nokia» чорного кольору IMEI: НОМЕР_1 в якому наявні сім-картка «Київстар» на якій наявний напис № НОМЕР_3 з якого було здійснено виклик на лінію «102» які поміщено до спец пакету НПУ№ KIV2109110, який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії вказаної ухвали слідчого судді.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя: