ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3475/24 Справа № 932/2659/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001814 за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра, який приймав участь у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2024 року, якою обвинувальний акт щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 2 ст. 367 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 складений з урахуванням вимог ст.291 КПК України.

Так, в обвинувальному акті відповідно до п. 3, 5, 7 ч.2 ст.291 КПК України зазначено анкетні відомості потерпілого, виклад фактичних обставин, формулювання обвинувачення із зазначенням статті та частини статті КК України, а також розмір майнової шкоди.

Стверджує, що орган досудового розслідування інкримінує ОСОБА_8 послідовне вчинення двох самостійних кримінальних правопорушень, а саме: спочатку ОСОБА_8 вчиняє діяння, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, а потім він вчиняє діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, а тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 інкримінується ідеальна сукупність злочинів від однієї дії.

Захисником ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2024 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 2 ст. 367 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що формулювання обвинувачення за ч.2 ст.367 КК України та ч.2 ст.191 КК України, є незрозумілим.

Так, дії ОСОБА_8 щодо перевірки актів на відповідність обсягів та виду фактично виконаних робіт на об`єкті кваліфіковані за ч. 2 ст. 367 КК України, а саме у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків, тобто з суб`єктивної сторони здійснені у необережній формі вини.

В той же час, при кваліфікації дій за ст. 191 КК України, сторона обвинувачення вказує про наявність в діях ОСОБА_8 прямого умислу на вчинення злочину, прямо вказуючи, що ОСОБА_8 був достовірно обізнаним про невиконання ним умов договору від 26.10.2021 року й не надавав послуг щодо здійснення технічного нагляду за капітальним ремонтом приміщень адмінбудівлі ВП №7.

Тобто, висунуте обвинувачення щодо фактичних обставин справи, формулювання обвинувачення за ч.2 ст.367 КК України та ч.2 ст.191 КК України, самовиключає одне одного, в тому числі з суб`єктивної сторони вчинених правопорушень.

Також даний обвинувальний акт за своїм змістом містить невідповідності та протиріччя щодо завданої внаслідок кримінального правопорушення шкоди.

Так, зміст обвинувального акта за ч.2 ст.367 КК України взагалі не містить інформації про те, що збитки були спричинені саме ГУНП в Дніпропетровській області і в якому розмірі.

Розмір тяжких наслідків за ч.2 ст.367 КК України вказаний як 452 651,78 грн, однак, з яких сум складається цей збиток, і в наслідок яких саме дій вони завдані, не зрозуміло.

Окрім того, за змістом обвинувального акта за ч.2 ст.367 КК України випливає, що сума завищеної вартості виконаних робіт складає 4 090,59 грн, 29 203,32 грн, 297 103,12 грн, 38 664,59 грн, що в загальній сумі складає 369 061,62 грн, а не 452 651,78 грн, як вказано в обвинувальному акті, й тим самим не відповідає розміру майнової шкоди як за ч.2 ст. 367 КК України, так і в загальній сумі, зазначеній в обвинувальному акті - 488 520,78 грн.

Також при викладі фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_8 злочину за ч.2 ст.191 КК України, формулювання цього обвинувачення, всупереч вимог п. 5, 7 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт не містить відомостей про те, чи була внаслідок цих дій завдана шкода, в якому розмірі та кому саме, хоча це є обов`язковим за ч.2 ст.191 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, представника потерпілого, який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України, суд в підготовчому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

На думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, згідно із якою визначаються вимоги до змісту та форми обвинувального акта. Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі, підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до положень п. 5 ч 2 ст. 291 КПК України та правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.11.2016 року у справі № 5-328-кс 16 обвинувальний акт має містити обов`язкові три складові: фактичні обставини кримінального правопорушення; правову кваліфікацію (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); формулювання обвинувачення.

Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, в ході апеляційного перегляду встановлено, що обвинувальний акт містить посилання на те, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_8 своїх службових обов`язків державному бюджету спричинено збитки на суму 452 651,78 грн.

Судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що зміст обвинувального акта за ч.2 ст.367 КК України взагалі не містить інформації про те, що збитки були спричинені саме ГУНП в Дніпропетровській області, а також, що в обвинувальному акті не зазначено з яких сум складається спричинений збиток на суму 452 651,78 грн, і внаслідок яких саме дій вони завдані, оскільки відповідно до обвинувального акта загальна сума завищеної вартості виконаних робіт складає 369 061,62 грн, а не 452 651,78 грн.

Також судом обгрунтовано зазначено, що при викладі фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_8 злочину за ч.2 ст.191 КК України, формулювання цього обвинувачення, всупереч вимогам КПК України не містить відомостей про те, чи була внаслідок цих дій завдана шкода, в якому розмірі та кому саме, хоча це є обов`язковим за ч.2 ст.191 КК України, з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.42 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Неконкретність та незрозумілість обвинувачення є порушенням п.«а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та права на захист, та відповідно до п.3 ч.2 ст.87 КПК України є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Саме з обізнаністю із суттю обвинувачення в особи виникають й інші права: давати пояснення, показання (п.5 ч.3 ст.42 КПК України), надавати докази (п.2 ч.4 ст.42 КПК України) тощо.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що відсутність належного формулювання обвинувачення не відповідає вищевказаним положенням кримінального закону, що свідчить про недотримання вимог ст. 291 КПК України.

Водночас, вказівка суду про те, що висунуте обвинувачення щодо фактичних обставин справи, формулювання обвинувачення за ч.2 ст.367 КК України та ч.2 ст.191 КК України, самовиключає одне одного, в тому числі з суб`єктивної сторони вчинених правопорушень є безпідставною, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.

Тому колегія суддів вважає, що такий висновок суду на стадії підготовчого судового засідання є передчасним.

Відповідно до положень ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні не вирішуються питання про доведеність чи відсутність вини обвинуваченого та про правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки це питання є предметом судового розгляду, а завданням підготовчого судового засідання є процесуальне та організаційне забезпечення його проведення.

Також слід зазначити, що у випадку ухвалення вироку, за змістом ч. 3 ст. 374 КПК України, суд зазначає формулювання обвинувачення, яке визнає доведеним або зазначає обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним.

З урахуванням наведеного, оскільки встановлена невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вимог за апеляційною скаргою прокурора, та залишення ухвали суду без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра, який приймав участь у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2024 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4