Справа № 946/772/25
Провадження № 1-кс/946/298/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

скаржника - ОСОБА_3 , представника скаржника - ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування постанови про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В:

03.02.2025 року представник скаржника звернулася до слідчого судді зі скаргою, якою просить скасувати постанову старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 30.10.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000518 від 13.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, мотивуючи тим, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження є передчасною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню. Постанова не містить вагомих доказів, що були встановлені у ході розслідування, які б давали змогу дійти висновку про закриття кримінального провадження, не були допитані всі свідки, не було проведено тимчасового доступу до документів.

В судовому засіданні скаржник та його представник наполягали на задоволенні скарги, з підстав, зазначених у скарзі.

Слідчий та прокурор у судовому засіданні заперечували проти задоволення скарги, посилаючись на її законності, повноту та обґрунтованості.

Дослідивши матеріали скарги, кримінальне провадження, вислухавши учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 04.02.2025 року відкрито провадження за скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування постанови старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 30.10.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000518 від 13.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Частиною 1 ст. 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З матеріалів справи вбачається, що СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000518 від 13.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

30.10.2024 року постановою старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 кримінальне провадження № 0000518 від 13.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

За твердженнями скаржника, що підтверджується наявними матеріалами кримінального провадження, які надані слідчому судді для огляду, про наявність оскаржуваної постанови скаржнику стало відомо 22.01.2025 року.

При цьому, матеріали кримінального провадження не містять доказів направлення

ОСОБА_3 оскаржуваної постанови до 22.01.2025 року.

Тобто, постанова старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 30.10.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000518 від 13.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, скаржнику не надсилалась.

Зі скаргою на постанову слідчого представник скаржника звернувся 03.02.2025 року, тобто строк звернення до слідчого судді не був пропущений.

Положення статті 2 КПК України визначають, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 18 ч.1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно з п.8 ч.1 ст.40 КПК України слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. 284 КПК України).

Положенням п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Згідно ч.5 ст.110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача повинна складатися з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

Мотивувальна частина постанови повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, вона була прийнята відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

В обґрунтування слідчим в постанові зазначено, що в ході досудового розслідування проводились ряд слідчих та процесуальних дій в ході яких установлено, що відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди:

1) У даній дорожній ситуації водій автомобіля «LandRover» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху У країни

2) У даній дорожній ситуації водій мопеду «Yamaha» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 16.12 Правил дорожнього руху України водій автомобіля «LandRover» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 діючи відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України не мав технічної можливості запобігти зіткненню із мопедом «Yamaha» реєстраційний номер НОМЕР_3 .

4) Водій мопеду«Yamaha» реєстраційний номер ОСОБА_8 , діючи відповідно до вимог п. 16.12 Правил дорожнього руху України мав технічну можливість запобігти зіткненню із автомобілем «LandRover» реєстраційний номер НОМЕР_4 .

5) В діях водія автомобіля «LandRover» реєстраційний номер НОМЕР_5 ОСОБА_7 з технічної точки зору не вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, і його дії, з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв?язку із настанням події цієї пригоди.

6) В діях водія мопеду «Yamaha» реєстраційний номер НОМЕР_6 ОСОБА_3 з технічної точки зору убачається невідповідність вимогам п. 16.12Правил дорожнього руху України, і його дії, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв?язку із настанням події цієї пригоди.

Таким чином, встановлено, що всі зібрані докази не суперечать один одному та будь-яких інших обставин не виявлено. Враховуючи, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження внаслідок власної вини, а інші учасники пригоди тілесних ушкоджень не отримали, тому ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України не вбачається. Таким чином, встановлено, що по даному факту відсутній склад злочину передбачений ст. 286 КК України та вбачається склад адміністративного правопорушення.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено слідчим суддею з матеріалів кримінального провадження, по даному кримінальному провадженню слідчим не було здійснено усіх необхідних слідчих дій, направлених на встановлення усіх необхідних даних за вказаним кримінальним правопорушенням. Це свідчить про передчасність та безпідставність прийняття оскарженої постанови про закриття кримінального провадження.

Крім того, слідчим у постанові не надано оцінку письмовим поясненням ОСОБА_7 від 15.05.2023 року; поясненням, викладеним у протоколах допиту свідків ОСОБА_3 від 03.07.2023 року та ОСОБА_7 від 04.07.2023 року.

Такі пояснення та протоколи допиту свідків наявні в матеріалах кримінального провадження, однак слідчим не враховано їх під час винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Також, з постанови про закриття кримінального провадження також не вбачається надання оцінки відеозапису, вилученому протоколом про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 20.08.2024 року, вилучення якого свідчить опис речей і документів, які були вилучені на підставі постанови слідчого від 20.08.2024 року.

Враховуючи наведене, слідчий суддя погоджується з доводами скаржника, що оскаржувана постанова не є вмотивованою, в ній відсутня повна та вичерпна оцінка доказів.

Тобто в основу оскарженої постанови покладено посилання на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, але ж відсутні вичерпні посилання на докази для прийняття такої постанови, слідчим не надано оцінку зібраним доказам та не вжито усіх заходів для всебічного та повного дослідження обставин кримінального провадження, не усунуто встановлених протиріч.

З урахуванням вказаного можна зробити висновок, що слідчим в оскарженій постанові не надана належна повна оцінка зібраним доказам та не доведено, що органами досудового розслідування вжито усіх заходів для всебічного та повного дослідження обставини кримінального провадження та для досягнення цілей кримінального провадження.

Таким чином, з огляду на викладене, вбачається формальний підхід слідчого до проведення досудового розслідування. Слідчим суддею встановлена наявність фактів, які викликають сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження обставин кримінального провадження, що стали підставою для винесення постанови про його закриття. Тому беручи до уваги те, що постанова про закриття кримінального провадження, перешкоджає виконанню завдань кримінального провадження в частині забезпечення того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, слідчий суддя вважає, що висновки та процесуальне рішення слідчого є наслідком неналежного виконання ним своїх процесуальних обов`язків та передчасними, а відтак таке слід скасувати.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.22 КПК України). Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; ь1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування постанови старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 30.10.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000518 від 13.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Керуючись ст. ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Постанову старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 30.10.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000518 від 13.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення проголошено о 13 годині 30 хвилин 13.02.2025 року в залі судових засідань № 1 Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.

Слідчий суддя: ОСОБА_1