Справа №573/687/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1200/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

Іменем України

03 грудня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 573/6872/24 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 30.04.2024, якою ОСОБА_7 було повернуто клопотання про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду та повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги інформацію про те, що ним в запечатаному конверті 19.04.2024 був адресований лист Білопільському районному суду Сумської області на виконання ухвали.

05.04.2024 до Білопільського районного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, яке не було підписане заявником, тому ухвалою суду від 09.04.2024 це клопотання було залишене без руху і ОСОБА_7 було надано 5 днів строку на усунення недоліків.

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 30.04.2024 клопотання ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі було повернуте заявнику. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що ОСОБА_7 не виконав вимоги ухвали про залишення клопотання без руху, бо не надав підписане ним клопотання та не долучив до нього необхідні документи.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню з таких підстав.

Зокрема, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Порядок кримінального провадження визначений законодавцем у ст. 1 КПК, згідно якої на території України цей порядок визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК). При цьому у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу (ч. 6 ст. 9 КПК).

У кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими КПК (ч. 1 ст. 30 КПК), який (суд) зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК).

Згідно ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно ст. 94 КПК, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглянувши клопотання засудженого про звільнення від відбування покарання та повернувши його без розгляду, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_7 не виконав вимоги ухвали суду про залишення його клопотання без руху, так як не надав підписане ним клопотання та не долучив до нього необхідні документи.

Разом з тим, вказані висновки судді суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам провадження, належним чином не умотивовані та не грунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Так, судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено КПК, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення (ч. 1, 2 ст. 535 КПК).

Під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК, має право вирішувати такі питання: 1) про відстрочку виконання вироку; 2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; 2-1) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби; 3) про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким; 4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років; 5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років; 6) про звільнення від покарання за хворобою; 7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення; 7-1) про застосування до засуджених примусового годування; 8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком; 9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку; 10) про заміну покарання відповідно до ч. 5 ст. 53, ч. 3 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 62 КК; 11) про застосування покарання за наявності кількох вироків; 12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді; 13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і 3 ст. 74 КК; 13-1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань; 13-2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери); 13-3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням; 13-4) про звільнення від відбування покарання у зв`язку з прийняттям рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого; 14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку (ч. 1 ст. 537 КПК).

Питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: 1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу; 2) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно ч. 3 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 62 КК), 11, 13, 13-2 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу; 3) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 5, 8, 9, 13-3 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу; 4) до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно ч. 5 ст. 53 КК), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 ч. 1 ст. 537, ст. 538 цього Кодексу. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом 10 днів з дня його надходження до суду суддею одноособово, крім питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, розгляд якого здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу. У судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття. За наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Оскарження прокурором ухвали суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким зупиняє її виконання (ст. 539 КПК).

Іншого порядку вирішення порушеного засудженим питання про звільнення від відбування покарання кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 05.04.2024 до Білопільського районного суду Сумської області поштою надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від відбування призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі, яке не було підписане останнім, а серед додатків до клопотання не було копії вироку.

Незважаючи на вказані вище вимоги кримінального процесуального закону, судом першої інстанції було постановлено ухвалу, якою клопотання засудженого було залишено без руху. Тобто, судом першої інстанції було ухвалене рішення поза межами повноважень суду та не у передбачений КПК спосіб.

Крім того, копія ухвали суду першої інстанції про залишення клопотання без руху була отримана засудженим ОСОБА_7 в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» 18.04.2024, а 22.04.2024 останній через СІЗО подав до Білопільського районного суду Сумської області нове клопотання, тобто ОСОБА_7 усунув вказані в ухвалі суду недоліки.

ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Така загальна засада кримінального провадження (основний принцип судочинства) як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Принцип рівності сторін у процесі в розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення ЄСПЛ у справах «Домбо ОСОБА_10 проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands) від 27.10.1993, заява № 14448/88, п. 33); «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland) від 23.10.1996 р., заява № 17748/91, п. 38).

Враховуючи вищевикладені обставини повернення ОСОБА_7 його клопотання з підстав його неналежного оформлення, суд першої інстанції допустив істотне порушення прав та законних інтересів засудженого, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч. 1 ст. 412 цього Кодексу істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, крім іншого, якщо: 3) судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого; 4) судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою (ч. 2 ст. 412 КПК).

Відповідно ч. 2, 3 ст. 43 КПК, засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили, і має права обвинуваченого, передбачені ст. 42 КПК, в обсязі, необхідному для його захисту.

Відповідно ч. 1 ст. 415 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, крім іншого, якщо: 1) встановлено порушення, передбачені п. 3, 4 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

З огляду на викладене, рішення суду не можна вважати законним, обґрунтованим і належним чином вмотивованим, а допущені порушення необхідно вважати істотними і такими, що тягнуть за собою скасування ухвали і задоволення апеляційної скарги засудженого.

При цьому після скасування ухвали суду колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 30.04.2024 відносно ОСОБА_10 скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному суді не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4