ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/6672/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/448/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.537, 539 КПК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2024 року клопотання засудженого ОСОБА_7 задоволено.

На підставі ч.2 ст. 74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 від покарання, призначеного йому вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 квітня 2021 року за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2023 року приведено у відповідність до Кримінального кодексу України та вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, до покарання у виді 3 років обмеження волі, без застосування ст.ст.71, 72 КК України.

Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 квітня 2024 року приведено у відповідність до Кримінального кодексу України та вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, до покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання за вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2023 року за ч.1 ст.309 КК України, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 7 місяців обмеження волі.

Направлено засудженого ОСОБА_7 в місце відбування покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки 7 місяців у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.

Строк покарання засудженому ОСОБА_7 у виді обмеження волі обчислюється з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання час відбування покарання у виді позбавлення волі, тобто з 23 листопада 2023 року, а також час слідування під вартою до виправного центру, із розрахунку, що один день тримання під вартою відповідає двом дням обмеження волі.

Суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2021 року намагався завдати матеріальну шкоду потерпілому на суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння замаху на крадіжку майна, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, тому необхідно привести вищевказаний вирок у відповідність до вимог Закону, звільнивши засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ч.2 ст.74 КК України. При цьому суд зазначив, що він не може вирішити питання щодо наявності підстав вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.162 КК України (перекваліфікації його дій), адже прийняття такого рішення можливе лише відповідно до ч.3 ст.337 КПК України під час судового провадження, а його постановлення в порядку ст.ст.537, 539 КПК України, не передбачено. Оскільки судом ОСОБА_7 було звільнено від призначеного покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2021 року, то суд вважав за необхідне привести вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2023 року та вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2024 року відповідно до вимог КК України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити призначене йому покарання за ч.1 ст.309 КК України на більш м`яке штраф або виправні роботи. Зазначає, що вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2023 року його засуджено за ч.1 ст.309 КК України, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звертає увагу, що санкція ч.1 ст.309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від 1000 до 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до 2 років, або арештом до 6 місяців, або обмеженням волі на строк до 5 років, однак, не передбачає покарання у виді позбавлення волі. Вважає, що призначене йому покарання є занадто суворим, оскільки при обшуку працівники поліції знайшли у нього таблетку метадону, яку він зберігав для особистого вживання, вину у скоєному визнав у повному обсязі, щиросердно розкаявся, шкоди цим правопорушенням не зробив, у зв`язку з чим йому може бути призначено покарання у виді штрафу або виправних робіт.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи засудженого, який просив пом`якшити йому покарання, а також думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та вважав ухвалу районного суду першої інстанції законною та обґрунтованою, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У частині 1 ст. 539 КПК України зазначено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

У статті 58 Конституції України зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18 липня 2024 року, яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП та посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону №3886-IX від 18 липня 2024 року, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення вважається крадіжка, яке не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом169.1.1 статті 169 Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2020 року становить 2102 гривень, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян на 2020 рік становив 1051 гривень, а два неоподаткованих мінімумів становить 2102 гривень.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21 зазначає, що зміна до ст.51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваних мінімумів для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів. У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює двом неоподатковуваних мінімумів, здійснюється виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 квітня 2021 року за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до зазначеного вироку, ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, вчинив 13 травня 2020 року, а вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 2083 гривень, що менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на викладене, вчинене ОСОБА_7 діяння, передбачене ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, не є кримінально-караними на теперішній час, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про звільнення засудженого відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України від призначеного покарання за вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 квітня 2021 року, з чим погоджується і колегія суддів.

Поряд із цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що на стадії виконання вироку, в порядку ст.ст.537,539 КПК України, суд не може вирішувати питання щодо іншої правової кваліфікації дій засудженого та зміни обвинувачення на інший склад кримінального правопорушення, в тому числі, передбаченого ст. 162 КК України, оскільки це можливо лише при проведенні судового розгляду в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за правилами визначеними ч.3 ст. 337 КПК України, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

У свою чергу, згідно з вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 квітня 2024 року ОСОБА_7 вчинив 27 червня 2019 року кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України, а вартість майна за цим епізодом складає 3156, 83 гривні, що є більшим двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (більше 1921 гривень), що свідчить про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від покарання за вказаним вироком.

Отже, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від призначеного покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2021 року, дійшов правильного висновку про приведення вироку Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2023 року та вироку Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 квітня 2024 року у відповідність до норм КК України.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про необхідність пом`якшення йому покарання за ч.1 ст.309 КК України, призначеного вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2023 року, є необґрунтованими, з наступних підстав.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати, зокрема, питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.2 і ч.3 ст.74 КК України.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі Закону України про амністію чи акта помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч.1 ст.72 цього Кодексу.

Враховуючи, що ч.1 ст.309 КК України, за якою ОСОБА_7 визначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, не була змінена, тому, питання перегляду розміру покарання, визначеного вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2023 року, не може вирішуватись на підставі ст.537 КПК України.

Належить також зазначити, що судом першої інстанції визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань за вироками Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2023 року та Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 квітня 2024 року, у виді 3 років 7 місяців обмеження волі, тобто не в максимальному розмірі.

Таким чином, ухвала Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 жовтня 2024 року є законною та обґрунтованою, та не підлягає зміні з урахуванням доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим апеляційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: