Справа № 525/981/24
Провадження № 1-кп/525/31/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2025 селище Велика Багачка

Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2024 за №0000114 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Зарічне (Кіровськ) Лиманського (Краснолиманського) району Донецької області, громадянки України, з професійно-технічною освітою, не працюючої, не заміжньої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

у с т а н о в и в:

18.07.2024 ОСОБА_6 близько 18 години перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 дізналася, що у ОСОБА_4 на картці АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , знаходяться грошові кошти в сумі 6000 гривень, які остання отримала цього ж дня, як допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №332 від 20 березня 2022 року «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам».

У подальшому ОСОБА_6 , достовірно знаючи про наявність грошових коштів на рахунку ОСОБА_4 та маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, повідомивши ОСОБА_4 неправдиву інформацію про необхідність скористатися застосунком «Ощад24» останньої для перерахування власних коштів, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заволодіння чужими коштами, отримавши доступ у ОСОБА_4 до її особистого кабінету в мобільному застосунку «Ощад24», здійснила без відома останньої перерахунок грошових коштів в загальній сумі 6000 гривень, двома платежами, а саме: о 18 год. 20 хв. на суму 2000 гривень та о 18 год. 22 хв. на суму 4000 гривень на власну карту АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , які в подальшому використала для власних потреб.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину в скоєному визнала повністю, пояснення дала аналогічні до фабули обвинувачення, підтвердила усі обставини скоєння кримінального правопорушення, щиро розкаялася у скоєному. Повністю визнала заявлені по справі цивільні позови, не заперечувала проти їх задоволення. Суду пояснила, що вона, як внутрішньо-переміщена особа проживала в приміщенні школи в с. Довгалівка Миргородського району Полтавської області, де познайомилася з потерпілою, вони спілкувалися, мали добрі відносини. У липні 2024 у неї захворіла дитина і вона звернулася до потерпілої з проханням позичити їй гроші, вона відмовила, зазначивши, що у неї немає грошей, проте у цей же день остання повідомила, що отримала виплату, як внутрішньо-переміщена особа. Тоді у неї виник умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілої обманним шляхом. Вона повідомила ОСОБА_7 , що їй мають надійти гроші та попросила дозволу, щоб гроші перерахували на картку потерпілої, повідомила, що для цього їй необхідно скористатися її телефоном та зайти до мобільного застосунку «Ощад24», потерпіла надала їй телефон та забезпечила доступ до «Ощад24» власноруч ввівши пароль для входу у застосунок. Вона двома переказами перевела гроші у розмірі 6000 грн. на свою картку, яка відкрита у АТ КБ «ПриватБанк», у розмірі 2000 грн. та 4000 грн. Переказів було два через установлений ліміт на переведення коштів. Потім до неї приїхали поліцейські, вона відразу зізналася у скоєному. Вона повернула потерпілій 700 грн., решта коштів на даний час не повернута.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні надала пояснення щодо обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, які узгоджуються з фабулою обвинувачення. Повідомила суду, що познайомилася з обвинуваченою, коли вони разом проживали в приміщенні Довгалівської школи, як внутрішньо-переміщені особи. Обвинувачена попросила у неї телефон та доступ до застосунку «Ощад24», як пояснила обвинувачена, їй мають прийти гроші в розмірі 1000 грн., вона дала телефон, сама зайшла до «Ощад24» та пішла у власних справах, коли повернулася, обвинувачена повернула їй телефон. У цей же день вона виявила, що на картці відсутні гроші у розмірі 6000 грн., які їй платилися, як внутрішньо-переміщеній особі, вона звернулася до банку, де їй повідомили, що гроші були перераховані на рахунок обвинуваченої ОСОБА_6 , вона відразу звернулася до поліції. Пізніше запитала у обвинуваченої навіщо вона це зробила, остання вибачилася та обіцяла повернути кошти. Станом на день розгляду справи в суді їй було повернуто обвинуваченою лише 700 грн. Підтримала заявлені позовні вимоги, при призначенні покарання обвинуваченій покладалася на розсуд суду.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 просив задовольнити позови потерпілої повністю, з урахуванням зменшених позовних вимог, при призначенні покарання обвинуваченій покладався на розсуд суду.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченою, її вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Оскільки фактичні обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачена ОСОБА_6 та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позицій немає, учасникам судового розгляду роз`яснено про позбавлення права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за доцільне не досліджувати доказів стосовно цих обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Суд заслухавши покази обвинуваченої ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_4 , вивчивши письмові матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченої, приходить до переконання, що своїми протиправними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману, обвинувачена ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, її дії вірно кваліфіковані за цією статтею Кримінального кодексу України.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд, керуючись ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд враховує, що остання вчинила кримінальне правопорушення, у формі проступку, щиро розкаялася в скоєному, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується негативно, самостійно утримує двох малолітніх дітей, раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, частково відшкодувала завдані збитки. Вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання суд враховує те, щоб покарання не було для обвинуваченої «непосильним тягарем» у розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Тому беручи до уваги викладене вище, суд прийшов до переконання, що для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження нових кримінальних правопорушень, слід призначити їй покарання у виді пробаційного нагляду.

Обрані обвинуваченій вид та міра покарання, за переконанням суду, відповідають не тільки тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченої, є обґрунтованими та будуть відповідати цілям покарання.

По справі потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільні позови до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди цивільна позивачка ОСОБА_4 посилалась на те, що відносно неї було вчинено кримінальне правопорушення, внаслідок якого обвинувачена ( цивільний відповідач) незаконно заволоділа належними їй грошовими коштами, оскільки кошти до цього часу їй не повернуті, просила стягнути з відповідача на свою користь 6000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. У ході судового розгляду позивач зменшила заявлені позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушення та просила стягнути з ОСОБА_6 на свою користь 5300 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, оскільки 700 грн. були добровільно відшкодовані обвинуваченою.

В обгрунтування заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, цивільний позивач посилається на те, кошти, якими незаконно заволоділа обвинувачена (цивільний відповідач) були єдиним джерелом доходу її сім`ї, вона залишилася без засобів для існування, ОСОБА_6 обіцяла повернути гроші, але і по даний час повністю не повернула. У зв`язку з цим ОСОБА_4 переживала моральні страждання, що викликали негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади, страх можливого повторення подій, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, зниження настрою, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття обурення та образи. Враховуючи глибину душевних страждань та їх тривалість розмір завданої їй моральної шкоди ОСОБА_4 оцінює в розмірі 10000 грн., які просить стягнути з відповідача. У ході судового розгляду цивільний позивач ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_8 повністю підтримали заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 заявлені позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала проти задоволення цивільних позовів.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України).

Матеріалами кримінального провадження повністю доведена вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_4 , а тому вона несе відповідальність за завдану шкоду.

Таким чином, з урахуванням матеріалів справи та позиції відповідача, яка повністю визнала заявлений позов з урахуванням зменшених позовних вимог, суд приходить до переконання, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди завданої кримінальним правопорушенням 5300 гривень.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 з подальшими змінами і доповненнями «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру і об`єму страждань (фізичних, душевних, психічних і тому подібне), яких отримав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення і тому подібне) і з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд повинен виходити з принципів законності, зваженості і справедливості.

У рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом констатації Судом факту порушення.

Крім того, у даному рішенні Європейський суд з прав людини констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Таким чином, суд приходить до переконання, що факт вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 був психотравмуючим, викликав душевні страждання та переживання позивача.

Враховуючи наведене, характер заподіяної моральної шкоди, об`єм моральних страждань потерпілої ОСОБА_4 , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням повного визнання відповідачем заявленого позову, суд вважає, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної ( немайнової) шкоди 10000 гривень.

Враховуючи особу обвинуваченої ОСОБА_6 суд приходить до висновку про відсутність підстав обрання відносно неї запобіжного заходу, відповідні клопотання прокурором під час розгляду справи заявлені не були.

Витрати по кримінальному провадженні та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 31, 176-179, 349, 369-371, 373-376, 394, 395 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

Згідно ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з дня постановки її на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не застосовувати.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 5300 (п`ять тисяч триста) гривень майнової шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 10000 (десять тисяч) гривень моральної ( немайнової) шкоди.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1