25.03.2025 Справа № 756/3992/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/3992/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2025 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003556 від 08.11.2024 за ч. 5 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

До слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003556 від 08.11.2024 за ч. 5 ст. 190 КК України.

У клопотанні прокурор просить накласти арешт на перелік майна, який міститься на 7 аркушах.

Вивчивши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора не відповідає вимогам статей 170, 171 КПК України з огляду на наступне.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що Оболонським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування за заявою ОСОБА_3 за фактом заволодіння невстановленою групою осіб грошовими коштами шляхом зловживання довірою, чим спричинено ПАТ «ТАСКОМБАНК» матеріальний збиток в особливо великих розмірах.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/ або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною 1 ст. 171 КПК України передбачено загальний порядок звернення прокурора, слідчого за погодженням з прокурором, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2024 у справі №990/75/24 (провадження №11-57сап24) звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Визначені нормами КПК України повноваження слідчого судді спрямовані на здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, у поєднанні з метою застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладають саме на слідчого суддю обов`язок встановлення, з`ясування та дослідження усіх обставин справи у кожному конкретному випадку, у тому числі і необхідності з`ясування власника майна, питання щодо арешту якого вирішується судом (постанова Великої Палати Верховного суду від 12.12.2019 у провадженні №11-788сап19).

У п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України передбачено два альтернативних варіанти доведення належності майна особі: 1) за допомогою документів, які підтверджують право власності на майно; 2) за допомогою конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження майном, на чому наголошує Верховний Суд у постанові від 14.02.2023 у справі №947/27786/21 (провадження №51-2759км22).

Під час перевірки клопотання прокурора слідчим суддею встановлено, що в світлі наявного господарського спору, який перебуває на даний час на розгляді Господарського суду Донецької області (справа №905/291/23), про що свідчить ухвала цього суду від 16.10.2024 у вказаній справі, яку долучено до матеріалів клопотання в якості додатку (арк.матер. 209-223, т. 1), та установлених судом обставин, про які зазначено у тексті вказаного судового рішення від 16.10.2024, прохальна частина клопотання прокурора не містить чіткого розмежування власників (володільців) майна, зазначеного у прохальній частині клопотання про арешт, натомість носить узагальнений та спрощений характер без посилання на докази та/або факти, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майно, що позбавляє слідчого суддю належним чином визначити коло осіб, чиї права та/або законні інтереси буде обмежено судовим рішенням за наслідками застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Відсутність чіткого зазначення власника та/або володільця майна, про яке йдеться в прохальній частині клопотання, не співвідноситься з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України та призведе до унеможливлення повідомлення судом заінтересованих осіб про розгляд такого клопотання прокурора, що відповідно до ст. 172 КПК України є обов`язком суду, і висновки, які будуть зроблені слідчим суддею за результатами розгляду клопотання, будуть носити характер припущень, що є неприпустимим.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 171 КПК України клопотання про арешт майна має містити перелік і види майна, що належить арештувати. При цьому, такий перелік має бути не узагальненим, а майно, щодо якого слід застосувати захід забезпечення кримінального провадження, має бути чітко ідентифікований задля недопущення двозначного трактування, що саме це майно, а не будь-яке інше підлягає арешту. Зазначаючи майно, сторона обвинувачення повинна чітко вказати, за якими саме ідентифікуючими ознаками, окрім назви (серійний номер обладнання, інвентарний номер, рік виготовлення та ін.) в подальшому можна буде дійти висновку, що це саме те майно, на яке ухвалою слідчого судді накладено арешт.

Натомість, прохальна частина клопотання прокурора в частині зазначення майна, яке підлягає арешту, носить узагальнений та спрощений характер без зазначення будь-яких ідентифікуючих ознак майна, окрім назви та моделі, що не відповідає вимогам Закону.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Накладення арешту на майно на стадії досудового розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, постановленої за результатами вмотивованого клопотання, яке за своїм змістом та процесуальною формою має відповідати вимогам, імперативно визначеним положеннями статей 132 та 171 КПК України, оскільки у разі недотримання такої форми, слідчий суддя позбавлений можливості ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення внаслідок неможливості встановити обставини, які підлягають встановленню при здійсненні судового контролю на стадії досудового розслідування, визначені положеннями ч. 5 ст. 173 КПК України.

Слідчий суддя відмічає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України). Дотримання належної кримінальної процесуальної форми на виконання вимог кримінального процесуального закону неодноразово було предметом аналізу Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду (зокрема, у постановах від 22.02.2021 у справі №754/7061/15 (провадження №51- 4584кмо18), 04.10.2021 у справі №724/86/20 (провадження №51-1353кмо21), 14.02.2022 у справі №477/426/17 (провадження №51-4963кмо20).

Дотримання належної кримінальної процесуальної форми на виконання вимог кримінального процесуального закону не є формальністю, а направлено на дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження.

Згідно ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення клопотання прокурору на підставі ч. 3 ст. 172 КПК України для усунення недоліків.

Керуючись статтями 642, 170, 171, 172 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003556 від 08.11.2024 за ч. 5 ст. 190 КК України, повернути прокурору та встановити строк сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1