Справа № 442/9253/24
Провадження № 1-кп/442/404/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження №0001062 від 17.10.2024 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобич Львівської області, громадянина України, без реєстрації місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, не військовозобов`язаного, адвокатом та депутатом не є, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, -

- з участю прокурора - ОСОБА_4 ,

- обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

встановив:

Указом Президента України №469/2024 від 08.08.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 3891-ІХ від 23.07.2024 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738- IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-ІX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-ІХ, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ, Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-ІХ, Указом від 5 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2024 року № 3564-1X, та Указом від 6 травня 2024 року № 271/2024, затвердженим Законом України від 8 травня 2024 року № 3684-ІХ), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

Судом визнано доведеним, що 14 жовтня 2024 року приблизно о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , проходячи по вулиці Лесі Українки в місті Дрогобичі Львівської області навпроти міського фонтану, побачив потерпілого ОСОБА_5 , який лежав на лавці та спав, після чого вирішив умисно, таємно, в умовах воєнного стану викрасти наявне в нього майно.

Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, які посягають на чужу власність, передбачаючи їх наслідки у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, підійшов до потерпілого ОСОБА_5 , скориставшись тим, що він не спостерігає за його діями та переконавшись в тому, що не буде викритий іншими сторонніми особами, викрав із кишень куртки потерпілого ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A05s», вартістю 4617 гривень 90 копійок, із вмістом у ньому сімкарт оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна», вартістю, 200 гривень та оператора мобільного зв`язку «Лайфсел», вартістю 150 гривень, а також чоловічий гаманець чорного кольору із шкірзамінника вартістю 100 гривень, із вмістом у ньому грошових коштів в сумі 230 гривень та банківських карток та, утримуючи при собі викрадене, ОСОБА_3 покинув місце вчинення кримінального правопорушення та у подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 5297 гривень 90 копійок.

Таким чином, ОСОБА_3 таємно викрав чуже майно (скоїв крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, 14 жовтня 2024 приблизно о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи на вулиці Лесі Українки в місті Дрогобич Львівської області навпроти міського фонтану, побачив потерпілого ОСОБА_5 , який лежав на лавці та спав, після чого викрав у нього гаманець чорного кольору із шкірзамінника, в якому знаходилася банківська карта емітована банком «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка належить матері потерпілого ОСОБА_6 , що відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХП від 2 жовтня 1992 року, п. 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи коштів в Україні» №2346 III від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121- 111 від 7 грудня 2000 року, «Положення про міжбанківські розрахунки», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року № 414 та примітки до ст. 358 Кримінального кодексу України, є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, який ОСОБА_3 не повернув, а вирішив викрасти.

У подальшому, реалізуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на викрадення банківської карти, 14.10.2024 ОСОБА_3 не вчинив жодних дій щодо її повернення власнику, а направився у невідомому напрямку та розпорядився нею на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 з корисливих мотивів викрав банківську карту, яка є офіційним документом та належать ОСОБА_6 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 357 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю. Пояснив, що 14 жовтня 2024 року приблизно о 18 годині 30 хвилин він проходив по вулиці Лесі Українки в місті Дрогобичі. Навпроти фонтану побачив чоловіка який лежав на лавці та спав. Останній перевернувся на інший бік і він побачив в його кишені гаманець і телефон. Він підійшов до нього і витягнув з кишені телефон та гаманець в якому була банківська картка та ІD - паспорт. Паспорт він виклав з гаманця та поклав на лавку біля сплячого чоловіка. Через кілька днів був затриманий працівниками поліції, яким повернув викрадене. У вчиненому щиросердечно розкаюється, просить суворо його не карати.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просили проводити розгляд кримінального провадження у його відсутності. При обранні міри покарання покладається на думку суду.

Крім повного визнання своєї винності обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

При цьому, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України.

Його дії вірно кваліфіковано за:

- ч.4 ст.185 КК України, оскільки він таємно викрав чуже майно (скоїв крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану;

- ч.1 ст.357 КК України, оскільки він з корисливих мотивів викрав банківську карту, яка є офіційним документом.

Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченої в суду не викликає сумнівів. Наведені вище докази винності у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце.

При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

В даній справі, суд, призначаючи покарання ОСОБА_3 при виборі заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховує дані про особу обвинуваченої та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, а також обставин, які обтяжують покарання, аналізу особи винної як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, посередню характеристику, те, що ОСОБА_3 згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, а тому на підставі встановлених судом конкретних обставин події, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкцій ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України у виді позбавлення волі. Разом з тим, виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе при застосуванні покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування основного покарання з випробовуванням на підставі ст.75 КК України та відповідних пунктів ст. 76 КК України.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів у майбутньому.

Питання речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Судові витрати відсутні.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту, залишити до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст. ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України і призначити йому покарання:

-за ч.4 ст.185 КК України - у виді 5 років позбавлення волі.

-за ч.1 ст.357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на 2 (два) роки, зобов`язавши в силу п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту, залишити до вступу вироку в законну силу.

Речові докази:

- мобільний телефон марки „Samsung, моделі Galaxy A059, чорного кольору з IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI2: НОМЕР_3 , з вмістом в ньому сім-картки оператора «ВФ Україна НОМЕР_4 (з надписом joice НОМЕР_5 ) та оператора сім-картки «Лайфселл НОМЕР_6 (з надписом НОМЕР_7 ), гаманця чорного кольору (зі шкірозамінника) з вмістом у ньому банківської картки «Приватбанк» № НОМЕР_8 та банківської картки «Ощадбанк № НОМЕР_9 , які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області 9 квитанція №002264) повернути власникам за належністю, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_7 від 22.10.2024.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Засудженому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1