УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року

м. Київ

справа № 757/10974/25-к

провадження № 51 - 931впс 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

у режимі відеоконференції:

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_11 про направлення кримінального провадження № 0000853 за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, з Печерського районного суду м. Києва до Берегівського районного суду Закарпатської області,

встановив:

до Касаційного кримінального суду Верховного Суду в порядку ст. 34 КПК України надійшло клопотання захисника ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_14 про направлення кримінального провадження № 0000853 за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 до Берегівського районного суду Закарпатської області.

В обґрунтування такої позиції захисник зазначає про те, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні надійшов до Печерського районного суду м. Києва з порушенням вимог ст. 32 КПК України, оскільки місцем вчинення інкримінованого обвинуваченим злочину є с. Косонь Берегівського району Закарпатської області, яке відноситься до територіальної юрисдикції Берегівського районного суду Закарпатської області, тому вказане кримінальне провадження необхідно направити до цього суду.

Учасники судового провадження належним повідомлені про час та місце розгляду клопотання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , які підтримали клопотання захисника ОСОБА_11 , прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які заперечили проти задоволення клопотання, дослідивши наведені у клопотанні доводи та наявні у розпорядженні Суду матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною 3 статті 34 КПК України визначено, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого .

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Як убачається з матеріалів клопотання, 07 березня 2025 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000853 за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Найтяжчим у цьому провадженні є злочин за ч. 3 ст. 332 КК України.

З обвинувального акта вбачається, що:

- ОСОБА_13 обвинувачується в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, вчиненого щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб;

- ОСОБА_14 - в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, службовою особою з використанням службового становища;

- ОСОБА_10 , ОСОБА_15 - в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництві такими діями, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб, службовою особою з використанням службового становища, з корисливих мотивів, організованою групою.

З об`єктивної сторони склад злочину - незаконного переправлення осіб через державний кордон України - характеризується як злочин з формальним складом. Це означає, що злочин уважається закінченим з моменту вчинення хоча б однієї з перерахованих у диспозиції ст. 332 КК України дій, а саме: 1) незаконне переправлення осіб через державний кордон України; 2) організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України; 3) керівництво такими діями; 4) сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.

З викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення не вбачається конкретного місця, де саме обвинувачені, за версією органу досудового розслідування, вчинили організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, де керували такими діями та сприяли їх вчиненню. Разом із цим, не зазначено в обвинувальному акті і де саме було припинено протиправні дії, а отже неможливо точно визначити місце вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні закінчено слідчим ДБР шляхом складання обвинувального акту та затвердження його прокурором Офісу Генерального прокурора, що підпадає під територіальну юрисдикцію Печерського районного суду м. Києва.

Тому обвинувальний акт стосовно ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 надійшов до Печерського районного суду м. Києва за правилами

ст. 32 КПК України.

При цьому посилання в обвинувальному акті на місце перетину державного кордону особами, які не мали на це права, про що захисник зазначив у клопотанні, не впливає на визначення територіальної підсудності кримінального провадження, оскільки всім обвинуваченим інкримінується саме організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, надання засобів та усунення перешкод, що повністю охоплюється положеннями ст. 332 КК України, а не незаконне перетинання державного кордону України.

Відтак клопотання захисника ОСОБА_11 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 32, 34 КПК України, Суд

постановив:

клопотання захисника ОСОБА_11 про направлення кримінального провадження № 0000853 за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, з Печерського районного суду м. Києва до Берегівського районного суду Закарпатської області залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3