Справа №295/4697/25
УХВАЛА

про арешт майна

08.04.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Житомирськтго РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000490 від 04.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на фрагмент картону з ТТН №1221, який поміщено до спец пакету CRI 1263098; предмети схожі на пігулки в кількості 20 шт., які поміщено до спец пакету CRI 1263095, з метою забезпечення збереження речових доказів з позбавленням права на відчуження, користування та розпорядження.

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив проводити без участі слідчого.

Суд дослідивши матеріали клопотання, доходить наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Житомирськтго РУП №1 ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування матеріалів кримінального провадження, відомості про яке 04.04.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000490 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03.04.2025 року близько 15 год 29 хв до приміщення ДУ «ЖВП №4» що за адресою: м. Житомир, проспект Незалежності 172 надійшла посилка на ім`я засудженого ОСОБА_5 в середині якої було виявлено речовини зовні схожі на наркотичні.

03.04.2025 в ході проведення огляду місця події було виявлено та вилучено наступне: фрагмент картону з ТТН №1221, який поміщено до спец пакету CRI 1263098; предмети схожі на пігулки в кількості 20 шт., які поміщено до спец пакету CRI 1263095.

04.04.2025 року, вилучені під час огляду, вищезазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170, ст. 98 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на його вчинення; правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження тощо.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Частиною 5 передбачено, що при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу.

З огляду на завдання арешту майна, враховуючи, що вилучені під час огляду місця події речі є речовими доказами у кримінальному провадженні №0000490, відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, тому з метою забезпечення збереження речових доказів, зважаючи на наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на фрагмент картону з ТТН №1221, який поміщено до спец пакету CRI 1263098; предмети схожі на пігулки в кількості 20 шт., які поміщено до спец пакету CRI 1263095.

Тимчасово, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавити власників та користувачів, можливості відчужувати розпоряджатися та використовувати, вищевказане майно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1