Справа № 598/2196/24
провадження № 1-кп/598/52/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2025 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі кримінальне провадження за №598/2196/24 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лисичинці Підволочиського району Тернопільської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

за ст. 366-3 КК України,

встановив:

17 листопада 2015 року на першій сесії сьомого скликання Шилівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області прийнято рішення №2 «Про визнання повноважень депутатів Шилівської сільської ради, обраних 25 жовтня 2015 року», яким визнано 17 листопада 2015 року початком повноважень депутата Шилівської сільської ради сьомого скликання ОСОБА_4 . Повноваження депутата Шилівської сільської ради ОСОБА_4 припинилися 01 грудня 2020 року.

У зв`язку з цим, ОСОБА_4 згідно п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) є суб`єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень та, згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 45 Закону, відноситься до осіб, які припинили діяльності, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, іншу діяльність, зазначену у п. «а» і «в» п. 2 ч. 1 ст. 3, і зобов`язаний наступного року після припинення діяльності подавати в установленому ч. 1 цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до п.п. 3 п. 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства від 10.06.2016 № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за №959/29089 та абзацу 2 ч. 2 ст. 45 Закону ОСОБА_4 зобов`язаний був подати декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік до 00 годин 00 хвилин 01 квітня 2021 року, яка охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація.

Проте, ОСОБА_4 , отримавши повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції від 05.07.2021 №47-02/49901/21, не виконав свій обов`язок впродовж десяти днів з дня отримання цього повідомлення подати декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування та, будучи суб`єктом декларування, достовірно знаючи про необхідність подання щорічної декларації, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи всі необхідні умови та технічні можливості, в порушення ч. 2 ст. 45 Закону не подав декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік до 00 годин 00 хвилин 01 квітня 2021 року, шляхом заповнення такої на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, продовжуючи свою протиправну діяльність на вимогу НАЗК до 08 серпня 2021 року не подав декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік, а також не виконав свій обов`язок щодо подання декларації особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування по даний час.

Суд приходить до висновку, ОСОБА_4 є винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, як за ознаками умисного неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження, а саме 06 вересня 2024 року, між начальником Збаразького відділу Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_6 , якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди, прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій останнього за ст. 366-3 КК України. При цьому ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення. Також, сторони узгодили покарання, яке слід призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, у виді ста п`ятдесяти годин громадських робіт з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування строком на один рік. ОСОБА_4 погоджується з таким видом і мірою покарання. В даній угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України, які роз`яснено підозрюваному ОСОБА_4 ..

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши вищевказану угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального кодексу України та Закону, суд приходить до висновку, що вищевказана угода може бути затверджена з таких мотивів.

Так, відповідно до положень ч.2 та ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366-3 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, є нетяжким злочином. Правову кваліфікацію кримінального правопорушення органами досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено під час досудового розслідування, узгоджена сторонами міра покарання відповідає вимогам КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, а її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, який йому інкримінується, цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, і наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що обвинувачений не має можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом встановлено не було, що не заперечував у судовому засіданні і сам обвинувачений ОСОБА_4 ..

Умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

З огляду на вказане суд приходить до висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для затвердження вищевказаної угоди про визнання винуватості і призначення узгодженої сторонами міри покарання.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст.ст. 369, 371, 373, 374, 392, 394, 474, 475 КПК України, суд,

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 06 вересня 2024 року між начальником Збаразького відділу Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за №598/2196/24.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, призначивши йому покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування строком на 01 (один) рік.

Речові докази по справі, а саме документ у вигляді «Повідомлення про факт неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» НАЗК на прізвище ОСОБА_4 від 05.07.2021 року за №47-02/49901/21, який поміщено у сейф-пакет серії WAR №1304193, що знаходиться при матеріалах кримінального провадження, залишити при матеріалах кримінального провадження.

На даний вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, а для особи, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Даний вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_7