Житомирський апеляційний суд
Справа №283/732/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/358/25
Категорія ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

перекладача: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10

прокурора ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000049 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 вересня 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хива, Хоремської області Республіки Узбекистан, жителя АДРЕСА_1 , громадянина Узбекистану, непрацюючого, згідно ст.89 КК України не судимого, -,-

- за ч. 1 ст.115 КК України на 12 (дванадцять) років позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, застосований відносно ОСОБА_8 залишено без змін до набрання вироком законної сили, який не може перевищувати двох місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Згідно ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання попереднє ув`язнення з 26.02.2022 року по 25.08.2023 року з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Згідно з ч.7 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_8 у строк покарання, строк перебування його під цілодобовим домашнім арештом з 26.08.2023 до 23.10.2023 року, з розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Питання про речові докази судом вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а:

Як встановив суд, обвинувачений ОСОБА_8 25.02.2022, близько 22 год. в АДРЕСА_1 , під час спільного розпивання спиртних напоїв із ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вирішив умисно вбити останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_12 , ОСОБА_8 діючи з прямим умислом, з мотивів особистої неприязності, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи спричинення потерпілому смерті, перебуваючи в кімнаті будинку, взяв металеву трубу та молоток, які віднайшов у будинку, після чого наблизився до ОСОБА_12 та із значною силою прикладання, наніс останньому численну кількість ударів по голові, обличчю, тулубу спричинивши ОСОБА_12 тілесні ушкодження.

Таким чином ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-лицевої травми, з переломами кісток носа, сошника, забою головного мозку, ран обличчя, крововиливів під кон`юнктиву обох очей, перелому кісток носа, сошника, переломів під`язикової кістки, щитоподібного хряща, синців обличчя, шиї, тулубу, верхніх кінцівок.

Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок відкритої черепно-лицевої травми, з переломами кісток носа, сошника, забою головного мозку, яка ускладнилась аспірацією крові, що зумовило зупинку дихання, серцевої діяльності, функцій центральної нервової системи.

Своїми умисними діями, які виразилися у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрити на підставі ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення та відсутністю можливості встановити достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_8 .

Не погоджується з зазначеним вироком у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що сторона обвинувачення не довела у ОСОБА_8 мотиву та умислу вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 .

Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На її думку, огляд місця події було проведено було проведено з істотним порушенням вимог КПК, без ухвали слідчого судді, і згоди власника.

З протоколу огляду місця події від 26.02.2022 року не можливо встановити який саме слідчий СВ ВП Коростенського РУП ГУ НП в Житомирській області здійснював таку сліду дію, як огляд місця події.

Крім того, із протоколу огляду місця події від 26.02.2022 року, провулок Малинський,3, протоколу огляду місця події від 26.02.2022 року за адресою: м. Малин, вул. Суворова, 83 не можливо встановити у якому кримінальному провадженні здійснювалися такі слідчі дії та на підставі чого вони відбувалася, що суперечить нормі, що визначена ч. 1 ст. 233 КПК України.

Вважає, що при проведенні огляду місця події не було дотримано норм процесуального закону, які регламентують порядок здійснення такої слідчої дії, оскільки у вступній частині мало б бути зазначено відомості про заяву чи повідомлення по подію, яка була підставою для огляду, який здійснювався до початку кримінального провадження.

Протокол не підписаний всіма учасниками слідчої дії, а зокрема він не підписаний судово- медичним експертом, який згідно до вступної частини приймав у ньому участь.

Протокол не містить чіткої вказівки про вилучення речових доказів з їх найменуванням, не зазначено технічні характеристики та інші індивідуальні дані фотокамери, яка використовувалася для фіксування цієї слідчої дії.

Зазначає, що додаток до протоколу - фототаблиця підписана тільки ст. слідчим СВ відділення поліції № 1 -

ОСОБА_14 , жодним із інших учасників цієї слідчої дії, в т.ч. і самим слідчим, дана фото таблиця взагалі не підписана, що є істотним порушенням вимог ч. 3 ст.105 КПК.

Захисник переконує, що даний доказ жодним чином не підтверджує факту причетності обвинуваченого ОСОБА_8 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Зауважує, що відповідно до тексту протоколу затримання особи ОСОБА_8 було затримано о 09 годині 30 хвилин 26 лютого 2022 року, в той час, як протокол такого затримання було складено значно пізніше. Із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26.02.2022 року зазначено, що затримання здійснювалося у приміщенні Малинського ВП, однак із цього ж таки протоколу вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 був затриманий на місці вчинення кримінального правопорушення, дана обставина була зазначена самим обвинуваченим та міститься на третьому аркуші протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26.02.2022 року.

Затримання обвинуваченого ОСОБА_15 фактично відбувалося без участі захисника і перекладача, а отже ОСОБА_16 не розумів, що відбувається.

Посилається на те, що з протоколу затримання вбачається, що центр з надання БВПД працівниками правоохоронних органів про затримання особи було здійснено о 09 годині 50 хвилин 22.02.2022 року, в той час коли доручення для адвоката було видано о 10 годині 07 хвилин 26 лютого 2022 року.

Такими діями, працівники органу досудового розслідування порушили фундаментальне право ОСОБА_8 на свободу і безпеку, що передбачене ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На думку захисника, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 26.02.2022 року являється недопустимим доказом у кримінальному провадженні.

Посилається на те, що судово - медична експертиза трупа була розпочата 26 лютого 2022 року, а закінчена 26 квітня 2022 року. Таким чином судово - медична експертиза трупа гр. ОСОБА_12 тривала 2 місяці.

Вважає, що висновок експерта № 21 від 26.04.2022 року (експертиза трупа), не відповідає вимогам, що визначені Правилами

Посилається на те, що у висновку експерта № 21 від 26.04.2022 року (експертиза трупа), з приводу одягу вказано лише те, що: «...труп в морг доставлений в одязі...».

Сторона захисту зауважує, що даний доказ жодним чином не підтверджує факту причетності обвинуваченого ОСОБА_8 до інкримінованого йому кримінального правопорушення. Даним доказом встановлюється лише наявність на тілі потерпілого ушкоджень та його причину смерті.

Зауважує, що в матеріалах кримінального провадження міститься постанова прокурора про отримання зразків для експертизи від 26.02.2022 року, а саме зразок крові ОСОБА_8 , однак із такою постановою обвинуваченого ОСОБА_8 не було ознайомлено, що суперечить ст. 241 КПК України.

Вважає, що зі змісту протоколу отримання зразків для експертизи від 26.04.2022 року вбачається, що норм ст. 104 КПК України не було дотримано.

Слідчим не було зазначено часу проведення такої слідчої дії, як отримання зразків експертизи.

Крім того, зауважує на той факт, що по тексту зазначено не вірно дані обвинуваченого, так як зазначається ОСОБА_17 , замість ОСОБА_8 , а тому, на думку захисника, протокол отримання зразків для експертизи від 26.04.2022 року являється недопустимим доказом у кримінальному провадженні.

На думку захисника, протоколи отримання зразків для експертизи від 26.04.2022 року являються не допустимими доказами у кримінальному провадженні.

Зауважує, що наявність на одязі обвинуваченого ОСОБА_15 крові гр. ОСОБА_12 цілком можлива з огляду на те, що ОСОБА_8 знаходився у будинку в якому було виявлено труп гр. ОСОБА_12 , а також зауважує той факт, що як потерпілою ОСОБА_10 , так свідком ОСОБА_18 , вказувалося, що останній витирав кров з носа ОСОБА_12 , що пояснює наявність на одязі ОСОБА_8 крові ОСОБА_12 .

В ході розпивання алкогольних напоїв у обвинуваченого ОСОБА_8 спостерігалося сильне алкогольне сп`яніння від якого останній знаходився без свідомості і прийшов до тями лише зранку 26 лютого 2023 року.

Прийшовши до тями, обвинувачений ОСОБА_8 не поспішив залишити місце вчинення кримінального правопорушення, а навпаки прийняв рішення про те, що йому необхідно дочекатися працівників правоохоронних органів. ОСОБА_8 навіть намагався сам зв`язатися з останніми за лінією «102». Зауважує, що ОСОБА_8 особисто пішов до правоохоронних органів та повідомив про незрозумілу ситуацію, після чого з працівниками поліції повернувся до житла яке орендував, що на думку захисника це підтверджує непричетність обвинуваченого до вбивства.

Крім того, зауважує, що показання, які надавала потерпіла ОСОБА_10 під час допиту та під час слідчого експерименту різняться між собою, як і в деякій мірі від показань ОСОБА_18 .

Зазначає, що сторона обвинувачення не встановила на знарядді вчинення злочину відбитків обвинуваченого ОСОБА_8 .

Також, на думку захисника суд призначаючи покарання ОСОБА_8 не дотримався вимог ст. 65 КК України, не вказав, чому призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, а не мінімальне покарання передбачене санкцією статті.

Наголошує, що обвинувачений ОСОБА_15 характеризується лише з позитивної сторони, має стійкі соціальні зв`язки, дружину та дітей.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 вказує на істотні порушення вимог КПК, що були здійснені під час розгляду кримінальної справи судом.

Посилається на те, що під час судового засідання, в ході якого мало б розглядатися клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 від 24.08.2023, вона, як захисник заявила відвід судді ОСОБА_19 у зв`язку з тим, що остання не могла здійснювати одноособовий розгляд вищевказаного клопотання, тому що розгляд справи здійснювала колегія суддів.

25.08.2023 на підставі ухвали судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_19 , кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому було передано для вирішення питання про визначення судді для вирішення питання про відвід судді ОСОБА_19

25.08.2023 ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області заяву захисника ОСОБА_9 про відвід судді ОСОБА_19 залишено без задоволення.

Захисник вважає, що такими діями було не дотримано вимог чинного КПК України, що стосується незмінності складу суду.

Від прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_20 надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в яких він просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17.09.2024 без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями, заперечення прокурора та потерпілої, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 в умисному протиправному заподіяння смерті (вбивстві) потерпілого ОСОБА_12 обґрунтувавши це належним чином у вироку з посиланням на докази та надавши їм відповідну оцінку.

Також, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Верховного Суду, зазначену у постанові суду від 09 листопада 2021 року (справа №281/128/19, провадження № 51-4536км19), відповідно до якої доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи.

Обвинувачений ОСОБА_8 у суді першої інстанції своєї вини не визнав, та пояснив, що в той день ОСОБА_12 прийшов до нього додому повечеряти, згодом зайшла його жінка, але не залишилася. Коли сидів за столом, відчув удар по голові і впав. Єдине, що він бачив, був якийсь білий пакет. Коли він відкрив очі, він лежав поруч з ОСОБА_12 .

Телефонував в поліцію, один раз слухавку підняла жінка, і два чи три інших рази - чоловік. Поліція в той день не працювала і він пішов до відділку пішки.

Поліції повідомляв, що він прокинувся, прийшов в себе, а поруч з ним лежить чоловік, можливо, без ознак життя. Коли він отямився, то скрізь була кров і він дезорієнтувався і не міг надати медичну допомогу.

Не знає чому в ОСОБА_12 було так сильно побите лице.

Пояснив, шо він не розумів, що потерпілий помер, він бачив лише кров навколо. Він лежав поруч з ним і там була скрізь кров. Він не знає звідки взялась кров. Зазначив, що конфлікту між ним та ОСОБА_12 не було.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідивши докази, навівши їх у вироку прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, з таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Так допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що в той день чоловік був у місті і привіз друга Ровшона. Чоловік пішов до ОСОБА_21 близько 17 години вечора, взяв з собою пляшку горілки. В 19 годині вона пішла щоб забрати чоловіка додому, прийшла, а вони тільки збирались вечеряти. Близько 20 години з сестрою знову пішла до сусіда. Коли зайшли до будинку, побачила перекинутий стілець, термос на підлозі, ОСОБА_15 сидів на підлозі і тримав голову чоловіка ОСОБА_12 в себе на руках. Вона запитала чи вони билися, нащо вони нічого не відповіли, чоловік був дуже п`яний, була кров під носом і обвинувачений її витирав.

Чоловік йти не міг, вони його не змогли б дотягти додому, тому залишили, щоб відіспався і прийшов сам, сховали ножа.

Прийшовши додому, вони з сестрою постійно дивились у вікно чи не виходить її чоловік, щоб відімкнути йому двері. Телефонувала до жінки брата чоловіка, щоб він допоміг забрати потерпілого, але той був на роботі на швидкій, забирав поранених, в поліцію не телефонувала бо там нікого не було - був другий день війни.

Близько 00:40 обвинувачений вийшов з будинку, вийшов на дорогу, покурив і зайшов у будинок, його не було майже годину, потім побачили тінь, наче обвинувачений щось тягнув з коридора до дверей. Десь біля 01:40 обвинувачений вимкнув всюди світло і пішов з будинку.

З сестрою до ранку спостерігали у вікно чи ніхто не заходив і не виходив, боялися йти, а біля 06:30 вийшла подивитись, що з чоловіком, під час цього приїхала поліція і тоді вже побачила і дізналася, що чоловік мертвий.

Пояснила, що крім ОСОБА_21 та чоловіка, в будинку більше нікого не було.

При проведення слідчого експерименту від 06.05.2022 року потерпіла ОСОБА_10 за участю статистів у присутності понятих детально розповіла про відомі їй обставини події, які аналогічні її показанням у суді першої інстанції та поясненням у апеляційному суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, проведений з потерпілою ОСОБА_10 слідчий експеримент з відеозаписом від 06.05.2022 року, відповідає вимогам ст. 240 КПК України, останній було роз`яснено права і обов`язки, передбачені статтями 66, 67 цього Кодексу, та з`ясовано, чи вони їй зрозумілі ( т.4 а.п. 154-156).

Обставини про які повідомляла потерпіла в суді, в деталях узгоджуються з іншими доказами, що надала сторона обвинувачення та є послідовними з даними, які вона повідомляла відразу після вчинення кримінального правопорушення щодо її чоловіка при проведенні слідчого експерименту.

Аналогічні показання надала в суді і свідок ОСОБА_18 сестра дружини потерпілого.

Згідно рапорту інспектора ВП №1 Коростенського РУ ГУНП в Житомирській області від 22.04.2022 року вбачається, що 26.02.2022 року близько 02.06 години надійшло повідомлення на лінію 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , після спільного розпиття спиртного із своїм сусідом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вбив свого сусіда. Зареєстровано в систему ІПНП з запізненням у зв`язку з воєнним станом та не функціонуванням системи (попереднє ЄО№4). Заявник: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отримана заява та зареєстрована як: вбивство (ст. 115 ч.1 КК України).

Згідно протоколу прийняття заяви від ОСОБА_10 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 26.02.2022 року, зі змісту якого слідує, що ОСОБА_10 повідомила про те, що в ніч з 25.05.2022 року на 26.02.2022 року ОСОБА_8 вчинив умисне вбивство ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 26.02.2022 року та ілюстративною таблицею до нього, слідує, що 26.02.2022 року проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , за участі двох понятих, судово-медичного експерта, фіксування огляду місця події на фотоапарат "Canon". В ході вказаної процесуальної дії оглянуто домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де посеред кімнати №1 на підлозі було виялено труп чоловічої статі, який лежить на спині ногами навскіс до вхідних дверей, головою до шафи. Також було виявлено та вилучено: на відстані близько 90 см. від голови трупа дерев`яне руків`я молотка з нашаруванням, краплинами рідини бурого кольору. Коврові доріжки під трупом зім`яті з плямами рідини бурого кольору, праворуч від трупа наявні окуляри з однією дужкою з написом "Roy Bon"; праворуч від лівої руки трупа на відстані 1.1м. виявлено вимірювальну стрічку з написом "Intertool" з нашаруванням рідини бурого кольору; біля вимірювальної стрічки виявлено металеву частину молотка (головку); на столі наявні дві склянки (стопки) об`ємом 50 гр.; підковдра коричневого кольору в білий горошок на якій наявні плями рідини бурого кольору, з вказаної півковдри за допомогою ножиць здійснено виріз тканини з плямами рідини бурого кольору; ліворуч від входу розташована пральна машина, в якій виявлено дві металеві труби з нашаруванням рідини бурого кольору. Здійснено виріз із коврової доріжки, яка знаходилась під трупом, на даному вирізі наявні плями речовини бурого кольору.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 26.02.2022 року та ілюстративною таблицею до нього, 26.02.2022 року проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_2 , за участі двох понятих, фіксування огляду місця події на фотоапарат "Canon". В ході вказаної процесуальної дії оглянуто домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Було виявлено та вилучено одяг в якому був одягнений ОСОБА_12 , а саме: сорочку з коротким рукавом, майку, штани спортивного типу, на яких наявні сліди речовини бурого кольору.

Згідно висновку експерта №21 від 26.04.2022 року причиною смерті гр. ОСОБА_12 явилась відкрита черепно-лицева травма з переломами кісток носа, сошника, забоєм головного мозку, яка ускладнилась аспірацією крові, що зумовило зупинку дихання серцевої діяльності функцій центральної нервової системи. Потерпілому було спричинено більше 25 травмуючих дій в любій послідовності. Тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, тулубу, шиї, верхніх кінцівок могли виникнути від дії твердих тупих предметів. Потерпілий не міг собі спричинити самостійно вказані тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта №289 від 18.03.2022 року кров гр-на ОСОБА_12 відноситься до групи АВ із супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО;

Відповідно до висновку експерта №284 від 18.03.2022 року у вирізках із двох марлевих тампонів знайдена кров людини. Кров гр-на ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО. При серологічному дослідженні в об.№1,2 виявлений антигени Н. Походження даного антигену в об.№1,2 можливе за рахунок крові-будь-якої особи, організму якої властиві антиген Н. Такою особою може бути гр-н ОСОБА_8 ;

Згідно висновку експерта №281 від 18.03.2022 року вбачається, що у досліджуваних вирізках зі светра, штанів, шкарпеток (одяг обвинуваченого) знайдена кров людини, кров ОСОБА_12 відноситься до групи АВ та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. В результаті серологічного дослідження в об.№1-10 виявлені ОСОБА_22 даних антигенів, в об.№1-10, можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властиві дані антигени. Такою особою може бути і гр-н ОСОБА_12 ..

Згідно висновку експерта №286 від 18.03.2022 року у змиві з рулетки (вимірювальної стрічки) червоного та сірого кольорів з чорними вставками, з написом «intertool» знайдена кров людини. Кров гр-на ОСОБА_12 відноситься до групи АВ із супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Походження даних антигенів в об.№1 можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властиві антигени ОСОБА_23 . Такою особою може бути і гр-н ОСОБА_12 .

Згідно висновку експерта №28/ц від 31.05.2022 року при судово-медичній експертизи металевої труби, яка була виявлена та вилучена в ході проведення ОМП від 26.02.2022 року, знайдена кров особи чоловічої генетичної статі. Згідно з «Висновком експерта» №23 від 25.03.2022 року, проведеного у відділенні судово-медичної цитології Житомирського обласного бюро судово-медичної експертизи, «1. Кров підозрюваного ОСОБА_8 належить до групи 0(1) з ізогемаглютинінами антиА і анти-В ізосерологічної системи АВО. 2. При дослідженні сухого зразка крові трупа ОСОБА_12 лише за допомогою реакції абсорбції-елюції (РАЕ) виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО.» Походження даних слідів крові від гр. ОСОБА_8 виключається.

Згідно висновку експерта №27/ц від 04.04.2022 року виявлена кров людини на руків`ї від молотка, який був виявлений та вилучений в ході проведення ОМП від 26.02.2022 року. Кров гр-на ОСОБА_24 належить до групи AB(IV) ізосерологічної системи АВО. Отже, враховуючи отримані результати та групи крові осіб, що проходять по справі, можна зробити висновок, що кров, виявлена на руків`ї від молотка (об.І) могла утворитись за рахунок особи (осіб), в крові якої (яких) містяться вищевказані антигени, в тому числі і за рахунок гр-на ОСОБА_24 . Походження слідів крові в об.І від підозрюваного ОСОБА_8 виключається по ознаці групової належності крові останнього.

Згідно висновку експерта №25/ц від 04.04.2022 року сліди буро-коричневого кольору на фрагменті металевої труби, яка була виявлена та вилучена в ході проведення ОМП від 26.02.2022 року виявлена кров людини. Таким чином, враховуючи отримані результати та групову належність крові осіб, які проходять по справі, можна зробити висновок, що дані сліди крові та мікрофрагменти сполучної тканини могли утворитися від будь-якого чоловіка, в крові якого містяться вищевказані антигени, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_12 ..

Відповідно до висновку експерта № 288 від 18.03.2022 року у вирізках з двох фрагментів тканини, які були виявлені та вилучені в ході проведення ОМП від 26.02.2022 року знайдена кров людини. Кров гр-на ОСОБА_12 відноситься до групи АВ із супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Походження даних антигенів в об.№1,2 можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властиві антигени А, В, Н. Такою особою може бути і гр-н ОСОБА_12 .

Згідно висновку експерта №282 від 18.03.2022 року, на поверхні наданих на дослідження майці, сорочці та штанах вилучених (одяг потерпілого) під час проведення огляду місця події від 26.02.2022 року за адресою: м.Малин, вул.Суворова, 83, виявлена кров людини. Кров трупа ОСОБА_12 відноситься до групи АВ з та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. В об`єктах №1-10 знайдена кров людини. При серологічному дослідженні в об.№1-10, виявлені антигени АВН, які властиві організму ОСОБА_12 , і можуть походити в межах системи АВО.

Згідно акту спеціальної медичної комісії з проведення медичних оглядів для направлення на примусове лікування від 29.03.2022 року слідує, що ОСОБА_8 має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Вживання зі шкідливими наслідками. Лікування не потребує.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №79-2022 від 29.03.2022 року слідує, що ОСОБА_8 , 1968 р.н., даний час виявляє клінічні ознаки розладу особистості та поведінки внаслідок вживання алкогольних напоїв, стан компенсації. Даний діагноз відповідає шифру F 10.71 МКХ-10. Однак, вищевказані особливості зі сторони психіки у ОСОБА_8 не досягають ступеню психічного захворювання, знаходяться межах розладу особистості та не позбавляють його здатності на даний час, усвідомлювати свої дій та керувати ними. ОСОБА_8 , під час вчинення злочину тимчасовому розладі психічної діяльності, який би позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними - не перебував. Виявляв клінічні ознаки розладу особистості та поведінки внаслідок вживання алкогольних напоїв, стан компенсації. Однак, вищевказані особливості зі сторони психіки ОСОБА_8 не досягали ступеню психічного захворювання, знаходились межах розладу особистості та не позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, може усвідомлювати свої дії та керувати ними на даний час. ОСОБА_8 по своєму психічному стану не потребує застосуванні до нього примусових заходів медичного характеру;

Як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_18 потерпілий перебував наодинці з обвинуваченим, інших осіб до будинку не заходило, вони бачили сліди бійки в будинку, розкидані речі, потерпілого, який лежав на підлозі зі слідами крові під носом. Після цього, знову увесь час спостерігали за будинком до якого ніхто, крім обвинуваченого, не заходив та з якого ніхто не виходив до приїзду правоохоронців. У будинку виявлено труп потерпілого, сліди його крові, знаряддя вчинення вбивства молоток та металеву трубу зі слідами крові потерпілого, які належали обвинуваченому, сліди крові потерпілого на одязі обвинуваченого. Крім того, саме обвинувачений зателефонував до поліції та повідомив про вчинене ним вбивство.

Зазначені докази, які оцінені судом першої інстанції, в своїй сукупності та взаємозв`язку давали обґрунтовані підстави для висновку про причетність ОСОБА_8 до вбивства ОСОБА_12 ..

Що стосується доводів захисника, що вирок суду постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а його висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки в основу вироку покладено недопустимі докази то, слід зазначити наступне.

Згідно ст.87 КПК України:

1. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

ВП ВС у постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 (провадження № 13-3кс22) констатувала, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відповідно до статті 94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

За змістом ч. 1 ст. 87 КПК доказ має бути визнаний недопустимим лише за умови, якщо він отриманий виключно в результаті дій, що становили істотне порушення прав та свобод людини.

Огляд місця події - це невідкладна слідча (розшукова) дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, спрямована на встановлення, фіксацію і дослідження обстановки місця події, вилучення різних речових доказів, слідів злочину і злочинця, з`ясування характеру події, що відбулася, мотивів скоєння злочину та інших фактичних даних, що дозволяють в сукупності з іншими доказами зробити висновок про механізм події та інші обставини розслідуваної події. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів.

За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування, що здійснюється після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

За наявності згоди особи, яка володіє приміщенням, закон не вимагає звернення до слідчого судді за відповідним дозволом (ч. 1 ст. 233 КПК України).

Більш того, положення ст. 223 КПК України не мають на меті вирішення питань власності. Вони захищають особу від необґрунтованого втручання у сферу її приватності, на яке вона вправі розраховувати у своєму житлі або іншому володінні. Термін «особа, яка володіє» в ч. 1 ст. 233 КПК України охоплює більш широке коло осіб, ніж титульний власник або особа, володіння якої ґрунтується на певних договірних чи інших законних підставах (постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 08 грудня 2020 року (справа № 278/1306/17), від 01 листопада 2022 року (справа № 344/2995/15-к)).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, огляд місця події, який здійснено 26.02.2022 за адресою м. Малин, пров. Малинівський, був проведений слідчим з дотриманням вимог ст.223, 237 КПК України за правилами, встановленими ст.234 КПК України одразу після вчинення злочину. ( т.4а. п. 49-65)

В матеріалах кримінального провадження наявна ухвала слідчого судді Малинського районного суду Житомирської області від 28.02.2022 про надання дозволу старшому слідчому СВ ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_25 на проведення обшуку 26.02.2022 в період часу з 9-00 год. по 11-05 год. в м Малині Житомирської області по пров. Малинівській,3. ( т.4 а.п. 50).

Огляд місця події проводився з участю понятих: ОСОБА_26 , ОСОБА_27 також при проведенні огляду був присутній судово-медичний експерт ОСОБА_28 , здійснювалася фіксація цієї слідчої дії на фотоапарат «Canon».

Обвинувачений ОСОБА_8 був затриманий працівниками поліції 26.02.2022 о 9 год. 30 хв. відповідно до вимог ст.208 КПК України ( т.4 а.п. 85-86).

Будь-яких зауважень чи застережень ніким із учасників проведення даної слідчої дії не висловлювалося, що вбачається з протоколу огляду місця події від 26.02.2022 року, який ними підписаний.

Захисник вимагаючи визнати цей доказ недопустимим акцентує, на думку колегії суддів, увагу на незначних недоліках протоколу, як то відсутність підпису судово-медичного експерта ОСОБА_28 , однак, на думку апеляційного суду, такі формальні недоліки жодним чином не свідчать про недопустимість цього доказу чи його неналежність, оскільки огляд проведено повноважною особою з участю понятих та в цілому ця слідча дія, проведення якої допускається до внесення відомостей до ЄРДР, здійснена відповідно до вимог ст. 237 КПК України.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначає, що коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й переконати, що воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі і не було виправлено в ході кримінального провадження (Постанови від 14 травня 2020 року у справі № 279/3434/17 (ЄДРСРУ № 89345735) та від 28 січня 2020 року у справі № 456/2742/15-к (ЄДРСРУ № 87672451)).

Однак, колегією суддів не встановлено таких істотних порушень прав та свобод людини та таких, які б істотно позначилися на можливостях сторони захисту відстоювати свою позицію, в ході проведення огляду місця події 26 лютого 2022 року, що були б наслідком визнання вказаної слідчої дії та отримані в ході її проведення докази недопустимими.

Також, ч.7 ст.237 КПК України передбачено, що при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Частинами 1, 5 ст.171 КПК України передбачено, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

В даному випадку, на виявлені та вилучені під час огляду місця події від 26.02.2022 року речі, за клопотанням слідчого, 28.02.2022 року було накладено арешт ухвалою слідчого судді Малинського районного суду Житомирської області (т.4 а.п, 50).

За наведених вище обставин, вимоги сторони захисту про визнання огляду місця події від 27.09.2022 року недопустимим доказом, а також і отриманих за результатами його проведення доказів, колегія суддів вважає безпідставними.

В апеляційній скарзі, окрім іншого, сторона захисту ставить питання про визнання недопустимим доказом протокол затримання від 26.02.2022 року вказує на те, що органом досудового розслідування час затримання обвинуваченого не відповідає фактичному його затриманню, яке мало місце о 9 год. 30 хв. 26 лютого 2022 року, що є істотним порушення його прав на захист.

З приводу вимоги апелянта про визнання недопустимим протоколу затримання обвинуваченого ОСОБА_8 від 26.02.2022 року, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Суд, у відповідності до вимог ст.89 КПК України, вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, а у випадку встановлення очевидної недопустимості під час судового розгляду.

Отже, суд може визнати недопустимим лише доказ, яким обґрунтовується наявність чи відсутність фактів чи обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Натомість, протокол це одна із форм фіксування процесуальної дії під час кримінального провадження, тобто процесуальний документ у якому фіксуються хід та результати проведення процесуальної дії.

Таким чином, сам по собі протокол затримання ОСОБА_8 не може бути визнаний недопустимим, оскільки не є доказом в розумінні вимог ст.84 КПК України.

Щодо доводів захисника про невідповідність відображеного у протоколі часу фактичного затримання обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів виходить з наступного.

Оцінюючи обставини провадження, які можуть мати значення для встановлення процесуальних порушень і їх впливу на допустимість доказів та, відповідно, на справедливість провадження в цілому, суд має зважати на дійсні обставини, а не лише на формальні ознаки документів, в яких вони зафіксовані. Характеристика тієї чи іншої дії стороною не є обов`язковою для суду, який визначає правову природу процесуальної дії на підставі її суттєвих ознак.

Як вбачається з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 26 лютого 2022 року, фактичний час затримання ОСОБА_8 зазначено 09 год. 30 хв. 26.02.2022 року ( т.4 а.п. 85-86).

Сторона захисту стверджує, що протокол такого затримання було складено значно пізніше, що затримання здійснювалося у приміщенні Малинського ВП, однак із цього протоколу вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 був затриманий на місці вчинення кримінального правопорушення, таким чином, протокол затримання від 26.02.2022 року не відображає дійсних обставин затримання обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що факт затримання може визначатися не лише протоколом затримання, але й іншими засобами доказування, а відомості, зазначені у протоколі, можуть бути спростовані або, навпаки, підтверджені іншими доказами.

Як неодноразово зазначав у своїх постановах Верховний Суд, встановлюючи обставини затримання, у тому числі час фактичного затримання та наявність підстав для затримання, суди мають виходити з дійсних обставин, встановлених на підставі усієї сукупності доказів, наданих сторонами, включаючи, але не обмежуючись відповідним протоколом.

Колегія суддів погоджується із такими доводом сторони захисту.

Обставини, встановлені судом у цій справі, свідчать про те, що 25.02.2022 року до чергової частини ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області надійшло телефонне повідомлення про умисне вбивство ОСОБА_12 ,

Оскільки поліцейський відділ в той день не працював, обвинувачений сам пішов до відділку, так як не міг додзвонитися, працівники поліції отримавши інформацію про вчинення злочину, прибули на місце його вчинення, де мешкав обвинувачений ОСОБА_8 разом з обвинуваченим. Після виявлення потерпілого без ознак життя, ОСОБА_8 , в супроводі та на автомобілі працівників поліції було доставлено у відділок поліції, а отже він весь час перебував в оточенні і під контролем поліцейських. За таких обставин колегія суддів вважає, що він був затриманим у значенні статті 209 КПК.

При цьому, вказану обставину підтвердили як сам обвинувачений так і потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_18 , які ствердили про факт прибуття за місцем проживання обвинуваченого поліцейських разом з обвинуваченим.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 приблизно з 6.00 год. 26 лютого 2022 року перебував у статусі затриманої особи.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що сама собою відсутність протоколу затримання, спізніле його складання або зазначення неправильного часу затримання у такому протоколі у разі фактичного затримання особи, не є достатньою та безумовною підставою для визнання недопустимими доказів, отриманих у ході досудового розслідування.

Затримання в порядку статей 207 або 208 КПК, за визначенням, є несподіваною для його учасників подією. Оскільки закон надає органам правопорядку повноваження за певних умов проводити затримання без попереднього судового дозволу, це означає, що законодавець визнає непередбачуваність обставин, які зумовлюють таке затримання.

Крім того, частина 1 статті 214 КПК надає повноваження вносити відомості про правопорушення до ЄРДР лише слідчому, прокурору і дізнавачу. Таким чином, уповноважена службова особа, яка затримала підозрюваного відповідно до статті 208 КПК і яка не є слідчим, прокурором або дізнавачем, не може внести відомості до ЄРДР. Це можливо лише після того, як відомості про правопорушення стануть відомі особам, яким надано таке право.

Виходячи з наведеного, наявність чи відсутність у ЄРДР на час затримання та особистого обшуку особи відомостей про правопорушення, у зв`язку з яким відбулося затримання, не може вважатися умовою його законності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в обставинах цієї справи здійснення затримання і особистого обшуку обвинуваченого, яке мало місце до внесення відомостей в ЄРДР про правопорушення, про яке стало відомо працівникам поліції в ході прибуття на місце події за викликом, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону в цьому аспекті.

Виходячи з досліджених доказів, у тому числі показань обвинуваченого, встановлено, що поліцейські отримали інформацію про злочин. Прибувши за адресою проживання обвинуваченого, поліцейськими був виявлений ОСОБА_12 без ознак життя, а отже склалися обставини, що давали поліцейським достатні підстави підозрювати ОСОБА_8 в причетності до злочину, про який вони були повідомлені, і, відповідно, для його затримання.

Закон не ставить перед поліцейським вимоги вже в момент затримання переконатися поза розумним сумнівом у тому, що особа, яку він підозрює у вчиненні злочину, насправді його вчинила. Для цього існують наступні стадії кримінального провадження, під час яких обґрунтованість підозри може бути підтверджена або спростована. Тому, на момент затримання поліцейські мали підстави підозрювати його у даному злочині.

Також, згідно протоколу затримання ОСОБА_8 від 26.02.2022 року вбачається, що йому на підставі ч.3 ст.42 КПК України були роз`яснені його права. Зауважень і доповнень до протоколу не було. Протокол складений у присутності адвоката ОСОБА_29 , перекладача ОСОБА_30 , понятих ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , підозрюваного ОСОБА_8 , про що свідчать підписи вказаних вище осіб.

А тому доводи захисника, що затримання ОСОБА_8 відбулося без участі захисника, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Відсутність захисника під час затримання особи у випадку, передбаченому статтею 208 КПК, та під час її особистого обшуку не може вважатися порушенням кримінального процесуального закону. Тому відсутність захисника в обставинах затримання і особистого обшуку не призвело до обмеження у користуванні правовою допомогою, оскільки ці дії, а саме особистий обшук після затримання та огляд місця події, могли бути проведені і без участі захисника.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обставини затримання обвинуваченого ОСОБА_8 , встановлені судом, свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 208 КПК, для такого затримання.

Доводи сторони захисту про недопустимість як доказу висновку експерта №21 від 26.04.2022 та протоколів отримання зразків для експертизи від 26.02.2022 через тривалість проведення експертизи, є необґрунтованими.

Так відповідно до положень ч.2 ст.93 КПК, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 101 КПК висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Вимоги до змісту висновку експерта закріплені у ст. 102 КПК.

За матеріалами кримінального провадження вбачається, що вищезазначена експертиза була проведена на підставі відповідного рішення слідчого, експертом, який має відповідну освіту, кваліфікаційний клас судового експерта, тривалий стаж експертної роботи, ознайомлений з правами та обов`язками експерта, передбаченими ст. 69 КПК, а також попереджений про кримінальну відповідальність за дачу або ухилення від дачі висновку експерта або за дачу свідомо неправдивого висновку експерта, передбачену статтями 384, 385 КК.

З огляду на вищезазначене колегія суддів вважає, що суд правомірно врахував висновок експерта при доведеності винуватості ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК, яка в цілому не суперечить приписам статей 101-102 КПК, а тому є належним та допустимим доказом.

Пленум Верховного Суду України в постанові №8від 30травня 1997року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» роз`яснив, що при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Відповідно до ст. 245 КПК України відібрання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими ст. 241 цього Кодексу, для освідування особи. Згідно вказаної норми процесуального закону, з метою виявлення на тілі, одязі підозрюваного, свідка чи потерпілого слідів кримінального правопорушення та їх вилучення, здійснюється освідування особи, яке має право проводити дізнавач, слідчий або прокурор. У разі необхідності для проведення цієї слідчої дії може бути залучений судово-медичний експерт, лікар або спеціаліст.

Зразки, отримані для експертизи, не є доказами у кримінальній справі, проте несуть в собі інформацію, що має доказове значення. Така інформація стає доступною і може бути застосована в доведенні по кримінальному провадженню лише в результаті проведення експертизи. Саме тому зразки для порівняльного дослідження мають особливий процесуальний статус, являють собою матеріал для отримання нового або перевірки вже наявного доказу. Зразки, отримані для проведення експертизи, самі по собі не встановлюють обставин, що входять до предмета доказування, вони потрібні для порівняльного дослідження під час проведення експертизи. Отримання зразків для експертизи повинно здійснюватися з дотриманням таких вимог: забезпечення прав і свобод людини; одержання зразків належною особою у передбаченому порядку; забезпечення безсумнівності походження зразків від конкретного об`єкта, їх достовірності; правильне документування ходу і результатів слідчої дії.

Після отримання зразків слід скласти протокол, в якому обов`язково повинні бути зазначені такі відомості: який саме зразок вилучено (його точну назву, характеристику та кількість); у кого він отриманий (у підозрюваного, обвинуваченого, свідка чи потерпілого); в який матеріал або ємність він упакований (поміщений) і яким чином посвідчена його ідентичність; де він буде зберігатися; зауваження, які надійшли від учасників при проведенні цієї слідчої дії.

Матеріали провадження свідчать, що порядок отримання біологічних зразків був дотриманий, а тому доводи захисника в цій частині також є безпідставними.

Прізвище підозрюваного ОСОБА_17 замість ОСОБА_8 , в графі ознайомлення з протоколом отримання зразків для експертизи є лише технічною опискою, що підтверджується іншими даними, зазначеними у вступній частині протоколу та постанові про відібрання зразків для експертизи, де вірно зазначено номер кримінального провадження, дату внесення відомостей в ЄРДР, кваліфікацію злочину, а також вірно зазначено прізвище ім`я та по батькові ОСОБА_8 , а тому доводи захисника, що протокол відібрання зразків для експертизи є недопустимим доказом є необґрунтованими.

Апеляційний суд не може погодитися і з доводами захисника про неповноважний склад суду, що на думку захисника є істотним порушенням яке тягне безумовне скасування вироку суду, оскільки такі обставини в дійсності не мають місця.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 14.02.2023 року визначено склад суду для розгляду кримінального провадження в Коростенському міськрайонному суді: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_19 , ОСОБА_33 (т.2 а.с. 39)

Саме цим складом суду і було здійснено розгляд кримінального провадження та ухвалено вирок щодо ОСОБА_8 .

Усі заявлені відводи складу суду чи конкретному судді були розглянуті та по них прийняті процесуальні рішення про відмову у задоволенні відводів, які сумнівів у колегії суддів не викликають, оскільки мають надуманий характер, жодних даних про упередженість суду та наявності обґрунтованих підстав для відводу захист не зазначає.

24.08.2023 р. на адресу суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , який закінчувався 28.08.2023 року., а тому розгляд було призначено на 25.08.2023 року.

В судовому засіданні 25.08.2023 року захисник ОСОБА_34 заявила відвід судді ОСОБА_19 , обґрунтувавши його тим, що суддя не вправі самостійно вирішувати клопотання про продовження запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

25.08.2023 згідно наказу №20/в-к Коростенським міськрайонним судом Житомирської області відповідно до ст.79 КЗПП України було відкликано суддю Коростенського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 з щорічної відпустки 25.08.2023 тривалістю 01 календарний день ( т.3 а.п. 174).

25.08.2023 колегіальним складом суду, який здійснював судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , було розглянуто заявлений відвід судді ОСОБА_19 , яка є членом колегії суддів, що узгоджується з вимогами ч.1 ст. 81 КПК України та залишено відвід без задоволення і таке рішення у апеляційного суду сумнівів не викликає.

Також, ухвалою цього суду 25.08.2025 року, в колегіальному складі було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 та застосовано до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту ( т.3 а.п. 184-185).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що істотних порушень процесуального закону при вирішені клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому, розгляді заяви про відвід судді, суд не допустив, підстав для відводу судді не вбачається, а тому доводи захисника, що не було дотримано вимоги чинного КПК України, що стосується незмінності складу суду, розгляду справи незаконним складом суду колегія суддів відкидає як необґрунтовані.

Доводи захисту про те, що вбивство потерпілого вчинив хтось інший, коли обвинувачений був без свідомості внаслідок удару по голові апеляційний суд оцінює критично та вважає, що така версія є неспроможною враховуючи показання потерпілої та свідка, докази якими підтверджено виявлення крові потерпілого на одязі обвинуваченого, знаряддях вчинення злочину, які були виявлені на місці злочину, яким є будинок у якому мешкав обвинувачений, що узгоджується з висновком експертизи щодо виявлених тілесних ушкоджень та причин смерті потерпілого.

Крім того, апеляційний суд зважає і на непослідовну позицію обвинуваченого, який спочатку по телефону повідомив по лінії 102, що вчинив вбивство, при затриманні вказав, що нічого не пам`ятає, а в суді вже згадав подробиці щодо нанесення йому удару по голові та втрати свідомості.

Натомість показання потерпілої ОСОБА_35 і свідка ОСОБА_36 послідовні та переконливі, підстав оговорювати обвинуваченого, у них не має, жодних неприязних стосунків з обвинуваченим у них не було. При цьому, потерпіла пояснила, що бачила сліди бійки, боялася обвинуваченого, він кричав на них, коли вони приходили та хотіли виключити світло і забрати потерпілого, не змогла забрати чоловіка через його стан сп`яніння (вважала, що він проспиться та сам прийде), не мала до кого звернутися за допомогою щоб забрати чоловіка та весь час чекала його, спостерігаючи за будинком де мешкав обвинувачений у вікно, що з врахуванням часу та дати, коли мала місце ця подія темна пора доби, початок війни, ведення бойових дій на незначній відстані є зрозумілим та пояснює її дії.

Згідно ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У контексті даного кримінального провадження, дослідивши докази, надані як стороною обвинувачення так і захисту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, застосував насильство до ОСОБА_12 у вигляді 25 травмуючих дій в любій послідовності та спричинив останньому тілесні ушкоджень у вигляді відкритої черепно-лицевої травми з переломами кісток носа, сошника забоєм головного мозку, яка ускладнилась аспірацією крові, що зумовило зупинку дихання серцевої діяльності функцій центральної нервової системи, в результаті чого останній від отриманих травм помер.

Враховуючи кількість тілесних ушкоджень, знаряддя вчинення злочину, апеляційний суд вважає, що обвинувачений умисно позбавив життя ОСОБА_12 .

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів спростовує версію сторони захисту про непричетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення.

Жодних об`єктивних даних, які б свідчили про можливість вчинення злочину іншою особою не встановлено, а тому такі показання апеляційний суд розцінює як спосіб захисту.

Беручи до уваги вищенаведене, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду вважає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, доведена поза розумним сумнівом.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України в межах санкції ч.1 ст.115 КК України з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, даних про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують покарання, а саме, перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, а також думки потерпілої, яка наполягала на суворій мірі покарання.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання і як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчинення нових злочинів.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: