ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 685/1416/23

Провадження № 11-кп/820/71/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000727 від 30.10.2023 за апеляційною скаргою прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2024 стосовно обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає у Португалії, м. Порто,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі 13 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 221000 грн без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ч.1 ст 377 КПК України, ОСОБА_6 звільнено з-під варти в залі судового засідання.

Питання речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 01.11.2023.

За вироком суду, ОСОБА_6 29 жовтня 2023 року близько 21 години 20 хвилин у темну пору доби, без опадів, проявляючи злочину самовпевненість, не дотримуючись вимог п. 1.3. дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі - Правил дорожнього руху), яким передбачено, що він як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, рухався за кермом вантажопасажирського автобуса марки «Mercedes- Benz Sprinter 319 GDI» д.н.з. НОМЕР_1 по асфальтобетонному покриті, яке перебувало у сухому стані, проїзної частині автодороги Р-48 сполученням «Білогір`я - Кам`янець-Подільський», зі сторони смт Теофіполь, в напрямку руху до с. Данилівка Білогірської ТГ, порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 б) Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, чим спричинив загрозу життю і здоров`ю громадян. Так, ОСОБА_6 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «Mercedes- Benz Sprinter 319 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в темну пору доби автодорогою Р-48 сполученням «Білогір`я - Кам`янець-Подільський», діючи з необережності, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, не обравши безпечної швидкості руху у темну пору доби, продовжуючи рух за кермом вище вказаного вантажопасажирського автобуса, із швидкістю близько 80 км/год, по своїй смузі руху, рухаючись поблизу с. Турівка Теофіпольської ТГ Хмельницького району Хмельницької області, в порушення вимог п.п. 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху, не обрав безпечної швидкості руху у темну пору доби, не врахував дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, і, як наслідок, втратив над ним контроль. В результаті чого, ОСОБА_6 , рухаючись на автомобілі марки «Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , проїжджаючи заокруглення ліворуч, допустив виїзд за межі проїзної частини автодороги на праве узбіччя, після чого різко змінив напрямок руху ліворуч, внаслідок чого відбулося перекидання транспортного засобу на ліву сторону. Внаслідок вчинення ОСОБА_6 даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI» ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді розтрощення мозкового черепа, перелому лицевого черепа справа, розривів твердої та м`яких мозкових оболонок, розчавлення лобних й лівої скроневої часток головного мозку, розчавлення та множинних внутрішньомозкових крововиливів стовбурових відділів головного мозку, крововиливів обличчя та волосяної частини голови, ран та саден обличчя, які утворились від стиснення голови між двома тупими предметами в діагональному напрямку (спереду назад й справа наліво), за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння є тяжкими тілесними ушкодженнями, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 12.1,12.2 Правил дорожнього руху, зміст яких полягає в наступному:

п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п. 12.2 У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Порушення ОСОБА_6 вимог пункту 12.1. Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричинення смерті ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років. В решті вирок суду залишити без змін. Уважає, що вказаний вирок суду слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість. Переконує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що огляд ОСОБА_6 на стан алкогольного сп`яніння проводився із застосуванням безперервного відеозапису, на якому зафіксовано, що, останній, добровільно погоджується пройти такий огляд, ОСОБА_6 надано для огляду свідоцтво про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки, а саме газоаналізатору для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Alkotest 6810» заводський номер НОМЕР_2 строком дії до 10.04.2024. Після того, як ОСОБА_6 особисто переконався у герметичності упакування «муштука», проведено вимірювання вмісту алкоголю у видихуваному повітрі, та як результат - встановлено наявність алкоголю у кількості 0,61 проміле. Крім того, після оголошення ОСОБА_6 результату він будь-яких зауважень не висловлював та поставив свій підпис на роздруківці. Зазначає, що ДТП мала місце 29.10.2023 близько 21 год 20 хв, а огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 проведено 30.10.2023 о 00 год 17 хв, в той час як ОСОБА_6 був позбавлений можливості вживати алкоголь після події, що підтверджує факт перебування його у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення ДТП. Крім того, вирок суду не містить підстав, з посиланням на норми ст. 87 КПК України, та обґрунтування визнання результатів огляду ОСОБА_6 на стан алкогольного сп`яніння недопустимим доказом. Тому сторона обвинувачення переконана, що висновок суду про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, та його дії повинні кваліфікуватися за ч. 3 ст. 286-1 КК України. Більш того, при призначенні ОСОБА_6 покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, та без позбавлення права керування транспортними засобами, місцевий суд не дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України та роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами). Зокрема, суд, в повній мірі, не врахував тяжкість вчиненого ним злочину, особу винного, тяжкі наслідки, що настали від його дій, інші важливі обставини кримінального провадження, та прийшов до не вірного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання та без позбавлення права керування транспортними засобами. Судом не застосовано додаткове покарання - позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки обвинувачений займається волонтерською діяльністю, яка пов`язана із систематичним перевезенням вантажів, необхідних для ЗСУ, із Португалії до України. Разом з тим, поза увагою суду залишилося те, що дії ОСОБА_6 хоча і мають характер необережних, однак полягають у грубому порушенні ПДР, що спричинило загибель людини. Уважає, що підстав не застосовувати додаткове покарання - позбавлення права керування транспортними засобами через те, що діяльність ОСОБА_6 пов`язана із систематичним перевезенням вантажів, немає. Позитивні характеристики та зазначені дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання не знижують суспільної небезпеки вчиненого злочину настільки, щоб досягти мети покарання без позбавлення права керування транспортними засобами та не можуть бути визнані мотивованими підставами для застосування відносно ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України. Відтак вважає, що висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання та без позбавлення права керування зроблений без належного урахування обставин кримінального провадження, тяжких наслідків, що настали, зокрема, у виді смерті потерпілого ОСОБА_10 , не є належно обґрунтованим та вмотивованим і суперечить вимогам ст. 69 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, потерпілу, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, частково, повторно дослідивши докази, в порядку ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно п. п.2, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За змістом ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню (п. 1 ст. 413 КПК України).

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення(п.1 ч.1 ст. 420 КПК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так апелянтом оскаржується вирок, в частині перебування ОСОБА_6 , під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настала смерть потерпілого ОСОБА_10 , у стані алкогольного сп`яніння і відповідно кваліфікація дій обвинуваченого. Фактичні ж обставини дорожньо-транспортної пригоди, доведеність вини ОСОБА_6 в настанні смерті потерпілого, внаслідок цієї ДТП , учасниками процесу не оскаржуються, відтак, в цій частині, вирок місцевого суду не досліджується і не перевіряється.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких зокрема відноситься змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, диспозитивності.

За нормами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом за оцінкою доказів, зібраних обвинуваченням на підтвердження вини особи за критерієм, визначеним в усталеній практиці ЄСПЛ доведення вини «поза розумним сумнівом», який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, інкримінований злочин був вчинений, і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Вирок суду стосовно ОСОБА_6 зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так ОСОБА_6 першочергово інкримінувалося те, що він 29 жовтня 2023 року близько 21 години 20 хвилин у темну пору доби, без опадів, проявляючи злочину самовпевненість, нехтуючи вимогами п.2.9а Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі - Правил дорожнього руху), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що знижувало його увагу та швидкість реакції, не дотримуючись вимог п. 1.3. Правил, яким передбачено, що він, як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, рухався за кермом вантажопасажирського автобуса марки «Mercedes- Benz Sprinter 319 GDI» д.н.з. НОМЕР_1 по асфальтобетонному покриті, яке перебувало у сухому стані, проїзної частині автодороги Р-48 сполученням «Білогір`я - Кам`янець-Подільський», зі сторони смт Теофіполь, в напрямку руху до с. Данилівка Білогірської ТГ, порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 б) Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, чим спричинив загрозу життю і здоров`ю громадян.

Так, ОСОБА_6 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «Mercedes- Benz Sprinter 319 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в темну пору доби автодорогою Р-48 сполученням «Білогір`я - Кам`янець-Подільський», діючи з необережності, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, не обравши безпечної швидкості руху у темну пору доби, продовжуючи рух за кермом вище вказаного вантажопасажирського автобуса, із швидкістю близько 80 км/год, по своїй смузі руху, рухаючись поблизу с. Турівка Теофіпольської ТГ Хмельницького району Хмельницької області, в порушення вимог п.п. 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху, не обрав безпечної швидкості руху у темну пору доби, не врахував дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, і, як наслідок, втратив над ним контроль. В результаті чого, ОСОБА_6 , рухаючись на автомобілі марки «Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , проїжджаючи заокруглення ліворуч, допустив виїзд за межі проїзної частини автодороги на праве узбіччя після чого різко змінив напрямок руху ліворуч, внаслідок чого відбулося перекидання транспортного засобу на ліву сторону.

Внаслідок вчинення ОСОБА_6 даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI» ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді розтрощення мозкового черепа, перелому лицевого черепа справа, розривів твердої та м`яких мозкових оболонок, розчавлення лобних й лівої скроневої часток головного мозку, розчавлення та множинних внутрішньомозкових крововиливів стовбурових відділів головного мозку, крововиливів обличчя та волосяної частини голови, ран та саден обличчя, які утворились від стиснення голови між двома тупими предметами в діагональному напрямку (спереду назад й справа наліво), за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння є тяжкими тілесними ушкодженнями, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 12.1 Правил дорожнього руху, зміст яких полягає в наступному:

п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.2.9 Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п. 12.2 У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Порушення ОСОБА_6 вимог пункту 12.1. Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричинення смерті ОСОБА_10 .

На підтвердження обвинувачення суду були надані стороною обвинувачення докази, зазначені у вироку, які досліджувалися безпосередньо у судовому засіданні.

Дослідивши зазначені докази, суд прийшов до висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч.3 ст.286-1 КК України на ч.2 ст.286 КК України, посилаючись на недопустимість, в якості доказу, на підтвердження вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння-роздруківки приладу DRAGER Alkotest 6810 від 30.10.2023, оскільки огляд ОСОБА_6 було проведено з порушенням вимог п.8, 10 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та наказом МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735.

Суд апеляційної інстанції, повторно дослідивши докази, на клопотання прокурора, в порядку ч.3ст.404 КПК України, а саме: роздруківку приладу DRAGER Alkotest 6810 від 30.10.2023, відеозапис проходження ОСОБА_6 огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейськими, вважає, що в зазначеній частині вирок підлягає скасуванню з причини не відповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів вважає, що докази, які наведені у вироку, та зокрема, роздруківка приладу DRAGER Alkotest 6810 від 30.10.2023, відеозапис проходження ОСОБА_6 огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейськими, є допустимими і, у своїй сукупності, доводять порушення ОСОБА_6 п.2.9а ПДР, який йому інкримінувався, а тому вважає доведеним висунуте обвинувачення.

Колегія суддів викладає формулювання обвинувачення, що визнане апеляційним судом доведеним таким чином: 29 жовтня 2023 року близько 21 години 20 хвилин у темну пору доби, без опадів, ОСОБА_6 , проявляючи злочину самовпевненість, нехтуючи вимогами п.2.9а Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі - Правил дорожнього руху), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що знижувало його увагу та швидкість реакції, не дотримуючись вимог п. 1.3. Правил, яким передбачено, що він, як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, рухався за кермом вантажопасажирського автобуса марки «Mercedes- Benz Sprinter 319 GDI» д.н.з. НОМЕР_1 по асфальтобетонному покриті, яке перебувало у сухому стані, проїзної частині автодороги Р-48 сполученням «Білогір`я - Кам`янець-Подільський», зі сторони смт Теофіполь, в напрямку руху до с. Данилівка Білогірської ТГ, порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 б) Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, чим спричинив загрозу життю і здоров`ю громадян.

Так, ОСОБА_6 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «Mercedes- Benz Sprinter 319 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в темну пору доби автодорогою Р-48 сполученням «Білогір`я - Кам`янець-Подільський», діючи з необережності, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, не обравши безпечної швидкості руху у темну пору доби, продовжуючи рух за кермом вище вказаного вантажопасажирського автобуса, із швидкістю близько 80 км/год, по своїй смузі руху, рухаючись поблизу с. Турівка Теофіпольської ТГ Хмельницького району Хмельницької області, в порушення вимог п.п. 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху, не обрав безпечної швидкості руху у темну пору доби, не врахував дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, і, як наслідок, втратив над ним контроль. В результаті чого, ОСОБА_6 , рухаючись на автомобілі марки «Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , проїжджаючи заокруглення ліворуч, допустив виїзд за межі проїзної частини автодороги на праве узбіччя після чого різко змінив напрямок руху ліворуч, внаслідок чого відбулося перекидання транспортного засобу на ліву сторону.

Внаслідок вчинення ОСОБА_6 даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI» ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді розтрощення мозкового черепа, перелому лицевого черепа справа, розривів твердої та м`яких мозкових оболонок, розчавлення лобних й лівої скроневої часток головного мозку, розчавлення та множинних внутрішньомозкових крововиливів стовбурових відділів головного мозку, крововиливів обличчя та волосяної частини голови, ран та саден обличчя, які утворились від стиснення голови між двома тупими предметами в діагональному напрямку (спереду назад й справа наліво), за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння є тяжкими тілесними ушкодженнями, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 12.1 Правил дорожнього руху, зміст яких полягає в наступному:

п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.2.9 Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п. 12.2 У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Порушення ОСОБА_6 вимог пункту 12.1. Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричинення смерті ОСОБА_10 .

Колегія суддів кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.3ст.286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`ягніння, що спричинило смерть потерпілого.

Вирішуючи апеляційні вимоги прокурора, в частині доведеності факту перебування ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння, тобто правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 286-1 ч.3 КК України, колегія суддів вважає їх обґрунтованими та виходить з наступного.

Згідно з положеннями ст. 84 КПК України - доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до приписів ст.85 КПК України - належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

За змістом ч.1ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 за ст.286-1ч.3 КК України, цих вимог закону не дотримався, належним чином не проаналізував докази з точки зору належності та допустимості і постановив необґрунтоване рішення про перекваліфікацію його дій на ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора про доведеність перебування обвинуваченого, під час ДТП, в стані алкогольного сп`ягніння обгрунтованими, та такими, що підтверджуються дослідженими як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції доказами.

Верховний Суд неодноразово зазначав про дотримання належного порядку встановлення факту перебування особи в момент вчинення злочину у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, про що йдеться у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 372/2291/16-к (провадження № 51-138км18), від 21 листопада 2019 року у справі № 564/590/17 (провадження № 51-2532км19), від 03 грудня 2019 року у справі № 571/1436/15-к (провадження № 51-1922км19), від 11 лютого 2020 року у справі № 643/20474/15-к (провадження № 51-8622км18).

Приписами ст. 91 КПК установлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню (серед іншого), подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Суд засвоїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ст.94КПК). Висновок експерта немає переваг перед іншими доказами, а кримінальний процесуальний закон,з огляду на положення ст.242КПК, не пов`язує встановлення стану сп`яніння виключно із проведенням експертного дослідження. Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень статей 84, 92, 94 КПК, шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків, з огляду на що, висновок експерта не може бути єдиним допустимим доказом, в цьому провадженні, і не є процесуальною перешкодою до визначення ознак стану алкогольного сп`яніння як обставини, що обтяжує покарання, у разі встановлення цієї обставини за результатами оцінки всієї сукупності доказів щодо встановлення такого стану.

В суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у порушенні правил безпеки дорожнього руху що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 визнав повністю, заперечив перебування під час дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння, разом з тим підтвердив вживання алкогольних напоїв 29.10.2023 близько 11 год біля 80 г горілки.

Ця обставина, в сукупності з дослідженими судом першої та апеляційної інстанції доказами, на думку колегії суддів, логічно свідчить про перебування ОСОБА_6 , під час ДТП, у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду про недопустимість доказу - роздруківки приладу DRAGER Alkotest 6810 від 30.10.2023, оскільки огляд ОСОБА_6 було проведено з порушенням вимог п.8, 10 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та наказом МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, з наступних підстав.

Колегія суддів виходить з того, що огляд ОСОБА_6 на стан алкогольного сп`яніння здійснювався на законних підставах працівниками поліції, у відповідності до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом МВС України та Міністерства охорони здоров`я №1452/735 від 9.11.2015, також порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від17.12.2008.

Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також інші нормативно - правові акти з цього питання прийняті відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», і не регулюють питання доказування в кримінальному провадженні, при цьому не виключають можливість встановлення судом факту перебування особи у момент вчинення інкримінованого вчиненням кримінального правопорушення у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду.

Наведене узгоджується і у рішеннях Верховного Суду (зокрема, у справах № 672/1402/17, № 571/1436/15-к, № 400/1498/18, № 372/2291/16-к, № 564/590/17, № 571/1436/15-к, № 643/20474/15-к, № 643/20474/15-к).

Так, доказами перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння є відеозапис його освідування (а.с. 164), квитанція спеціального технічного засобу DRAGER Alkotest 6810 від 30.10.2023, тест № 1705, тестування на алкоголь ОСОБА_6 результат тесту - 0,61% проміле.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_6 підтвердив своїм особистим підписом згоду з результатами проведеного огляду у роздруківці чеку Драгер (а.с. 82 т.1).

При проходженні ОСОБА_6 процедури освідування, він не заперечує його результатів, освідування проходив добровільно, що підтверджується, власне, відеозаписом проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, який досліджувався судом першої та апеляційної інстанції.

Всі наведені обставини, в сукупності, свідчать про достовірність та об`єктивність результатів огляду ОСОБА_6 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Alkotest 6810 від 30.10.2023, тест № 1705, результат тесту - 0,61% проміле, яким підтверджується факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає роздруківку приладу DRAGER Alkotest 6810 від 30.10.2023, належним, допустимим доказом, отриманим в порядку, передбаченому КПК України, з метою встановлення обставин, що підлягають доведенню у кримінальному провадженні, згідно з положеннями ст. 91 КПК України, який, у сукупності з іншими дослідженими судом доказами, доводить обґрунтованість висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за ст. 286 - 1 ч.3 КК України.

Щодо висновку експерта №1944 від 03.11.2023, відповідно до якого у крові ОСОБА_6 , зразки якої у нього брали з правої руки 30.10.2023 з 03год 35хв по 03год 45, не виявлено наявність етилового і інших спиртів та їх ізомерів, на який суд посилається у вироку, як на спростування керування ОСОБА_6 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, то колегія суддів вважає такий результат логічним та обумовленим тим, що кров обвинуваченого на дослідження експертам надійшла 30.10.2023 з 03год 35хв по 03год 45, тобто за спливом більше шести годин після ДТП, та за спливом більше ніж три години, після огляду ОСОБА_6 поліцейськими за допомогою газоаналізатора «DragerAlkotest 6810».

Отже, доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, в частині достовірності результатів огляду ОСОБА_6 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «DragerAlkotest 6810», спростовують наведені висновки суду.

Заперечення сторони захисту вчинення ДТП ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, з наведених підстав, колегія суддів вважає обумовленими позицією захисту та бажанням пом`якшити відповідальність обвинуваченого за вчинення злочину, так як прилад, яким проводився огляд ОСОБА_6 на стан алкогольного сп`яніння пройшов повірку, що підтверджується свідоцтвом законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, виданим Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації, який має на це повноваження, чого не заперечувала сторона захисту. Крім того, з переглянутого апеляційним судом відеозапису не вбачається, що обвинувачений ставив під сумнів проведений стосовно нього огляд на стан алкогольного сп`яніння, вказував на несправність приладу, чи вимагав надати йому свідоцтво про повірку чи сертифікат. Відсутність акту огляду на стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого не спростовує перебування його у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення дорожньо -транспортної пригоди.

Надаючи оцінку наведеним доказам у сукупності, в порядку ст.94КПК України, з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приймаючи до увагу концепцію ЄСПЛ доведення вини особи «поза розумним сумнівом» приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3ст.286-1 КК України та неправильність правової кваліфікації його дій судом першої інстанції за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Встановлена судом доцільність правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 286 ч.2 КК України суперечить встановленим судом обставинам кримінального провадження та вимогам кримінального закону.

Вирішуючи апеляційні вимоги прокурора, в частині призначення, зазначеного в апеляційній скарзі покарання, колегія суддів вважає їх часткового обґрунтованими та виходить з такого.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить з положень, визначених в ст. 50 КК України, за якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, за якою суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частиницього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

2) особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненного злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено группою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Частиною першою Статтію 69 КК України регламентовано, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків визначених цим Кодексом, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Так, у виключних випадках кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ст. 69 КК України, але лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Це можливо, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання, відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі визначеного покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час та після його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.286-1 КК України, який відноситься до тяжких, вчинений з необережності, дані про його особу, а саме те, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше. Будучи юридично необізнаною особою, обвинувачений фактично визнав обставини, інкримінованого йому правопорушення. Свою вину у дорожньо-транспортній пригоді, від якої настала смерть потерпілого ОСОБА_10 , визнає,але надає цим подіям свою правову оцінку, щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , згідно з положеннями ст.66 КК України, є повне відшкодування потерпілій ОСОБА_8 заподіяної шкоди, шире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений виключно позитивно характеризується за місцем проживання в м.Красилів Хмельницької області та м.Порто Португалії, на спеціальних обліках не перебуває, а також те, що ОСОБА_6 займається волонтерською діяльністю та допомагає ЗСУ (що підтверджується характеристиками з місця проживання, подяками від імені української громади в Португалії), позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка просила не призначати ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, так як він відшкодував їй заподіяну шкоду та продовжує надавати допомогу родині, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання винного, зокрема активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, щире каяття, що знайшло своє підтвердження під час розгляду провадження, як в суді першої, так і в суді апеляційної, а також добровільне повне відшкодування заподіяної шкоди, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, а тому суттєво впливають на вид і розмір призначеного покарання.

Апеляційний суд акцентує увагу на послідовній позиції потерпілої, яка є аналогічною і під час судового розгляду в місцевому судді, яка жодних претензій до ОСОБА_6 не має, просила суворо його не карати та призначити покарання без позбавлення волі.

Колегія суддів зауважує, що в даній категорії кримінальних правопорушень думка потерпілих стосовно виду та розміру покарання сама по собі не є вирішальною, проте колегія суддів вважає, що позиція потерпілої все ж таки має бути врахована при призначенні покарання ОСОБА_6 у взаємозв`язку з іншими обставинами справи, оскільки вказане стимулюватиме осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності, добровільно відшкодовувати завдані потерпілим збитки матеріального та морального характеру, у повному обсязі, ще до відбуття визначеного судом покарання і, як наслідок, досягти мети кримінальної відповідальності, забезпечивши при цьому справедливий баланс між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Таким чином, за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого та думки потерпілої ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції вважає за можливе призначити ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України, яке, при цьому, обвинуваченому слід відбувати реально.

З огляду на викладені обставини та дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає за можливе призначити йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в мінімальному розмірі.

Колегія суддів вважає, що застосування до призначеного ОСОБА_6 покарання ст. 69 КК України узгоджується з положеннями статей 50, 65 КК України, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для застосування до призначеного обвинуваченому покарання ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням колегія суддів не вбачає, так як приписи ст. 75 ч. 1 КК України містять імперативну заборону звільнення від відбування покарання із випробуванням осіб, засуджених за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що виключає звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

За наведених обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.404,405,407,409,411,413, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну прокурора задовольнити частково.

Вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2024 стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати.

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ч.1ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2(два ) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк -5(п`ять) років.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його затримання, в порядку виконання вироку.

В іншій частині вирок місцевого суду залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3