Справа № 947/7069/25
Провадження № 1-кс/947/3552/25
УХВАЛА

06.03.2025 м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку на оскарження постанови старшого дізнавача ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 31.01.2024 про закриття кримінального провадження №0000561 від 12.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України,

ВСТАНОВИВ:

06.03.2025 до канцелярії Київського районного суду м.Одеси була здана скарга ОСОБА_2 на постанову старшого дізнавача ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 31.01.2024 про закриття кримінального провадження №0000561 від 12.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Одночасно з вимогою про скасування оскаржуваної постанови і на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 21.02.2025 про повернення скарги, ОСОБА_2 подав клопотання про поновлення процесуального строку.

В обґрунтування клопотання про поновлення процесуального строку ОСОБА_2 зазначив, що копію постанови старшого дізнавача ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 31.01.2024 про закриття кримінального провадження він отримав лише 20.02.2025. Не погоджуючись з прийнятим рішенням дізнавача, наступного дня, 21.02.2025, ОСОБА_2 подав скаргу до слідчого судді на процесуальне рішення дізнавача. Оскільки у поданій скарзі не порушувалося питання про поновлення процесуального строку, то ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 21.02.2025 скаргу було повернуто її подателю.

Далі ОСОБА_2 поважність причин пропуску процесуального строку мотивує наступним. За його заявою були внесені відомості до ЄРДР за №0000561 від 12.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Постановою дізнавача ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 23.12.2023 кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 24.02.2023 постанов дізнавача ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 23.12.2023 була скасована.

Вдруге постановою старшого дізнавача ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 31.01.2024 кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Далі, з метою з`ясування результатів досудового розслідування, а згодом - з метою отримати копії оскаржуваної постанови він, ОСОБА_2 , вів активне листування із правоохоронними органами, зокрема:

09.01.2024 направив запит до Київської окружної прокуратури, на що отримав відповідь від 12.01.2024;

13.12.2024 направив запит до СУ ГУНП в Одеській області, 29.12.2024 до Київської окружної прокуратури, на що отримав відповіді з вказаних установ від 27.12.2024 і 26.12.2024 відповідно, з яких дізнався про наявність постанови від 31.01.2024 про закриття кримінального провадження.

Надалі, в період з 10.01.2025по 10.02.2025 він, ОСОБА_2 , звернувся із скаргою до начальника ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області на бездіяльність дізнавача, який вкотре не направив йому копію постанови про закриття кримінального провадження, та з іншими інформаційними запитами.

Наведені обставини ОСОБА_2 просить визнати поважними і поновити строк для оскарження постанови старшого дізнавача ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 31.01.2024 про закриття кримінального провадження.

Дослідивши надані ОСОБА_2 документи на підтвердження викладених ним доводів, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність законних підстав для поновлення процесуального строку.

Відповідно до ст.304 ч.1 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч.1 ст.303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Останнє речення, з урахуванням надто тривалого проміжку часу від дати прийняття процесуального рішення і до дня його оскарження, слід сприймати через призму інших положень Кодексу, що регламентують процесуальні строки, а також судової практики з цих питань, у т.ч. Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні. У даному випадку контрольну функцію суду не слід розглядати як замасковане оскарження.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, дізнавача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу та особисту недоторканність в розумінні ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У Рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України» в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях ЄСПЛ також наголошує на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавиться провадженням у справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З аналізу наданих ОСОБА_2 документів видно, що він цікавився провадженням у справі випадково, не дотримуючись розумних інтервалів.

Так, з часу скасування постанови дізнавача про закриття кримінального провадження від 23.12.2023 ухвалою слідчого судді від 24.02.2023, ОСОБА_2 вперше поцікавився провадженням у відновленій справі 09.01.2024, направивши запит до правоохоронного органу, тобто через одинадцять місяців.

Такий надто тривалий строк аж ніяк не свідчить про добросовісне користування ОСОБА_2 належними йому процесуальними правами.

При цьому ОСОБА_2 не пояснив і не надав доказів того, що заважало йому раніше, ніж одинадцять місяців, поцікавитись провадженням у справі.

Вдруге із запитами до правоохоронних органів стосовно кримінального провадження ОСОБА_2 звернувся 13.12.2024 і 23.12.2024, тобто знов через одинадцять місяців.

При цьому ОСОБА_2 знов не пояснив і не надав доказів того, що заважало йому раніше, ніж одинадцять місяців, поцікавитись провадженням у справі.

До того ж, дізнавшись з наданих ОСОБА_2 відповідей від 26.12.2024 і від 27.12.2024 про закриття кримінального провадження постановою дізнавача від 31.01.2024, ОСОБА_2 , враховуючи стислість процесуальних строків, знов продемонстрував недобросовісне користування належними йому процесуальними правами і в період з 10.01.2025 по 10.02.2025, тобто через десять днів після отримання першої відповіді, а не відразу ж, вчинив листування із правоохоронними органами.

До речі, коли ж саме ОСОБА_2 отримав копію постанови дізнавача від 31.01.2024, і яким чином, в наданих ним документах не йдеться.

Разом з тим, в наданих матеріалах міститься копія супровідної до постанови дізнавача від 31.01.2024, адресована ОСОБА_2 . Відсутність на копії супровідній реєстраційних даних канцелярії ОУП №1 ГУНП в Одеській області не може слугувати безумовною і єдиною підставою для визнання недобросовісних дій дізнавача стосовно не відправлення кореспонденції адресатові, оскільки цей обов`язок покладається на діловода канцелярії.

У рішенні від 21 листопада 2019 року у справі «Мельник проти України» (CASEOFMELNYKv.UKRAINE) (заява № 72286/01) Європейський Суд з прав людини наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

В основу прийнятого рішення слідчий суддя кладе правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 21.01.2016 року у справі №5-259кс15, згідно якого правило дотримання процесуального строку для подання скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи, в яких порушуються відповідні питання, розглядалися впродовж розумного часу, не змушували органи влади та інші зацікавлені особи перебувати у стані невизначеності. Процесуальним Законом потенціальному заявнику встановлюється достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати скаргу. Процесуальні строки чітко окреслюють часові межі, після закінчення якого контрольна функція Суду не здійснюється.

При цьому слідчий суддя також виходить з принципу «юридичної визначеності», згідно якого, як про це зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 29.10.1999 у справі Брумареску проти Румунії, від 19.02.2009 у справі Христов проти України остаточне рішення, що набрало законної сили (постанова слідчого вважається законною, оскільки її не було протягом року скасовано постановою вищого прокурора або ухвалою слідчого судді), не може ставиться під сумнів. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду рішення лише з однією метою домагатися повторно розгляду справи та винесення нового рішення. У даному випадку контрольну функцію суду не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмету спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомій непереборні обставини.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого ч.1 ст.304 КПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Відповідно до ч.6 ст.304 КПК України ухвала про повернення скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.117, 303, 304 і 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити заявнику ОСОБА_2 в поновленні процесуального строку для оскарження постанови старшого дізнавача ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 31.01.2024 про закриття кримінального провадження №0000561 від 12.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Повернути ОСОБА_2 скаргу разом з усіма доданими до скарги документами.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що він відповідно до ч.7 ст.304 КПК України не позбавлений права на повторне звернення зі скаргою на процесуальне рішення слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси протягом п`яти діб з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1