Провадження № 1-кп/646/700/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу та клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0001650 від 10.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У Червонозаводському районному суді м. Харкова перебуває вищевказане кримінальне провадження.

До обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому на 60 днів строку вказаного запобіжного заходу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу, посилаючись на його необґрунтованість. Крім того, захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив про те, що обвинувачений ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, ризики, на які посилається прокурор, не підтверджені, а тому до останнього вважає можливим визначити запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Крім того, 30.01.2025 до суду надійшли заяви ОСОБА_7 (жінки обвинуваченого) та ОСОБА_8 (брата обвинуваченого) про бажання взяти обвинуваченого ОСОБА_5 на поруки. Заяви обґрунтовані тим, що раніше несудимий обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, є учасником бойових дій, має безліч відзнак та нагород. Також ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомили суду, що готові забезпечувати явку обвинуваченого до органу досудового розслідування або суду для вирішення питання про заміну йому запобіжного заходу, участі у процесуальних діях.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши клопотання прокурора та перевіривши його доводи матеріалами кримінальної справи, клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу та заяви про бажання взяти обвинуваченого на поруки суд, вирішуючи подані клопотання про продовження строку запобіжного заходу та зміну обвинуваченому запобіжного заходу, виходить з наступного.

Як встановлено під час судового провадження, обвинуваченому був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При продовженні строку дії запобіжного заходу має бути встановлена наявність трьох складових - чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам за ст. 177 КПК України.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд зобов`язаний врахувати вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку, обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У межах цього кримінального провадження обвинуваченого повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. При цьому, санкція такої норми Закону про кримінальну відповідальність передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (справа «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria, Заява №33977/96, від 26 липня 2001 року).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину (позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років) може вдатися до відповідних дій.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом не встановлено.

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби обвинуваченого ухилитися від суду.

Отже, досліджені обставини провадження вказують на те, що на даний час не зникли ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого, а саме: є підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду. На даний час, суд не вбачає підстав зменшення ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що продовження відносно обвинуваченого строку тримання під вартою узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини та викладеними правовими позиціями у вищенаведених рішеннях.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 має суспільно-небезпечний характер, відноситься до категорії особливо тяжких, що свідчить про те, що останній є особою суспільно-небезпечною та потребує ізоляції від суспільства. Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

З врахуванням тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, не має підстав для обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж раніше обраний. Підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу, заяв ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про взяття ОСОБА_5 на поруки суд також не вбачає.

Таким чином, суду не надано жодних даних, які свідчать про неможливість подальшого тримання обвинуваченого під вартою, а також інших обставин, які переважають над вказаними ризиками.

При розгляді даних клопотань суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, вік, стан здоров`я. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 та до моменту вирішення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, а наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

За викладених усіх вище обставин, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого є обґрунтованим та підлягає задоволенню, при цьому у задоволені клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 30 березня 2025 року включно.

Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Харківський слідчий ізолятор» для відома.

Встановити строк дії даної ухвали - до 30.03.2025 включно.

Відкласти підготовче судове засідання на 14.02.2025 року о 13 годині 00 хвилин, у яке викликати учасників кримінального провадження.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1