Дата документу 11.04.2025
Справа № 334/2892/25
Провадження № 1-кс/334/989/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

підозрюваного - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000798 від 18 жовтня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, неодруженого, військовослужбовця, який перебуває на посаді навідника відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ст.89 КК України не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2025 року слідчий СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області лейтенант поліції ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням погоджене із прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000798 від 18 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що він, проходячи військову службу за мобілізацією на посаді навідника відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 06 липня 2023 року, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитись від військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 09 квітня 2025 року, а саме до доставлення його до органу досудового розслідування Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, тобто ОСОБА_5 підозрюється у дезертирстві, а саме самовільному залишенні військової частині з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

09 квітня 2025 року о 19 год. 20 хв. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, дезертирство, а саме самовільне залишення військової частині з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Викладені обставини, дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, що підтверджуються: протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та актом службового розслідування, проведеного посадовими особами військової частини НОМЕР_1 за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_5 , а також іншими матеріалами кримінального провадження, які як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами містять відомості як доказ факту та обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

В ході досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , може здійснити дії, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від п`яти до дванадцяти років, існує ризик, що підозрюваний ОСОБА_5 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 , не має стійких соціальних зв`язків та не має офіційного джерела доходу, що може сприяти нез`явленню останнього за викликом слідчого, прокурора та суду;

незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні: орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_5 в подальшому може як у спосіб погроз, так і реально незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а саме на ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оскільки останні проходять службу в одній військовій частині з підозрюваним. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідка залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст.23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч.4 ст 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки підозрюваний вчиняючи злочин, в умовах воєнного стану, фактично відмовився виконувати завдання, що тягне за собою перекладення його обов`язків на інших військовослужбовців, збільшення навантаження на них та посилення загрози їхньому життю. Такі дії ОСОБА_5 , вже є опосередкованим посяганням на життя та здоров`я інших військовослужбовців та фактичним висловленням байдужості до їх безпеки на користь власного страху. З огляду на це, а також те, що підозрюваному загрожує покарання до 12 років позбавлення волі, з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість продовження вчинення останнім злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Відповідно до ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

Неможливість покладення на підозрюваного обов`язків без застосування запобіжного заходу пов`язана з тим, що вказаний спосіб застосування заходу забезпечення і не може бути застосований до особи, що підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із порушенням Присяги військовослужбовця Збройних Сил України.

Крім того, перебування поза межами тримання під вартою, ОСОБА_5 , як особи, що не має підстав для звільнення з військової служби зобов`язаний буде повернутися до підрозділу, в якому він проходить службу, тобто до місця, де також проходять службу свідки, що беззаперечно створить умови для здійснення тиску на них.

Окремо слід зауважити, що підозрюваний проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із чим неможливо ефективно забезпечити необхідну міру контролю за поведінкою підозрюваного, що дасть останньому можливість переховуватись від правосуддя, наддасть останньому можливість переховуватись від суду.

За таких обставин покладення обов`язків без застосування запобіжного заходу не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено вищевказаними матеріалами існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України; що підозрюваний ОСОБА_5 , має можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може здійснити вплив на свідків, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, його вік, посаду, репутацію, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_5 для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо нього запобіжного заходу - тримання під вартою як до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років.

В свою чергу, в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування викличного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Отже, досягнення мети визначеної у ст.177 КПК України наразі можливе виключно шляхом взяття під варту ОСОБА_5 ц не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах Смірнов проти росії від 24 липня 2003 року; Вемгофф проти Німеччини від 27 червня 1968 року; Штегмюллер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Мацнеттер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Летельєр проти Франції від 26 червня 1991 року та ін.).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Сторона обвинувачення акцентує увагу суду, що під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_5 , під вартою, немає, відсутні докази і наявності в останнього міцних соціальних зв`язків, інших даних, які б переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, також враховуючи вкрай напружену ситуацію пов`язану з введенням воєнного стану в країні, є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 , може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється, що підтверджується вчиненням ОСОБА_5 , особливо тяжкого злочину, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом обрання застосування більш м`якого запобіжного заходу, непов`язаного з триманням під вартою та свідчить про відсутність підстав для визначення мінімального розміру застави.

З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Коде ксу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи дані про особу ОСОБА_5 , його майновий стан, а також те, що поведінка підозрюваного спрямована на завдання шкоди авторитету правоохоронних органів та ЗСУ в цілому, з огляду на військову загрозу державі Україна з боку російської федерації, та те, що існує суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства визначення застави як альтернативного запобіжного заходу є недоцільним.

Таким чином, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховується від органу досудового розслідування та суду, може впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримав з підстав викладених в ньому просив задовольнити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив, щодо задоволення клопотання. Просив відмовити в задоволенні клопотання у повному обсязі.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , та просила відмовити в його задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Клопотання слідчого, погоджене із прокурором, оформлене відповідно до вимог ст.184 Кримінального процесуального кодексу України.

Судом встановлено, 18 жовтня 2023 року до ЄРДР внесено відомості про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України (кримінальне провадження №0000798).

09 квітня 2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.4 ст.408 КК України.

На підтвердження провини ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення (злочину), слідчий посилається на такі докази: повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, протоколи допитів свідків, матеріали службового розслідування та іншими матеріалами кримінального провадження.

Нормами ч.2 ст.177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, дані про особу підозрюваного, характер пред`явленої підозри, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному та їх взаємозв`язок з можливими ризиками по справі.

Як вбачається з матеріалів, наявних у заявленому клопотанні, підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

Разом з тим, наведені вище обставини жодним чином не підтверджує можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування/суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Так, при розгляді клопотання слідчим суддею враховано, що підозрюваний ОСОБА_5 є особою раніше не судимою, має постійну адресу проживання: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні слідчим та прокурором жодним чином не наведено обґрунтованих доводів, з посиланням на належні та допустимі докази, що дають слідчому судді підстави вважати, що у разі не обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній буде ухилятися від органів досудового розслідування чи суду, буде незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

За обставин наведених вище, слідчий суддя дійшов висновку, що наведені дані в своїй сукупності дають підстави вважати, що застосування до ОСОБА_5 такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою є невиправдано суворим запобіжним заходом.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволені клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки не встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, не може слугувати підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 184, 194 КПК України

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_7 погоджене із прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0000798, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1