Номер провадження: 11-кп/813/822/25
Справа № 522/4450/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2024 у кримінальному провадженні №0000158 від 01.02.2024

відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, офіційно непрацевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

- 15.03.2011 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень;

- 23.04.2012 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням;

- 21.06.2016 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 06.11.2017 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, ст.ст. 70, 71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі. УДО від 26.11.2020 року на невідбуту частину 6 міс. 23 дні;

- 21.02.2022 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту, покарання не відбув;

- 06.09.2023 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяці, покарання не відбув,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, згідно вироку Київського районного суду м. Одеси від 06.09.2023 року за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України, остаточно до відбуття ОСОБА_7 призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_7 рахується з 06 березня 2024 року, тобто з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, залишено без змін.

Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ введено воєнний стан на всій території України, дію якого продовжено відповідно до Закону України від 08.11.2023 № 3429-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №734/2023 від 06.11.2023 - з 05:30 години 16.11.2023 строком на 90 діб, а також достовірно знаючи про те, що до КК України внесені зміни згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» №2117-ІХ від 03.03.2022 року, вчинив в умовах венного стану кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так 31.01.2024 року, в період часу з 11:00 по 15:00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи на законних підставах у квартирі АДРЕСА_2 , де подобово орендував кімнату, зустрів потерпілого ОСОБА_9 , з яким раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі та якій також подобово орендував кімнату у вказаній квартирі, скориставшись тим, що потерпілий через тривалість подорожі заснув, реалізуючи раптово виниклий корисливий умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи повторно із столу орендованої потерпілим кімнати таємно викрав мобільний телефон марки «Хіаоmі», модель redmi 8, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, викраденими майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду у сумі 2000 грн.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій просила змінити вирок суду та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за вироком Київського районного суду м. Одеси від 06.09.2023 остаточно призначити покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

До початку судового розгляду захисник подала клопотання, в якому просила кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, відповідно до вимог п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18 липня 2024 року, оскільки сума спричинених збитків потерпілому складає 2000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали клопотання про закриття кримінального провадження, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи клопотання; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частина 1 статті 5 Кримінального Кодексу України регламентує, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом №3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24), суд касаційної інстанції зробив правовий висновок, відповідно до якого Закон №3886-IX, яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого майна розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення крадіжки в умовах воєнного стану, яка мала місце 31.01.2024.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України у 2024 році - 3028 гривні.

За таких обставин у даному кримінальному провадженні вартість викраденого обвинуваченою майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3028 грн. - станом на 2024 рік, а отже до цього діяння мають застосуватись положення ст. 5 КК і на теперішній час інкриміноване обвинуваченій діяння не підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 479-2 КПК суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 2 ст. 479-2 КПК за відсутності згоди підозрюваного на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що підозрюваним вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 - 1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Враховуючи той факт, що в даному кримінальному провадженні обвинуваченим ОСОБА_7 надана згода на закриття кримінального провадження у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, апеляційний суд керується положеннями п. 4-1 ч. 1 ст. 284, ч. 3 ст. 479-2 КПК.

Згідно із абз.5 ч. 7 ст. 284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, враховуючи надання обвинуваченим згоди на закриття провадження, керуючись положеннями п. 4-1 ч. 1 ст. 284, ч. 3 ст. 479-2, ст. 417 КПК, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Керуючись ст.ст. 284, 376, 404, 405, 407, 417, 419, 424, 479-2, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження - задовольнити.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2024 у кримінальному провадженні №0000158 від 01.02.2024 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України скасувати.

Закрити кримінальне провадження №0000158 від 01.02.2024 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази, а саме: мобільний телефон марки «Хіаоmі», модель redmi 8, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 вважати повернутим за належністю потерпілому ОСОБА_9 .

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти, за умови відсутності інших судових рішень щодо застосування до нього запобіжних заходів у виді тримання під вартою, які набрали законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4