Справа № 206/1358/25
Провадження № 1-кс/206/323/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025 Слідчий суддя Самарського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря с/з ОСОБА_2 , за участю дізнавача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про арешт майна, яке надійшло від дізнавача СД ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , по матеріалам досудового розслідування під №000050, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України,

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2025 року на адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання дізнавача СД ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , по матеріалам досудового розслідування під №000050, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні СД ВП № 1 ДРУП №2 поліції ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №000050, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що 14.03.2025 до ВП №1 ДРУП №2 ГУНП надійшло повідомлення від працівників ТСЦ МВС України №1241 про те, що в ході дослідження транспортного засобу марки «МАЗ 5337» (номер кузова НОМЕР_1 ), д.н.з. НОМЕР_2 , було виявлення ознаки підробки, а саме номер двигуна піддавався змінам - був знищений шляхом видалення шару металу з первинним номером двигуна механічним способом (ЖЄО 3942 від 14.03.2025)

14.03.2025 в період часу з 13 годин 00 хвилин по 13 годин 30 хвилин, під час огляду місця події за адресою: м. Дніпро, вул. Сонячна Набережна 130, слідчим СВ відділення поліції №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції ОСОБА_5 вилучено транспортний засіб марки «МАЗ 5337» (номер кузова НОМЕР_1 ), д.н.з. НОМЕР_2 , який направлено на спеціальний майданчик, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська 22, та ключі зі свідоцтвом від вищевказаного транспортного засобу, які поміщено та опечатано до спец пакета CRI1151409.

15.03.2025 дізнавачем СД відділення поліції №1 Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 винесено постанову про визначення речовим доказом транспортний засіб транспортний засіб марки «МАЗ 5337» (номер кузова НОМЕР_1 ), д.н.з. НОМЕР_2 , та ключі зі свідоцтвом від вищевказаного транспортного засобу, які поміщено та опечатано до спец пакета CRI1151409.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

В ході досудового розслідування є достатньо підстав вважати, що транспортний засіб марки «МАЗ 5337» (номер кузова НОМЕР_1 ), д.н.з. НОМЕР_2 , може бути використаний як доказ вчинення кримінального правопорушення та є предметом кримінального правопорушення. Крім того, виникла необхідність в проведенні ряду експертиз та інших слідчих (розшукових) дій відносно вище вказаного майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 КПК докази повинні бути отримані у передбаченому КПК порядку. Це означає, що доказами можуть бути лише ті фактичні дані, які отримані в результаті проведення слідчих (розшукових), негласних (розшукових) дій, які передбачені Кодексом, і в тому порядку, як це передбачено відповідною процесуальною дією.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором повинні бути оглянуті, сфотографовані та докладно описані в протоколі огляду.

Так, відповідно до ст. 98 КПК речові докази - це матеріалі об`єкти, які: були знаряддям вчинення кримінального правопорушення; зберегли на собі його сліди; містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій; гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Зберігання речових доказів здійснюється в порядку, визначеному ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим майном може бути речі, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Оскільки, існують ризики знищення або пошкодження вищевказаного майна, у зв`язку із чим, згідно п. 4 ч. 5, ст. 173 КПК України, виникла необхідність застосування обмеження розпорядження та користування майном, яке зазначено у клопотанні.

Враховуючи викладене, просить задовольнити клопотання і винести ухвалу про накладення арешту у вигляді заборони на розпорядження, користування та відчуження майном, вилученим в ході проведення огляду місця події 15.03.2025, а саме:

- транспортний засіб транспортний засіб транспортний засіб марки «МАЗ 5337» (номер кузова НОМЕР_1 ), д.н.з. НОМЕР_2 .

- та ключі зі свідоцтвом від вищевказаного транспортного засобу, які поміщено та опечатано до спец пакета CRI1151409.

Транспортний засіб зберігати на спеціальному майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів у м. Дніпрі, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська 22, та ключі зі свідоцтвом від вищевказаного транспортного засобу, які поміщено та опечатано до спец пакета CRI1151409 зберігати в матеріалах кримінального провадження № 000050.

В судовому засіданні дізнавач підтримав клопотання про арешт майна, просив його задовольнити в повному обсязі з наведених у ньому підстав.

Власник майна досудового засіданні не з`явився, будучі повідомленим належним чином про час, дату та місце судового засідання.

Дослідивши подані матеріали в їх сукупності, вислухавши пояснення та доводи дізнавача, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Частиною 3 ст. 132 КПК України передбачено, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Частиною 5 ст. 132 КПК України, передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу). Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Слідчий суддя, відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1ст. 173 КПК України). Відповідно до п.п. 1,3 ч. 2 ст. 167 Кримінального процесуального кодексу України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом. Аналіз змісту ст.168 КПК України свідчить, що тимчасово вилученим майном може вважатись майно, яке одержано в результаті; затримання особи в порядку, передбаченому ст.ст. 207, 208 цього Кодексу; обшуку; огляду. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вищевказане майно, може мати значення для забезпечення кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що існує можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні. Таким чином, на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України дізнавачем доведено слідчому судді необхідність арешту майна, шляхом заборони на розпорядження та відчуження, а тому клопотання в частині накладення арешту на транспортний засіб марки - транспортний засіб транспортний засіб транспортний засіб марки «МАЗ 5337» (номер кузова НОМЕР_1 ), д.н.з. НОМЕР_2 та ключі зі свідоцтвом від вищевказаного транспортного засобу, які поміщено та опечатано до спец пакета CRI1151409, підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. При цьому, з урахуванням положень ст. ст.2, ст.7 КПК України, слідчий суддя вважає, що дізнавачем, всупереч ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст.132, ст.170 КПК України, не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в іншій частині клопотання, а саме щодо заборони користування майном вилученим у ПП Фірма «Октан» майном, оскільки у клопотанні не зазначено жодних обґрунтувань, які б свідчили про реальну можливість знищення, пошкодження, перетворення вказаного майна, шляхом його використання.

Так, на переконання слідчого судді, достатнім є спосіб арешту майна лише шляхом заборони на розпорядження та відчуження на майно. Відповідно до п. 2 ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

При цьому у рішеннях у справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано про те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися лише на припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра, що в даному випадку зроблено стороною обвинувачення.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону. При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб та умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, щодо часткового задоволення клопотання дізнавача про арешт майна по кримінальному провадженню під №000050, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 132,167,170-173,309, 372 КПК України, слідчий суддя,- ПОСТАНОВИВ:

Клопотання дізнавача СД ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , по матеріалам досудового розслідування під №000050, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт у вигляді заборони на розпорядження та відчуження на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події 15.03.2025, а саме: транспортний засіб марки МАЗ 5337 (номер кузова ( НОМЕР_1 ); ключі від вищевказаного транспортного засобу марки МАЗ 5337; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки МАЗ 5337 серії НОМЕР_3 , без обмеження права користування цим майном його власником ПП ОСОБА_6 .

Передати на відповідальне зберігання вилучене в ході проведення огляду місця події 15.03.2025 майно, а саме: транспортний засіб марки МАЗ 5337 (номер кузова ( НОМЕР_1 ); ключі від вищевказаного транспортного засобу марки МАЗ 5337 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки МАЗ 5337 серії НОМЕР_3 , власнику ПП ОСОБА_6 , яке зберігається на спеціальному майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів у м. Дніпрі, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 22.

Виконання ухвали доручити дізнавачу лейтенанту поліції ОСОБА_3 СД ВП № 1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню. Копію ухвали направити дізнавачу, прокурору та власнику майна. Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1