В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі, в порядку спеціального судового провадження, кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000039 від 17.01.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , громадянина України, уродженця м. Скадовськ, Скадовського району, Херсонської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з Конституцією України Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (далі РФ) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Усупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ ОСОБА_8 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи в порушення вимог п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, РФ та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), серед іншого, визначено, що ознаками агресії є:

-застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

-застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

-вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

-бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

-блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави:

-напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

-застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

-дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

-засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є РФ.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.

31 травня 1997 року відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та РФ уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року № 13/98- ВР та Федеральним Законом РФ від 2 березня 1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2, 3 зазначеного Договору РФ зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та РФ про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території.

До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

22 лютого 2022 року президент РФ направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил (далі ЗС) РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року президент РФ публічно оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

Близько 5 години 24.02.2022 військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії із застосуванням зброї незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, інших областях та здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин указаної території.

Указом Президента України № 341/2022 на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

15.08.2022 Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» затверджено Указ Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в України», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб.

У подальшому Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в України», який затверджено Законом України № 2738-IX від 16.11.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в України», який затверджено Законом України № 2915 від 07.02.2023, продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, який наразі діє.

Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована РФ територія України (далі тимчасово окупована територія) це частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована РФ територія України (тимчасово окупована територія) це частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Окупаційна адміністрація РФ сукупність державних органів і структур РФ, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних РФ самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Відповідно до ст. 42 Положення про закони і звичаї війни на суходолі IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, ратифікованої Україною 24.08.1991, територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника. Окупація поширюється лише на ту територію, де така влада встановлена і здатна виконувати свої функції.

У період з 24.02.2022 по цей час більшу частину території Херсонської області захоплено військовослужбовцями ЗС РФ і вона знаходиться під тимчасовою окупацією держави-агресора, що визначено Переліком територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 зі змінами (наказ №280 від 30.11.2022).

Таким чином, з 24.02.2022 і по цей день дії РФ проти України підпадають під всі пункти, передбачені ст. 3 Резолюції 3314, а тому такі дії слід кваліфікувати саме як акт агресії РФ проти України.

З метою встановлення контролю на тимчасово окупованій території Херсонської області невстановлені особи з числа спецслужб, військових формувань Російської Федерації та окупаційної влади Херсонської області створили незаконний орган, так зване «міністерство сільського господарства та рибальства Херсонської області», що розташовувалось за адресою: м. Херсон, вул. Філатова, буд. 29, та підшукували осіб для співпраці у вказаному незаконному органі, створеному окупаційною владою.

Достовірно знаючи про розпочате широкомасштабне вторгнення держави-агресора на територію України, нанесення ракетно-бомбових ударів по військових та цивільних об`єктах України, а також введення на територію суверенної держави військ країни-агресора, достеменно знаючи про факт захоплення території Херсонської області збройними силами Російської Федерації, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а територія України в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною, будучи обізнаним про те, що Херсонська область є невід`ємною частиною України, громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у невстановленому місці, у невстановлений час, але не пізніше 23.09.2022, діючи умисно, підтримуючи агресію Російської Федерації проти України, добровільно погодився зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному державою-агресором на тимчасово окупованій території Херсонської області, а саме так званого «виконувача обов`язків заступника міністра сільського господарства та рибальства Херсонської області».

ОСОБА_7 «наказом голови ради-міністрів голови уряду військово-цивільної адміністрації Херсонської області» ОСОБА_9 від 23.09.2022 №33-рп, призначений на посаду так званого «виконувача обов`язків заступника міністра сільського господарства та рибальства Херсонської області» на якій виконував наступні організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції: організація та контроль роботи «департаменту плем`яного тваринництва міністерства сільського господарства та рибальства Херсонської області та включених до нього відділів земельних відносин та плем`яного тваринництва і рослинництва», прийняття звітності про проведену роботу «департаменту плем`яного тваринництва, рослинництва міністерства сільського господарства та рибальства Херсонської області та включених до нього відділів», погодження планів, програм та положень, що стосуються діяльності департаменту плем`яного тваринництва, рослинництва та міністерства сільського господарства та рибальства Херсонської області», забезпечення участі на засіданнях «міністерства сільського господарства та рибальства Херсонської області», організація співробітництва з іншими «департаментами та структурними підрозділами міністерства сільського господарства Херсонської області», а також іншими незаконними окупаційними органами влади на території Херсонської області; виконанням доручень і розпоряджень «міністра» вказаного органу, заміщення його посади за його відсутності.

Кримінальна відповідальність за вчинений злочин передбачена ч.5 ст.111-1 КК України, а саме за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Дане кримінальне провадження, як на етапі досудового розслідування, так і під час судового розгляду, здійснювалось за відсутності обвинуваченого (in absentia), котрий показань суду не надавав.

ЄСПЛ визнає, що хоча право обвинуваченого бути судимим у його присутності в Конвенції прямо не згадується, воно має «першорядне значення». Під час слухання людина володіє таким процесуальним правом як право фізично постати перед судовим посадовцем («Мулен проти Франції» (3710/406), (2010) §118; «Оджалан проти Туреччини» (46221/99), Велика палата (2005) §103; «Медведєв проти Франції» (3394/03), Велика палата (2010) §118). Право обвинувачених на особисту присутність вимагає, щоб влада досить завчасно інформувала їх самих (а також їх захисників) про дату і місце слухань, викликала їх до суду.

Водночас, обвинувачений може добровільно відмовитися від здійснення свого права бути присутнім на судових слуханнях, […]; супроводжуватися дотриманням гарантій, відповідних важливості такого рішення; і не повинна вступати в протиріччя з громадським інтересом («Колоцца проти Італії» (9024/80), (1985) §28; «Пуатрімоль проти Франції» (14032/88), (1993) §31; «Ермі проти Італії»(18114/02), Велика палата (2006) §73).

До початку судового процесу за відсутності обвинуваченого суд зобов`язаний переконатися, що обвинувачений був […] повідомлений про судовий розгляд, […]. Контрольні механізми в галузі прав людини, які вважають судовий розгляд in absentia допустимим у виняткових обставинах, передбачають, що в цьому випадку суди зобов`язані ще суворіше дотримуватися права обвинуваченого на захист. До таких прав також відноситься право на допомогу адвоката, навіть якщо обвинувачений відмовився особисто бути присутнім на суді […] («Пелладоах проти Нідерландів» (16737/90), (1994) §41; «Пуатрімоль проти Франції» (14032 / 88), (1993) §34).

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.05.2023 року у справі №490/4131/23 надано дозвіл про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000039 від 17.01.2023 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 будучи обізнаним, що відносно нього розпочато кримінальне провадження, що йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обвинувальний акт відносно нього перебуває на розгляді в суді, в судові засідання неодноразово не з`являвся.

Судом вживалися заходи для виклику обвинуваченого для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим викликався в судові засідання в порядку ст. 323 КПК України. Так, повістки про виклик на кожне судове засідання були опубліковані у засобах масової інформації загальнодержавної сфери у виданні «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси, а також на офіційном сайті Офісу Генерального прокурора.

У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.

Під час досудового розслідування підозрюваного ОСОБА_7 було оголошено у розшук постановою слідчого від 16.05.2023 року, оскільки останній переховувався від органу досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 23.05.2023 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000039 від 17.01.2023 року, оскільки останній перебуває у розшуку та на тимчасово окупованій території України.

Органом досудового розслідування вживалося всіх можливих, передбачених вимогами КПК України заходів для виклику та розшуку ОСОБА_7 , щоб забезпечити останньому можливість безпосередньо та через обраного захисника реалізовувати права підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Після постановлення ухвали слідчого судді про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_7 , відповідно до вимог ч.4 ст. 46 КПК України, ст.42 КПК України, п.8 ч.2 ст.51 КПК України та ч.2 ст. 297-5 КПК України реалізацію прав підозрюваного (обвинуваченого) здійснював його захисник, який отримував необхідні процесуальні документи, захисник знайомився з матеріалами кримінального провадження.

Крім цього, відповідно до ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 23.12.2023 року здійснювалось спеціальне судове провадження у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , в судовому засіданні приймав участь захисник ОСОБА_6 , який був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження.

Під час здійснення спеціального судового провадження судом вживалися заходи про виклик обвинуваченого для забезпечення його доступу до правосуддя, який у кожне судове засідання викликався у порядку ст.323 КПК України шляхом розміщення публікацій оголошень про виклик обвинуваченого у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр», на сайті «Судова влада України», а також на офіційном сайті Офісу Генерального прокурора.

Захисник обвинуваченого здійснював захист обвинуваченого: приймав участь у дослідженні доказів під час судового розгляду, допи ті свідків, виступав у дебатах.

Враховуючи наведене, з урахуванням здійснення у цьому кримінальному провадженні спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження, суд вважає, що стороною обвинувачення вжито достатніх заходів щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого ОСОБА_7 на захист та доступ до правосуддя.

У свою чергу суд звертає увагу на те, що всі наведені вжиті заходи вказують на те, що обвинувачений був поінформований належним чином про дати слухання справи, а також дотримані його права на належне представництво у суді.

Аналіз наявних матеріалів справи свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самим захисника; в) бути осудженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безплатно для нього. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_10 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останнього.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12.02.1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18.05.2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_7 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник обвинувачуваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 зазначив, що не мав можливості зв`язатися з підзахисним, та з`ясувати його позицію щодо пред`явленого обвинувачення.

За таких обставин, відповідно до вимог ст.323 КПК України, суд вважає що є всі правові підстави проводити розгляд цього кримінального провадження за правилами спеціального судового провадження.

Враховуючи порядок, визначений вимогами КПК України, здійснення спеціального судового провадження, яке проводиться за відсутністю обвинуваченого, суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду. При цьому судом забезпечено застосування до обвинуваченого належної правової процедури в контексті приписів вимог ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом, які вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, а тому поріг вимогливості до доказування у цьому випадку має бути підвищений.

Прокурором долучено у судовому засіданні під час судового розгляду процесуальні документи, складені під час проведення досудового розслідування, на підтвердження законності вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

У судових дебатах захисник зауважив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і узгодити з ним правову позицію щодо висунутого обвинувачення, а тому покладається на розсуд суду.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, надані прокурором під час судового розгляду, безпосередньо допитавши свідків, суд вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, повністю підтверджується наступними доказами:

- показаннами свідка ОСОБА_11 , який пояснив в судовому засіданні, що займався виробництвом меблів в м. Херсоні. Виробництво знаходилось на вул. Домостроітєльной, та з вводом окупаційних сил на територію Херсону його бізнес було зруйновано, діяльність на базі не проводилась. Його однокласник, ОСОБА_12 , очолив Міністерство, приїздив до нього, вмовляв піти заробляти гроші. Так він і опинився в даній ситуації. Міністерство знаходилось п вул. Філатова 27 чи 29, точно не пам`ятає, працював там завідуючим господарством. З ОСОБА_7 там і познайомився. Спочатку бачив його декілька разів візуально, потім, на початку жовтня 2022 року його викликав ОСОБА_12 та сказав підготовити ОСОБА_13 кабінет на 5 поверсі. ОСОБА_13 був заступником Міністра Міністерства сільської промисловості та риболовства. Точно чим займався ОСОБА_13 йому не відомо, здається рослинництвом. Це було на початку жовтня, а в 20 числах «всіх вже здуло». Після тої зустрічі його не бачив та чим він точно займався не знає, оскільки не знаходився під його керівництвом;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який пояснив в судовому засіданні, що в кінці серпня на початку вересня однокласник батька ОСОБА_12 , який був в.о. міністра сільського господарства окупаційної влади, вмовляв працювати з даною владою. Спочатку пішов батько, а потім і він. Його керівником був ОСОБА_15 . З ОСОБА_13 особисто він не знайомий , але бачив його десь на поверсі за місцем роботи, та інші працівники казали, що це є ОСОБА_13 та він б уде майбутнім заступником міністра Міністерства сільського господарства та риболовства РФ. Свідок особисто з ОСОБА_13 не контактував, чим займався ОСОБА_13 йому не відомо;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка пояснила в судовому засіданні, що з обвинуваченим ОСОБА_13 вона знайома, бачила його в Міністерстві сільського господарства. Міністерство знаходилось в м. Херсоні по вулиці Філатова 27 чи 29, де був окружний адміністративний суд. Працювала секретарем в.о. Міністра сільського господарства ОСОБА_17 . Приблизно в кінці вересня до її керівника ОСОБА_12 прийшов на прийом ОСОБА_13 , але його не було на місці. ОСОБА_13 до неї підійшов та сказав, що буде замом Міністра. Потім прийшов її керівник та вони про щось говорили в його кабінеті. Які обов`язки виконував ОСОБА_13 їй не відомо, але точно знає, що йому підпорядковувався відділ рослинництва, він його очолював. Потім пішов на підвищення та став замом міністра. ОСОБА_13 не був на роботі кожен день, оскільки він з ОСОБА_18 та не міг постійно їздити на роботу. Приїжджав коли зідзвонювався з ОСОБА_12 . Він був два або три рази, в основному на нарадах;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , яка підтвердила факт зайняття ОСОБА_7 посади в незаконному органі влади на тимчасово окупованій території України. Повідомила, що особисто бачила в місті Нова Каховка в приміщенні міської ради табличку із зазначенням посади ОСОБА_7 . Повідомила, що раніше знала ОСОБА_7 , вказала, що останній пропонував її чоловіку за гроші отримати пропуск, який видавали представники держави-агресора, безперешкодного проїзду через Каховську дамбу. Окрім цього вказала, що інші мешканці Каховського району їй також повідомляли про факт зайняття ОСОБА_7 посади заступника міністра у незаконному органі влади;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , який пояснив в судовому засіданні, що ОСОБА_7 був його сусідом та однокласником сина. Йому відомо, що ОСОБА_7 займався тим, що працював в міністерстві сільського господарства, він вирішував питання щодо проїзду через блокпости армії РФ. З березня чи квітня 2022 року почав співпрацювати з окупаційною владою. 09 травня він займався організацією питань щодо святкування. Також, ОСОБА_13 займав посаду, пов`язану з керівництвом у сільському господарстві.;

- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення № 6/131-931ВС від 17.01.2023;

- рапортом про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення від 13.01.2023;

- мовою оригіналу «Распоряжением №33 от 23.09.2022 Председателя Совета министров- председателя Правительства Военно-гражданской администрации Херсонской области ОСОБА_21 «О назначении исполняющим обязанности заместителя Министра сельского хозяйства и рыболовства Херсонской области ОСОБА_7 »»;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.02.2023, з фототаблицею та диском до нього. Відповідно до вказаного протоколу ОСОБА_16 на фото №3 впізнала чоловіка ОСОБА_7 , який спочатку займав посаду начальника відділу рослинництва Міністерства сільського господарства та рибальства Херсонської області, а у подальшому зайняв посаду «И.о. заместителя Министра сельского хозяйства и рыболовства Херсонской области». Відповідно до додатку до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.02.2023 та довідки до фототаблиці до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.02.2023 на фотокартці №3 зображений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.04.2023, з фототаблицею та диском до нього. Відповідно до вказаного протоколу ОСОБА_14 на фото №3 впізнав чоловіка ОСОБА_7 , який займав посаду заступника міністра сільського господарства та риболовства Херсонської області. Відповідно до додатку до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.04.2023 та довідки до фототаблиці до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.04.2023 на фотокартці №3 зображений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-протоколом огляду від 28.01.2023, з додатками до нього у вигляді скріншотів та оптичного диску, відповідно до якого об`єктом огляду є відкритий ресурс мережі Інтернет - офіційний веб-сайт Херсонської обласної ради, за посиланням: https://khor.gov.ua/vvborv-2020/. З метою перегляду вищезазначеного Інтернет-ресурсу у програмному забезпеченні - Інтернет-браузері «GoogleChrome» у вкладниці пошуку введено посилання: https://khor.gov.ua/wborv-2020/ та здійснено перехід до розділу мережі Інтернет за вказаною адресою. Так, за вищезазначеним посиланням встановлено наявність публікації на офіційному веб-сайті Херсонської обласної ради. Вищезазначений розділ мережі Інтернет доступний для огляду необмеженому колу користувачів зазначеної мережі. На вказаній сторінці наявна публікація, в ході огляду якої встановлено наявність посилань на скан-копії Постанов Херсонскої обласної територіальної виборчої комісії та списки кандидатів у депутати Херсонської обласної ради, які балотувались від вказаних ОСОБА_22 у 2020 році. Під час огляду документа встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , балотувався у 2020 році до Херсонської обласної ради від партії ОСОБА_23 т.зв. «Главы военно-гражданской администрации Херсонской области»;

-протоколом огляду від 03.02.2023, з додатками до нього у вигляді скріншотів та оптичного диску, відповідно до якого об`єктом огляду є відкритий ресурс мережі Інтернет, за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 . За вищевказаним посиланням встановлено наявність публікації в Телеграм-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Вищезазначений розділ мережі Інтернет доступний для огляду необмеженому колу користувачів зазначеної мережі. У ході детального огляду публікації від 17 листопада 2022 року, розміщеної о 01 годині 30 хвилин, встановлено наступний її зміст (дослівно) :

« ОСОБА_7 . До повномоштабног вторгнення, мешкав в с. Веселе, но постійно терся в Новій Каховці з такими екземплярами як Альберт, Чумакові(рижий), Латишев та інші гнилі особи. Робив вигляд що має вплив на борців з с. Козацьке. Потійно намагався пропихнути свою "кришу" малому та середньому бізнесу. Також намагався пробитися до обласної ради через "блок Сосальдо" но на щастя не пройшов. Співпрацював з п......и (нецензурне слово) в сфері сільського господарства. Був призначений в Херсоні на посаду в так званому "міністерстві сільського хозяйства" (ким саме не з`ясовано) Також, має тісні стосунки с Репілевськими. Спонсорували хлопців з секції змішаних единоборств разом з Рижим та Репілевськими. Також, всім розповідав що може використовувати тих хлопців для вирішення різних питань( формат тітушні)»;

-протоколом огляду від 17.04.2023, з додатками до нього у вигляді скріншотів та оптичного диску, відповідно до якого об`єктом огляду є відкритий ресурс мережі Інтернет, за посиланням https://t.me/DN Kherson/4573. За вищевказаним посиланням встановлено наявність публікації в Телеграм-каналі «Херсон днем и ночью». У ході детального огляду публікації від 10 березня 2022 року, о 12 годині 57 хвилин, встановлено наступний її зміст :

« ! Черговий злив із лігва ворога. Кандидат в депутати від ПП «Блок Володимира Сальдо», зрадник із ОСОБА_24 з вересня минулого року перебуває на посаді заступника окупаційного міністерства сільського господарства та риболовства»;

-протоколом огляду від 08.05.2023, з додатками до нього у вигляді скріншотів та оптичного диску, відповідно до якого об`єктом огляду є відкритий ресурс мережі Інтернет, за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 . За вищевказаним посиланням встановлено наявність публікації в проросійському Телеграм-каналі «Минсельхоз Херсонской области». Вищезазначений розділ мережі Інтернет доступний для огляду необмеженому колу користувачів зазначеної мережі. У ході детального огляду вказаної публікації, що опублікована 06 травня 2023 року о 08 годині 33 хвилин, встановлено наступний її зміст:

« В преддверии 78-й годовщины Победы в Великой Отечественной войне публикуем стихотворение заместителя министра сельского хозяйства и рыболовства Херсонской области ОСОБА_25 «Ко Дню Победы». Далі розміщено вірш, викладений російською мовою, присвячений Дню Перемоги.

Крім того під час судового слідства було досліджено такі докази.

- постанову про оголошення розшуку ОСОБА_7 від 16.05.2023;

- ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.05.223 про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000039 від 17.01.2023 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України;

-повідомлення про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування опубліковано 25.05.2023 в газеті «Урядовий Кур`єр»;

-повідомлення про виклик ОСОБА_7 до Офісу Генерального прокурора для вручення письмово повідомлення про підозру та проведення слідчих дій за його участі як підозрюваного у даному кримінальному провадженні, які були розміщені на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора;

- витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000039 від 17.01.2023 за ч.5 ст. 111-1 КК України, який підтверджує факт внесення відомостей про початок проведення досудового розслідування з відповідною правовою кваліфікацією кримінального правопорушення .

Зміст даних документів не містить доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України. Однак, інформація, яка визначена у документах, свідчить про дотримання норм кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

У ході судового слідства суд дослідив всі докази, надані сторонами обвинувачення і захисту, із дотриманням принципу змагальності і свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

Судом досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме:

- копію паспорта, виданого Бериславським РВ УМВС України в Херсонській області від 16.10.1998 року, на ім`я ОСОБА_7 ;

- за даними КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР, ОСОБА_7 на обліку у лікарня-психіатра та нарколога не перебуває;

- за інформацією з Регіонального СЦ ГСЦ МВС в Херсонській області (філії ГСЦ МВС) у власності ОСОБА_7 перебуває автомобіль VOLKSWAGEN GOLF 1595 (2009), державний номер НОМЕР_2 ;

- виходячи з вимоги, ОСОБА_7 , є раніше не судимою особою.

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недопустимими.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідка, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Так, показання свідків в судовому засіданні були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки, які судом попереджались про кримінальну відповідальність, з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у інкримінованому йому злочині.

Судом визнається загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного провадження, що починаючи з 24.02.2022 Указом Президента України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено. Відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, тимчасово окупована Російською Федерацією територія України, є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Починаючи з 24.02.2022 до 11.11.2022 частина території Херсонської області та м.Херсон перебувало під окупацією РФ.

Судом враховано, що під адміністративно-господарськими функціями прийнято розуміти обов`язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпечення контролю за цими операціями тощо).

Під організаційно-розпорядчими функціями розуміється здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Також, з досліджених доказів судом встановлено, що громадян України ОСОБА_7 «наказом голови ради-міністрів голови уряду військово-цивільної адміністрації Херсонської області» ОСОБА_9 від 23.09.2022 №33-рп, призначений на посаду так званого «виконувача обов`язків заступника міністра сільського господарства та рибальства Херсонської області» на якій виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції. Вказане підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 був призначений на посаду «виконувача обов`язків заступника міністра сільського господарства та рибальства Херсонської області», що вказує на його освідченість та обізнаність, серед іншого і правову, спроможність орієнтуватися як у процесах, які відбуваються у державі та надати належну оцінку діям окупаційної влади, а саме в питанні зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Суд вважає, що обвинувачений усвідомлював факт окупації та агресії з боку РФ, створення окупаційною владою незаконних органів, зайняття посади у незаконному органі, створеному на тимчасово окупованій території в умовах війни здійснював свідомо, умисно, добровільно за власним волевиявленням.

В матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_7 вчиняючи вказані дії, діяв не добровільно, виконував покладені окупаційною владою обов`язки, перебуваючи на посаді незаконного органу, під безпосереднім психічним впливом або фізичним примусом, та такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала йому чи його охоронюваним законом правам або інших осіб, або суспільним інтересам чи інтересам держави тощо.

Також суд враховує і те, що обвинувачений ОСОБА_7 маючи достатній життєвий досвід та рівень знань не міг не розуміти незаконності вчинених ним дій та можливості завдання своїми умисними діями шкоди державі Україна, між тим, заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території України, обвинувачений не вживав, навпаки продовжує перебувати на тимчасово окупованій території України.

Будь-яких доказів стороною захисту, що обвинувачений діяв під примусом, впливом або у наслідок погроз, тощо, суду не надано. Саме по собі перебування та залишення обвинуваченого на окупованій території Херсонської області свідчить про його прихильність до окупаційної влади.

Всебічно вивчивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ як окремо, так їх сукупність у взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується належними та допустимими доказами, такими, що узгоджуються між собою, та доведена поза розумним сумнівом.

Ухвалюючи вирок, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, а саме в добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також при призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, вчиненим умисно, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 , слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень, в межах санкції ч.5 ст.111-1 КК України, у виді позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності з конфіскацією всього належного йому майна, оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що таке покарання є необхідним і достатнім для її виправлення, попередження нових злочинів.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.323,368,373-374,395 КПК України, ст. ст.12,50,65,111-1 КК України,суд,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, яка пов`язана з наданням публічних послуг, строком на 15 (п`ятнадцять) років, конфіскацією всього особистого майна, що належного йому на праві власності.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто з дня його фактичного затримання та взяття під варту.

Строк додаткового покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення права обіймати певні посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах, в органах, що надають публічні послуги рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , обраний ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.05.2023 року у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишити незмінним.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.05.2023 року на автомобіль VOLKSWAGEN GOLF 1595 (2009), державний номер НОМЕР_2 , та корпоративні права у вигляді 100 (ста) % статутного капіталу ТОВ «АГРОМАРКЕТ "ГЕРМЕС» (код ) у розмірі 10 000, 00 грн,залишити незмінним до приведення вироку до виконання в частині конфіскації всього належного ОСОБА_7 майна на користь держави.

Копію вироку, яка підлягає врученню обвинуваченому, вручити захиснику, відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1