Справа № 740/4767/24
Провадження № 1-кп/740/423/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

- прокурор ОСОБА_3 ,

- представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 ,

- обвинувачений ОСОБА_5 ,

- захисник ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінальне провадження № 0000531 від 13.07.2024,

за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Ніжині Чернігівської області, є громадянином України, має вищу освіту, одружений, має неповнолітню дитину (2013 року народження), працює майстром виробничого навчання в ДНЗ «Ніжинський професійно-аграрний ліцей Чернігівської області», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України,

установив:

19.06.2024 близько 13 год. 30 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на алеї по вул. Шевченка поблизу вул. Об`їжджої, біля стели на честь «1000 річчя Ніжина», виявив на дерев`яній лавці залишений мобільний телефон марки VIVO моделі V2111, який належить ОСОБА_7 . У подальшому ОСОБА_5 маючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який у подальшому неодноразово продовжувався, зокрема, з 05 год. 30 хв. 14 травня 2024 року строком на 90 діб (Указ Президента України від 5 лютого 2024 року № 49/2024), з метою особистого збагачення, з корисливого мотиву, таємно викрав мобільний телефон марки VIVO моделі V2111, який належить ОСОБА_7 , та з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 3203,20 грн.

Указаними діями ОСОБА_5 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість в обсязі обвинувачення, не оспорював обставини, викладені в обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Надав показання, що 19.06.2024 під час обідньої перерви він знаходиться біля стели на честь «1000 річчя Ніжина», що розташована по вул. Шевченка у м. Ніжині, їхав по алеї велосипедом та побачив на лавці мобільний телефон, зупинився, підняв, телефон був заблокований. Він спитав у дівчини, яка там сиділа, чи це її телефон, вона сказала, що не її, тому він вирішив забрати телефон із собою. Приїхав додому, чекав, що хтось зателефонує на телефон, але ніхто не телефонував, тому він витягнув з телефону сім-карту, вставив свою та почав ним користуватися близько півтора тижні. Не звертався відразу до поліції, бо думав, що власник телефону зателефонує. Куди поклав сім-карту, яка знаходилась в телефоні, не пам`ятає. Коли до нього приїхали працівники поліції, то відразу їм видав телефон. У потерпілого він попросив вибачення та надав грошову компенсацію. Відразу не відшкодував шкоду, оскільки потерпілий хотів обговорити це зі своєю сім`єю. Розкаявся і шкодував у вчиненому, засуджував свої дії.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 грудня 2024 року прийнято відмову цивільного позивача ОСОБА_7 від його цивільного позову до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, а провадження за цивільним позовом закрито.

У поданій до суду заяві потерпілий ОСОБА_7 просив розглянути справу без його участі та в разі винесення обвинувального вироку, просив призначити обвинуваченому ОСОБА_5 більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, а саме у виді штрафу.

Ураховуючи те, що учасниками судового провадження не оспорювалися фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, тому на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів у справі стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Оцінивши встановлені у справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , не встановлено.

Також при призначенні покарання суд ураховує відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він має вищу освіту, одружений, має неповнолітню дитину (2013 року народження), працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, має місце проживання та реєстрації, за яким характеризується посередньо, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Разом з цим суд ураховує ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, засудженні своїх дій, а також його поведінку після вчинення порушення, а саме відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК України.

Ураховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням відомостей про особу винного, зокрема, що він має вищу освіту, одружений, має неповнолітню дитину (2013 року народження), працевлаштований, раніше не судимий, а також зважаючи на позицію прокурора про можливість застосування ст. 69 КК України, та думку потерпілого, викладену в поданій до суду заяві, суд вважає, що наявні достатні підстави для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання.

За сукупністю вищенаведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_5 із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України більш м`яке покарання, не зазначене в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у виді штрафу.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_5 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому, жодного клопотання з цього приводу не заявлялося.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів становлять 1514,56 грн та підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 100, 124, ч. 3 ст. 349, ст. 369 - 371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок процесуальних витрат на залучення експерта для проведення експертизи.

Речові докази мобільний телефон марки Vivo Y21 4 GB RAM 64 GB ROM Metallic Blue залишити у володінні власника ОСОБА_7 .

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1