Справа № 638/114/25
Провадження № 1-кс/638/26/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2025 року м. Харків

Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції № 3 ГУ Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні за №0000008 від 02.01.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною четвертою статті 186 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

04.01.2024 до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції № 3 ГУ Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні за №0000008 від 02.01.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України. В обґрунтування клопотання посилається на те, що 02.01.2025 року приблизно о 12 год. 30 хв. ОСОБА_4 перебуваючи в трамваї № 20 на зупинці громадського транспорту «Урарту» на перехресті вул. Клочківської та вул. 23 Серпня в м. Харкові побачив раніше не відомого потерпілого ОСОБА_8 , який сидів на сидінні поблизу вхідний дверей трамваю та у нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна вчинене повторно в умовах воєнного стану. Підставою застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення - злочину, а також наявність ризиків, які діють достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

В обґрунтування свого клопотання слідчий посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що встановлено, ОСОБА_4 , діючи в період дії воєнного стану поширеного на території України, будучи обізнаним про Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України № 2102-IХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», вчинив кримінальне правопорушення-злочин при обставинах: 02.01.2025 року приблизно о 12 год. 30 хв. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи в трамваї № 20 на зупинці громадського транспорту «Урарту» на перехресті вул. Клочківської та вул. 23 Серпня в м. Харкові побачив раніше не відомого потерпілого ОСОБА_8 , який сидів на сидінні поблизу вхідний дверей трамваю та у нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна вчинене повторно в умовах воєнного стану. Так, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, будучи неодноразово судимий за майнові злочини на шлях виправлення та перевиховання не став, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер наслідків свого діяння і бажаючи їх настання перебуваючи за адресою: в трамваї № 20 на зупинці громадського транспорту «Урарту» на перехресті вул. Клочківській та 23 Серпня в м. Харкові вихопив з рук потерпілого ОСОБА_8 мобільний телефон Redmi Note 13 IMEI НОМЕР_1 вартістю зі слів потерпілого 8000 грн. Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, обернувши викрадене на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 8000 грн.

Таким чином, слідчий зазначає, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений частини четвертої статті 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Слідчий зазначає, що обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України, підтверджується показами потерпілого, показаннями свідка, протоколами огляду місяця події, постановою про визнання речовим доказом, протоколом огляду відеозаписів, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками тощо.

02.01.2025 ОСОБА_4 затримано в порядку статті 208 КПК України за вчинення кримінального правопорушення злочину передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України.

03.01.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

При цьому, на переконання прокурора та слідчого, застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 не може запобігти вказаним у клопотанні ризикам.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили задовольнити.

Підозрюваний та його захисник проти клопотання заперечували, просили застосувати більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 . Захисник зазначила, що усі ризики, зазначені прокурором, мають загальний характер, ґрунтуються на припущеннях.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши клопотання та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також надані стороною захисту докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно із частиною першою статті 133, пункту 9 частини другої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до частини третьої статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (частина п`ята статті 132 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу (частина перша статті 183 КПК України).

Кримінальним процесуальним кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої статті 177 КПК України.

Згідно статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами частини п`ятої статті 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Тобто суд зобов`язаний з`ясувати, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_4 міг вчинити інкримінований йому злочин, передбачений частиною четвертою статті 186 КК України. При цьому, варто зазначити, що остаточна оцінка та кваліфікація конкретних діянь здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Досліджені в судовому засіданні докази, а саме: протоколи пред`явлення для впізнання за фотознімками, допиту потерпілого (додаток до протоколу), свідка від 02.01.2025, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03.01.2025 та інші докази, зібрані у кримінальному провадженні, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України, за викладених у клопотанні обставин.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали та обставини вчинення злочину, суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування з розумною достатністю та вірогідністю існує пов`язаність підозрюваного з переховуванням та спотворенням будь-якої з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Надаючи оцінку наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 частини першої статті 177 КПК України, наявністю яких обґрунтоване клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає, що ризики, визначені пунктами 2 та 4 частини першої статті 177 КПК України, є обґрунтованими та доведеними, зокрема з урахуванням того, що місцезнаходження мобільного телефону Redmi Note 13 IMEI НОМЕР_1 не встановлено, і з додатку до протоколу допиту потерпілого вбачається, що останній періодично бачився із ОСОБА_4 на вокзалі.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Заява №17283/02) Європейський суд з прав людини щодо застосування пункту 3 статті 5 Конвенції вказав, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Becciev v.Moldova» (Бекчієв проти Молдови), пункт 59).

Європейський суд з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Зазначеному відповідають положення ст. 178 КПК України, якою передбачено, що слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином ризик переховування від правоохоронних органів та правосуддя недоведений у судовому засіданні, оскільки окрім тяжкості покарання, яким сторона обвинувачення обґрунтовує даний ризик, він не підтверджений жодним доказом, не доведено наявність низки інших релевативних факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, а доводи сторони обвинувачення спростовуються встановленими в судовому засіданні обставинами.

Слідчим не доведено ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки матеріали клопотання, окрім формального посилання сторони обвинуваченням на цю обставину, не містять жодного доказу, які би підтверджували дане твердження. На переконання слідчого судді, не може бути доказом схильності останнього до вчинення кримінальних правопорушень притягнення підозрюваного у минулому до кримінальної відповідальності вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 13.01.2020 (зі слів ОСОБА_4 , до матеріалів клопотання таких доказів не надано).

Враховуючи наявність у ОСОБА_4 соціальних зв`язків, а саме має місце реєстрації, матір, сестер, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід непов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт, який, на думку суду, зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків та запобігти настанню ризиків, передбачених пунктами 2, 4 частини першої статті 177 КПК України.

Враховуючи існування вищезазначених ризиків, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винним у злочині, у вчиненні якого підозрюється; враховуючи особу підозрюваного, суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому обирає для нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З урахуванням обрання запобіжного заходу, що не пов`язаний з тримання під вартою, суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного наступні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України, зокрема: прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання слідчому, прокурору свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Слідчий суддя наголошує, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 194, 196, 197 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши цілодобово залишати місце реєстрації: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці до 20 год. 41 хв. 02.03.2025.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України, а саме: прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися із зазначеного місця без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання слідчому, прокурору свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 06.01.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1