Справа № 347/1102/24
Провадження № 1-кп/347/123/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2025 р. м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 , (в режимі відеоконференції)

представника

потерпілої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів кримінальне провадження внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000013 від 17 січня 2024 року щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, пенсіонера, одруженого, з середньою освітою, на утриманні нікого немає, депутатом не обирався, раніше не судимий,

обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

Судом, визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 спричинив легке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_5 .

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

16.01.2024 року, близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи у коридорному приміщення, яке розташоване на п`ятому поверсі, п`яти поверхового житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де на той час перебувала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька даного будинку, де між ними на ґрунті особистих неприязних відносин відбувався конфлікт який супроводжувався образами у сторону один одного.

Надалі, ОСОБА_4 будучи на металевій драбині, яка веде на горище будинку, умисно не допускав туди ОСОБА_5 , яка намагалась піднятись по вказаній металевій драбині. Далі, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку та бажаючи настання негативних наслідків, у момент коли ОСОБА_5 перебувала між ним та металевою драбиною, умисно масою свого тіла притиснув ОСОБА_5 до металевої драбини.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у заподіянні ОСОБА_5 тілесних ушкоджень категорично заперечив. Ствердив, що 16.01.2024 року йому подзвонила сусідка з п`ятого поверху, і та повідомила, що відкритий люк на горище. Його дружина є головою ОСББ. Оскільки всі люки, підвали, допоміжні приміщенні в багатоквартирних будинках мають бути закриті, то ОСОБА_4 пішов взяв колодку, піднявся на п`ятий поверх, однак в цей час ОСОБА_5 спускалася низ. Але коли побачила ОСОБА_4 , вона одразу пішла за ним. ОСОБА_4 піднявся на верх, на горище, однак ОСОБА_5 крикнула, що там є майстер. ОСОБА_4 крикнув майстру, щоб він залишав все як є, та спускався вниз, оскільки він не має права там перебувати. Проте ОСОБА_5 почала кричати майстру, щоб той не виходив. ОСОБА_4 шнурками почав підтягувати люк, щоб закрити. Майстер почав підходити щоб спускатися, і ОСОБА_4 спустився вниз. Після того, як майстер спустився з драбини, ОСОБА_4 почав підніматись на драбину. Однак, ОСОБА_5 почала лізти попри нього. ОСОБА_4 заперечив що ОСОБА_7 була на драбині. Навпаки вона була з правого боку біля стіни. На драбині ОСОБА_4 був один. ОСОБА_5 намагалася зіштовхнути його з драбини, та відривала пальці від щаблів. ОСОБА_4 ствердив, що він просив дізнавача щоб провели слідчий експеримент із ним, однак йому відмовили. ОСОБА_4 категорично заперечив, жодних тілесних ушкоджень потерпілій не надавав. Навпаки, саме ОСОБА_5 вдарила його по голові, що аж кепка злетіла на четвертий поверх. ОСОБА_4 наголосив, жодного умислу в його діях, завдавати тілесних ушкоджень ОСОБА_5 не мав. Обвинувачений ствердив, що потерпіла сама могла отримати тілесні ушкодження, коли намагалась перешкодити йому піднятись на драбину. Заявлений до нього цивільний позов потерпілої категорично заперечив.

Суд критично оцінює позицію обвинуваченого, який заперечує свою причетність до вчинення даного кримінального правопорушення, оскільки вона не узгоджується з матеріалами цього кримінального провадження та спростовуються сукупністю наявних у справі доказів. При цьому, не визнання винуватості обвинуваченим, суд розцінює, як спосіб його захисту.

Проте пояснення обвинуваченого, суд сприймає як такі, що заслуговують на увагу, однак не беззаперечні за своєю суттю в цілому, та підлягають перевірці у розрізі такого.

Так, під час судового розгляду судом перевірялася як обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, так і версія сторони захисту, задля чого досліджувались не тільки показання обвинуваченого, надані ним безпосередньо у судовому засіданні, а й докази, що були подані суду стороною обвинувачення: показання свідків, документи, речові докази та висновки експертів.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні, надала суду показання, що 16.01.2024 року пішла на горище за місцем свого проживання, оскільки там були пошкоджені водозабірні баки. Горище було відкрите. В цей момент ОСОБА_5 побачила там обвинуваченого ОСОБА_4 , який був попереду. ОСОБА_4 заліз на драбину, однак в той момент на горищі вже був майстер, який ремонтував баки. Проте ОСОБА_4 почав кричати, щоб майстер звідти зліз. В цей момент ОСОБА_5 почала кричати обвинуваченому ОСОБА_4 щоб той зліз з драбини, оскільки їй потрібно було вийти до майтра на верх, на горище. В цей час ОСОБА_5 ввімкнула телефон, і знімала це на телефон. Однак ОСОБА_4 не давав їй вийти, питався хто така ОСОБА_5 . Потім ОСОБА_4 повністю зліз з драбини, а тому ОСОБА_5 почала підніматися по драбині на горище. Однак не встигла вона стати на другий щабель драбини, обвинувачений ОСОБА_8 вискочив на драбину, та почав затискати ОСОБА_5 своїм тілом, до правої сторони металевої драбини, та завдав гомілкою удар в щабель драбини. Оскільки ОСОБА_5 не зрозуміла, що відбувається, вона почала кричати, щоб обвинувачений її відпустив. Однак обвинувачений почав ще більше притискати ОСОБА_5 через що, в неї тріснула вена на руці. ОСОБА_5 намагалась вирватись, однак ОСОБА_4 затиснув її голову між щаблями драбини, що завдвало їй ще більше больових відчуттів. ОСОБА_5 почала ще більше кричати, і їй вдалось вирватись. Однак ОСОБА_4 притиснув її рукою до шиї, до стіни. ОСОБА_5 почала кричати, і на це прибіг сусід, і запитав ОСОБА_4 , що він робить. Тоді ОСОБА_4 відпустив потерпілу. Події відбувалися три-чотири хвилини. Після цього ОСОБА_5 викликала швидку допомогу. В цей же день ОСОБА_5 пішла в лікарню, щоб зняти побої. Однак побої в цей день всі непроявилися, і вона ще раз приходила в лікарню, щоб зняти побої, оскільки вони проявилися, на другий, а потім ще і на третій день.

Свідок ОСОБА_9 в суді надав показання, що проживає на четвертому поверсі, та є сусідом ОСОБА_5 . В той день 16.01.2024 року, він почув крик ОСОБА_5 . Відкрив двері, вийшов на п`ятий поверх, і побачив, як на металевій драбині на першому щаблі стоїть ОСОБА_5 , а поруч ОСОБА_4 . Свідок ствердив, що бачив, як ОСОБА_4 своїм тілом затиснув, в тому числі і коліном, потерпілу ОСОБА_5 . Свідок ствердив, що потерпіла дуже кричала, саме тому він почув крик, хоча перебував на четвертому поверсі. Коли свідок піднявся на сходову клітку п`ятого поверху, та запитав ОСОБА_4 що той робить, і щоб відпустив потерпілу. Тоді мабуть ОСОБА_4 зрозумів, що робить щось не то, і трохи послабив свою силу, і тоді ОСОБА_7 змогла спуститись на землю, і конфлікт було вичерпано. Також свідок ствердив, що бачив гематому на руці в ОСОБА_5 під час конфлікту, яка утворилася одразу. Наступного дня він бачив, що у ОСОБА_5 гематому на нозі, і ОСОБА_5 скаржилася, що її боліла голова.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні в судовому засіданні надав суду показання, взимку 2025 року, потерпіла попросила щоб свідок допоміг їй, оскільки на горищі протікає вода, і затоплює сусідів. Коли свідок приїхав, піднявся на горище, оглянув бак, бо він був обтянутий ватою, розпакував його, і коли хотів спуститися за інструментами, які знаходились в машині, то хтось закрив люк. Потерпіла теж була на горищі. Тоді потерпіла ОСОБА_11 подзвонила до своєї дочки, дочка подзвонила ОСОБА_12 (свідок ОСОБА_9 ), і тоді він відчинив люк. Тоді свідок ОСОБА_10 спустився вниз, взяв інструменти з машини, і знову піднявся на горище. Коли свідок здійснював ремонтні роботи на горищі, то почув крики, зокрема ОСОБА_4 який кричав щоб він вийшов з горища. В подальшому через декілька хвилин, свідок побачив як ОСОБА_4 був на драбині, і між ним та потерпілою була сутичка. Потерпіла не пускала ОСОБА_4 на горище, та пояснювала йому, що майстру потрібно було закінчити роботу. Люк на горище був відкритий, і свідок коли підійшов ближче до люка, щоб спуститися в низ, то побачив як обвинувачений ОСОБА_4 притиснув ОСОБА_5 до драбини, до сходів. Коли приїхала карета швидкої медичної допомоги, то свідок бачив ушкодження на руці ОСОБА_5 , і її оглядали лікарі. Конфлікт було вичерпано тим, що піднявся свідок ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_13 (якого було допитано за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_4 ) надав суду показання, що здійснював досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні як дізнавач. Свідок ствердив що, здійснював допит потерпілої ОСОБА_5 , як потерпілою, та при оформленні протоколу допиту потерпілої, ним було описано в протоколі надані потерпілою показання, в тому числі і щодо того, яким чином, та хто, завдав їй тілесних ушкоджень. Потерпілу було повідомлено про надання завідомо неправдивих показань. За результатами допиту потерпілої, було постановлено провести судово-медичну експертизу на вирішення якої поставлено питання. Свідок ОСОБА_13 ствердив, що у справі було проведено дві експертизи. Першу було постановлено провести до початку допиту потерпілої. А другу, додаткову експертизу, вже за результатами наданих потерпілою показань, оскільки було встановлено нововиявлені обставини, зокрема який механізм спричинення тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_14 , яка є дружиною обвинуваченого ОСОБА_4 в суді надала показання, що 16.01.2024 року близько 12 год. вона піднімалася на п`ятий поверх та помітила, що горище відкрите. Оскільки вона є керівником ОСББ, і всі ключі від горища, та інших допоміжних приміщень, знаходяться в неї, то вона повернувшись додому попросила чоловіка піти і подивитися, що відбувається, оскільки горище відкрите, при цьому ключ від горища свідок нікому не надавала. Коли чоловік вийшов з квартири, вона набрала 102, повідомила хто вона є, і попросила приїхати перевірити ситуацію, оскільки горище відкрите, і хто там є, вона як керівник ОСББ не знає. Телефонну розмову вона розпочала вдома, а завершувала вже коли піднімалася по сходах. Коли свідок піднялася з четвертого на п`ятий поверх, свідок підняла голову вверх і побачила, що її чоловік знаходився на третій сходинці металевої драбини. На перилах стояла ОСОБА_5 . Побачивши свідка ОСОБА_5 різко зіскочила в низ, та почала кричати, що її побили і в неї є синці. Свідок ствердила, що її чоловік фізично не міг побити ОСОБА_5 оскільки він обома руками тримався за драбину. Через пару хвилин після того, як свідок піднялася на п`ятий поверх, приїхали працівники поліції.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_14 , оскільки вона є дружиною обвинуваченого і вважає, що її показання надані з метою допомогти ОСОБА_4 уникнути відповідальності.

Незважаючи на невизнання своєї вини, крім пояснень потерпілої, та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_10 винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення також підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

- постановою про залучення особи до провадження як потерпілого від 20 січня 2024 року (а.с.137);

- даними протоколу та відеозаписами проведення слідчого експерименту від 30.04.2024 року, за участю потерпілої ОСОБА_5 , за змістом якого потерпіла показувала, як вона піднімалася металевою драбиною до горища, а позаду неї піднімався ОСОБА_4 і масою свого тіла почав притискати потерпілу до драбини, спричинивши їй тілесні ушкодження (а.с.138-142);

- копією ухвали слідчого судді про надання дозволу на тимчасовий доступ до документів, які перебувають у володінні КНП «Косівська ЦРЛ» щодо перебування на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні ОСОБА_5 в період часу з 16.01.2024 року по 22.01.2924 року (а.с.143);

- даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 01.02.2024 року, відповідно до яких були вилучені на підставі ухвали слідчого судді ренген знімок на ім`я ОСОБА_5 , копія журналу реєстрації амбулаторних хворих за 2024 рік та догоспітальний клінічний протокол хворого № 351 на ім`я ОСОБА_5 . Так, згідно копії догоспітального клінічного протоколу хворого № 351, ОСОБА_5 16.01.2024 року о 18:00 самостійно звернулася на приймальне відділення зі скаргами на головні болі, головокружіння, болі у ділянці лівої кисті та лівої гомілки, болі в шиї. При огляді відмічається підшкірна забійна гематома тім`яної ділянки голови зліва, забійна гематома лівої кисті, забійна гематома с/з лівої гомілки по передній поверхні. Встановлено діагноз: забійна гематома тім`яної ділянки голови зліва, забійна гематома лівої кисті по тильній поверхні, забійна гематома с/з лівої гомілки по передній поверхні (а.с.144-148);

- даними постанови про визнання речей і документів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів дізнання від 02.02.2024 року, відповідно до яких рентген знімок на ім`я ОСОБА_5 , копія журналу реєстрації амбулаторних хворих за 2024 рік та догоспітальний клінічний протокол хворого № 351 на ім`я ОСОБА_5 визнано речовими доказами (а.с.149);

- даними постанови про призначення судово-медичної експертизи від 20.01.2024 року (а.с.150);

- висновком експерта №7 від 08.02.2024 року, яким встановлено, що у ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців правого плеча, правого та лівого стегна, лівої та правої гомілки, чола лівої кисті, які утворилися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути кулаки рук та носки ніг та інші тупі предмети, можуть відповідати терміну вказаному обстежуваною і відносяться до легких тілесних ушкоджень. При цьому, експертом стверджено, що для спричинення вище описаних тілесних ушкоджень було нанесено не менше восьми ударів (а.с. 152-153);

- даними постанови про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 11.03.2024 року (а.с.155);

- висновком експерта №28/7 від 12.03.2024 року, яким встановлено, що у ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців правого плеча, правого та лівого стегна, лівої та правої гомілки, чола, лівої кисті, які утворилися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути кулаки рук та госки ніг, а також при неодноразовому натисканні масою тіла іншої особи до металевої конструкції (драбина), можуть відповідати терміну вказаному обстежуваною і відносяться до легких тілесних ушкоджень. При цьому, експертом стверджено, що вищеописані тілесні ушкодження не могли утворитись при разовому падінні з висоти власного росту. (а.с. 156-157);

- даними протоколу огляду від 22.01.2024 року диску DVD-R із відеозаписами з камери мобільного телефону потерпілої ОСОБА_5 , які вона здійснювала під час словесного конфлікту у приміщенні коридору 5-ти поверхового будинку, що в АДРЕСА_2 (а.с.160-162);

- даними постанови про визнання речей і документів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів дізнання від 22.01.2024 року, відповідно до яких визнано речовим доказом оптичний диск формату DVD-R із наявними на ньому відеозаписами (а.с.163).

За клопотанням потерпілої ОСОБА_5 до матеріалів справи долучено наступні докази: копію протоколу № 703 від 26.04.2024 року дуплексного сканування магістральних судин голови та шиї, копію реоенцефалографії, копію протоколу обстеження (Дослідження ЕЕГ), копії лікарського обстеження у лікаря невропатолога від 18.09.2024 року та 27.09.2024 року (а.с.128-130, 133-134). Також потерпілою надано DVD диск, (а.с. 66), однак жодних файлів в ньому не міститься.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального проступку, винуватість обвинуваченого та інші обставини визначені у ст. 91 КПК України, зібрані вони у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Сукупність зібраних доказів вказує на доведеність того, що ОСОБА_4 16 січня 2024 року, умисно на ґрунті неприязних відносин наніс потерпілій ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Що стосується клопотання ОСОБА_4 про визнання висновку експерта №28/7 недійсним (а.с.106) то зазначає наступне.

Відповідно до ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права. Слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо: встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Згідно з пунктом 1.2.14 «Інструкції про призначення та проведення судових екстаз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» 08.10.1998 № 53/5, з подальшими змінами та доповненнями, експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи.

Додатковою, зокрема, є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріали (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи.

Покликаючись на недопустимість висновку додаткової судово-медичної експертизи 28/7 обвинувачений ОСОБА_4 стверджував, що дізнавачем ніяких нових даних, які були б невідомі при проведенні первинної експертизи надано не було.

Однак, такі твердження обвинуваченого є неспроможними, з огляду на той факт, що додаткова експертиза проводиться у двох випадках: коли потрібно провести додаткові дослідження, або дослідити додаткові матеріали. В даному випадку, допитаний в судовому засіданні як свідок дізнавач ОСОБА_13 ствердив, що первинна експертиза була проведена без проведення допиту потерпілої, а додаткова була проведена уже після допиту потерпілої, яка в своїх поясненнях надала інформацію, щодо можливого механізму спричинення їй тілесних ушкоджень. У зв`язку з отриманням додаткових даних, дізнавачем і було призначено експертизу.

Крім того, у обох висновках експертів міститься аналогічна інформація про те, що у ОСОБА_5 було виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, і відповідають терміну вказаному обстежуваною.

Крім того, факт отримання потерпілою ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, також підтвердили свідки ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 які були на місці події. Обоє свідків бачили ушкодження руки потерпілої ОСОБА_5 , її огляд лікарями КШМД.

На переконання суду, достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд їх прийняв.

Також, суд висновки визнає належними і допустимими доказами висновки експертиз, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та учасниками судового провадження не доведено.

Підстав для визнання письмових доказів, наданих стороною обвинувачення суд не вбачає.

Щодо заперечень на обвинувальний акт (а.с.95), то суд зазначає, що в підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 жодних клопотань про повернення обвинувального акту не заявляв. Натомість після підготовчого судового зсідання, через канцелярію суду, ОСОБА_4 подав письмове заперечення на обвинувальний акт. У вказаному клопотання ОСОБА_4 ствердив, що обвинувальний акт був йому вручений дізнавачем, а не прокурором. Крім того, ОСОБА_4 стверджує про недотримання норм ст. 290 КПК України щодо вручення матеріалів дізнання, та не погоджується з питаннями які були поставлені дізнавачем на проведення судово-медичної експертизи.

Щодо доводів клопотання, то суд зауважує, що до обвинувального акту додана розписка обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він отримав обвинувальний акт, з реєстром матеріалів, та матеріали дізнання у кримінальному провадженні (а.с.7). Вказана розписка написана власноруч ОСОБА_4 14.05.2025 року, про, що міститься його підпис. Будь яких зауважень, та клопотань по даному факту у нього не було. А відтак доводи клопотання в цій частині є неспроможними.

Покликання обвинуваченого на те, що дізнавач самостійно визначав питання при призначенні судово-медичної експертизи, то суд зауважує, що відповідно до ст. 40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень. Аналогічний висновок зроблено Третьою судовою палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 9 вересня 2024 року у справі №484/2504/21.

Суд також зауважує, що обвинуваченому в ході розгляді справи, неодноразово наголошувалось право мати захисника, однак обвинувачений ОСОБА_4 категорично відмовся. Судовий захист здійснював самостійно.

Отже, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 125 КК України як спричинення легких тілесних ушкоджень.

Щодо призначення покарання.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 , суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети покарання, якою є не лише кара, а й виправлення особи і запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, що заснована на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу винуватого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушеннявідповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який проживає у житловому будинку разом із своїєю дружиною, перебуває у неприязних стосунках із потерпілою через доступ до спільного горища. За час проживання в місті зарекомендував себе з позитивної сторони, скарг на його поведінку не надходило, з сусідами перебуває у добрих відносинах. ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 отримує пенсію за віком. Знятий з військового обліку по досягненню граничного віку.

Обставин, що пом`якшують покарання, передбачені ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, при призначенні покарання ОСОБА_4 , дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке являється кримінальним проступком, фактичні обставини справи, наслідки кримінального правопорушення, спосіб вчинення, мотиви, форму вини, обстановку вчинення проступку, особу обвинуваченого, його характеристику за місцем проживання, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, та з урахуванням вимог ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 призначити покарання у виді штрафу в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинений ним проступок.

Щодо цивільного позову.

Щодо відшкодування матеріальної коди.

Вирішуючи цивільний потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 26 986, 81 грн. та моральної шкоди в розмірі 80 000,00 грн. заподіяної ОСОБА_5 внаслідок умисного легкого тілесного ушкодження, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Згідно положень частини 2 зазначеної статті шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 1 статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За частиною 5 статті 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи.

В пункті 7 частини 1 статті 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

В цивільному позові ОСОБА_5 просила відшкодувати їй завдану матеріальну шкоду на суму 17 868 гривень, в той же час в прохальній частині позовної заяви просила відшкодування матеріальну шкоду в розмірі 26 986, 81 гривню.

На підтвердження відшкодування матеріальної шкоди, ОСОБА_5 в позовній заяві зазначила що надає письмові докази, при цьому, в чому саме полягала завдана їй матеріальна шкода ОСОБА_5 не зазначила. До цивільного позову ОСОБА_7 надано письмові докази (а.с. 26-62) які підтверджують, що потерпіла ОСОБА_5 здійснювала бронювання та купівлю квитків (авіаквитків, та квитків на автобус) із зазначенням пунктів сполучення. Частина вказаних доказів є на іноземній мові. Відповідно до ч. 1 статті 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова. Офіційне тлумачення даної норми дане рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 51 народного депутата України про офіційне тлумачення положень статті 10 Конституції України щодо застосування державної мови органами державної влади, органами місцевого самоврядування та використання її у навчальному процесі в навчальних закладах України (справа про застосування української мови) 14 грудня 1999 року N 10-рп/99 Справа N 1-6/99.

Зокрема КС України зазначив "..Публічними сферами, в яких застосовується державна мова, охоплюються насамперед сфери здійснення повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, іншими державними органами та органами місцевого самоврядування (мова роботи, актів, діловодства і документації, мова взаємовідносин цих органів тощо)…. Зокрема, відповідно до чинних законів питання застосування української мови визначено щодо розгляду звернень громадян; діяльності Збройних Сил України та Національної гвардії України; видання друкованої продукції, призначеної для службового та ужиткового користування, що розповсюджується через державні підприємства, установи і організації (бланки, форми, квитанції, квитки, посвідчення, дипломи тощо); висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації; оформлення митних документів тощо…".

Основні вимоги до доказів, на підставі яких суд розглядає справи визначені параграфом 1 глави 5 ЦПК України.

Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Докази мають бути належними, допустимими, достатніми і достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Отже оцінюючи надані потерпілою-цивільним позивачем ОСОБА_5 письмові докази, суд звертає увагу, що частина їх на іноземній мові, а відтак вони не перекладені українською мовою, тому не відповідають вимогам, що пред`явлені до доказів ЦПК України. Крім того, суд звертає увагу, що надані потерпілою авіаквитки, придбані в період 2023 року, і жодним чином не відносять до події кримінального правопорушення, яке відбулося 16.01.2024 року.

Також потерпілою ОСОБА_5 долучено копії медичних документів (а.с. 63-64; 128-134), однак оцінюючи вказані докази, суд зауважує, що в них міститься інформація про стан здоров`я ОСОБА_5 . Жодних інших доказів, як то проходження медичного обстеження, його вартість, кількість та вартість придбаних ліків, тощо, письмові докази надані ОСОБА_5 не містять. А відтак, вимога про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення жодним чином не підтверджена, як і не зазначено в чому ж саме полягали завдані ОСОБА_5 матеріальні збитки, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Частина 1 статті 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandali v. theUnitedKingdom) від 28.05.1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Як установлено частиною 3 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому, в роз`ясненнях, що містяться у пунктах 3, 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

У відповідності з частиною четвертою статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

У роз`ясненнях, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

В даному випадку, враховуючи обставини справи, а також те, що внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень ОСОБА_5 пережила емоційний стрес, психологічний дискомфорт, душевні страждання, тривогу, її життя зазнало негативних змін, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 8 000 гривень.

Такі висновки суду в частині визначення розміру стягнутої моральної шкоди, повністю узгоджуються із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду (постанова від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц), відповідно до якої розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Щодо інших питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 під час судового розгляду не обирався, підстави для його обрання відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 100, 124, 368, 371, 373, 374, ч.5 ст. 615 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 8 000 (вісім) тисяч гривень завданої моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог цивільного позову відмовити.

Речові докази:

- оптичний диск формату DVD-R із відеозаписом, який зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- медичну документацію вилучену з КНП «Косівська ЦРЛ» на ім`я ОСОБА_5 , яка зберігається при матеріалах кримінального провадження - повернути в КНП «Косівська ЦРЛ».

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1