Справа № 308/3940/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання слідчого в ОВС 2 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області підполковника юстиції ОСОБА_3 , розглянувши матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 від 14.01.2025 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий в ОВС 2 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області підполковник юстиції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням про арешт майна, в якому просить накласти арешт на мобільний телефон (термінал) марки «Xiaomi Redmi 7», ІMEI1: НОМЕР_1 (у якому використовується мобільний номер НОМЕР_2 ) та IMEI2 НОМЕР_3 (у якому використовується мобільний номер НОМЕР_4 ), а також ноутбук марки «DELL» модель Latitude E6400 із номером J7SYHSJ 418-307-653-63.

Слідчий в судове засідання не з`явився, в матеріалах клопотання міститься заява в якій просить розглядати клопотання без його участі.

Клопотання обґрунтовано тим, що громадянин України ОСОБА_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання, будучи зареєстрованим в соціально орієнтованій мережі «Facebook» під ніком « ОСОБА_5 », в період з березня 2022 по липень 2023 року поширив ряд публікацій, у яких міститься виправдовування та заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

У відповідності до висновку судово-лінгвістичної експертизи № 2 від 12.02.2025, у публікаціях та відеоматеріалах, поширених ОСОБА_4 05.03.2022, 01.02.2023 та 16.07.2023 в соціально-орієнтованій мережі «Facebook» під ніком « ОСОБА_5 » міститься виправдовування та заперечення збройної агресії російської федерації проти України.

Згідно з відповіддю Ужгородського РВ (з дислокацією у м. Перечин) УСБУ в Закарпатській області на доручення слідчого, в ході проведення оперативно-розшукових заходів отримано достовірну інформацію про те, що до вчинення даного злочину причетний гр. України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Тисянка Ужгородського району Закарпатської області, зареєстрований та проживаючий адресою: АДРЕСА_1 .

27 березня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого слідчим вилучено наступні предмети:

-мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 7», ІMEI1: НОМЕР_1 (у якому використовується мобільний номер НОМЕР_2 ) та IMEI2 НОМЕР_3 (у якому використовується мобільний номер НОМЕР_4 );

-ноутбук марки «DELL» модель Latitude E6400 із номером J7SYHSJ 418-307-653-63;

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В ході детального огляду мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 7», ІMEI1: НОМЕР_1 (у якому використовується мобільний номер НОМЕР_2 ) та IMEI2 НОМЕР_3 (у якому використовується мобільний номер НОМЕР_4 ), а також ноутбуку марки «DELL» модель Latitude E6400 із номером J7SYHSJ 418-307-653-63, вилученого у громадянина ОСОБА_4 , які з його слів належать йому особисто і використовується ним, підтверджено факт використання їх останнім як засобу вчинення злочину, а саме, для поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування та заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Саме тому, на даний час, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що вилучені в ході обшуку по місцю проживання громадянина ОСОБА_4 мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 7», ІMEI1: НОМЕР_1 (у якому використовується мобільний номер НОМЕР_2 ) та IMEI2 НОМЕР_3 (у якому використовується мобільний номер НОМЕР_4 ), а також ноутбук марки «DELL» модель Latitude E6400 із номером J7SYHSJ 418-307-653-63, містять ознаки речового доказу, як визначено ч. 1 ст. 98 КПК України і може бути використаний як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

27.03.2025, вказані вище мобільний телефон та ноутбук постановою слідчого визнані як речовий доказ та приєднані до матеріалів кримінального провадження.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Окрім цього, відповідно до кримінального процесуального закону арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (ч. 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При цьому речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Варто звернути увагу, що згідно з п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається, якщо слідчий, прокурор доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Водночас відповідно до ч. 4 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт на вказане вище майно негативно вплине на кримінальне провадження, унеможливить встановлення всіх важливих обставин подій вчиненого кримінального правопорушення, а також може призвести до їх втрати, пошкодження чи їх приховування від органу досудового розслідування, що сприятиме та уникнення осіб, винних у вчиненні кримінального правопорушення.

Зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, тобто є тимчасово вилученим майном.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Речовими доказами, відповідно до ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів клопотання досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, з`ясувавши обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту з потребами кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям речового доказу, таке є предметом кримінального правопорушення, на такому майні збереглися сліди злочину, та слідчий довів можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні. Завданням арешту майна у даному кримінальному провадженні є забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості їх використання, перетворення, передачі, відчуження, оскільки існують відповідні ризики. Потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження використання, перетворення, передачі, відчуження майна, інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

Слідчий суддя вважає, що вилучені предмети містять ознаки передбачені ч. 1 ст. 98 КПК України та враховуючи, що вище вказані предмети свідчать про можливе вчинення злочину, зберегли на собі сліди злочинної діяльності, у той же час можуть бути предметом кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, а отже, у відповідності до ч..2 ст. 170 КПК України, вони підлягають арешту.

При цьому, слідчим суддею враховано, що відповідно до положень ч. 2 статті 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, після проведення певних процесуальних та слідчих дій, буде встановлена належність або неналежність вилученого майна до обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженню, що не позбавляє права зацікавлених осіб ставити питання про скасування арешту в порядку статті 174 КПК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, щодо задоволення вимог клопотання, а саме накладення арешту на мобільний телефон (термінал) марки «Xiaomi Redmi 7», ІMEI1: НОМЕР_1 (у якому використовується мобільний номер НОМЕР_2 ) та IMEI2 НОМЕР_3 (у якому використовується мобільний номер НОМЕР_4 ), а також ноутбук марки «DELL» модель Latitude E6400 із номером J7SYHSJ 418-307-653-63.

Керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно вилучене в ході обшуку по місцю проживання громадянина ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон (термінал) марки «Xiaomi Redmi 7», ІMEI1: НОМЕР_1 (у якому використовується мобільний номер НОМЕР_2 ) та IMEI2 НОМЕР_3 (у якому використовується мобільний номер НОМЕР_4 ), а також ноутбук марки «DELL» модель Latitude E6400 із номером J7SYHSJ 418-307-653-63.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1