Справа №478/108/25 пров. №1-в/478/42/2025
У х в а л а
І м е н е м У к р а ї н и
10 лютого 2025 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду с-ще Казанка подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироків щодо засудженого ОСОБА_4 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX,
До Казанківського районного суду Миколаївської області надійшло подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироків щодо ОСОБА_4 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».
Подання обґрунтоване тим, що у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» відбуває покарання ОСОБА_4 засуджений: 1) 27.06.2019 року вироком Баштанського районного суду Миколаївської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з застосуванням ст.75, ст.76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 2 роки; 2) 14.11.2019 року вироком Баштанського районного суду Миколаївської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з застосуванням ст.75, ст.76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 2 роки; 3) 19.05.2021 року вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяць.
Однак, 09.08.2024 року набрав чинності Закон №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Цим законом внесені зміни до ст.51 КУпАП, згідно з якими викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Адміністрація ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» посилаючись на те, що відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, який скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання, але судимість не знято і не погашено, просить вирішити питання щодо приведення вироків відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність до вимог Закону України №3886-IX.
Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)», та засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, надали суду письмові заяви про розгляд подання в їх відсутності, просили задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні подання підтримав, просив задовольнити.
Суд, вивчивши подання та перевіривши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Згідно із ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Пунктом 2 ч.2 ст.539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Частинами 2 і 3 ст.74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч.1 ст.72 цього Кодексу.
Судом встановлено, що вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 27.06.2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.1 і п.2 ч.1 ст.76КК України.
Вирок набрав законної сили 30.07.2019 року.

Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 14.11.2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 27.06.2019 року (справа №468/690/19-к) остаточно до відбуття 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.1 і п.2 ч.1 ст.76КК України.

Вирок набрав законної сили 18.12.2019 року.

Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 19.05.2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 14.11.2019 року, призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати після набрання вироком законної сили з моменту затримання.

Вирок набрав законної сили 22.06.2021 року.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон №3886-ІХ).

Цим Законом ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» №2629-VIII від 23 листопада 2018 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року у розмірі 1921 грн, а отже сума соціальної пільги становить 960 грн 50 коп., тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян в даному випадку складають 1921 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №294-IX від 14 листопада 2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року у розмірі 2102 грн, а отже сума соціальної пільги становить 1051 грн, тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян в даному випадку складають 2102 грн.

Таким чином, згідно з Законом №3886-ХІ, кримінальна відповідальність настає за таємне викрадення чужого майна вартістю понад 1921 грн, вчинене у 2019 році, та вартістю понад 2102 грн, вчинене у 2020 році.

Відповідно до вироку Баштанського районного суду Миколаївської області від 27.06.2019 року ОСОБА_4 : здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб, 26 лютого 2019 року заподіявши потерпілому майнову шкоду в розмірі 1687 грн 50 коп.; здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення, 18 березня 2019 року заподіявши потерпілому майнову шкоду в розмірі 1100 грн.

Таким чином, станом на день розгляду подання, вчинені ОСОБА_4 26 лютого 2019 року та 18 березня 2019 року правопорушення кваліфікуються як дрібне викрадення чужого майна і відносяться до адміністративних правопорушень, за що відповідальність передбачена ст.51 КУпАП.

Згідно вироку Баштанського районного суду Миколаївської області від 14.11.2019 року ОСОБА_4 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб, 15 березня 2019 року заподіявши потерпілому майнову шкоду в розмірі 675 грн.

Таким чином, станом на день розгляду подання, вчинене ОСОБА_4 15 березня 2019 року правопорушення кваліфікуються як дрібне викрадення чужого майна і відносяться до адміністративних правопорушень, за що відповідальність передбачена ст.51 КУпАП.

Відповідно до вироку Новоодеського районного суду Миколаївської області від 19.05.2021 року ОСОБА_4 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у інше приміщення 09 квітня 2020 року викравши майна вартістю 4201 грн 76 коп., що перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, та дії ОСОБА_4 утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, як на день ухвалення вироку, так і на день розгляду цього подання.

Відповідно до ч.3 ст.3, ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння.

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України)

Таким чином, з наведеного вбачається, що, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи часткову декриміналізацію діянь, вчинених засудженим, введену новим Законом, на підставі ч.2 ст.74 КК України, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного йому вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 27.06.2019 року за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та від покарання, призначеного йому вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 14.11.2019 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

За таких обставин, враховуючи, що суд саме звільняє засудженого від відбування покарання відповідно до ч.2 ст.74 КК України і не має повноважень змінювати вирок на стадії його виконання, у суду відсутні підстави для звільнення ОСОБА_4 від покарання за вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 19.05.2021 року за епізодом крадіжки вчиненої 09 квітня 2020 року, так як на день розгляду подання відповідає цій правовій кваліфікації, тому суд не знаходить підстав для звільнення засудженого від відбування покарання, призначеного вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 19.05.2021 року за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.74 КК України.

Керуючись ст. ст.5, 74 КК України, ст.537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд

П о с т а н о в и в:

Подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироків щодо засудженого ОСОБА_4 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886, - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 на підставі ч.2 ст.74 КК України від покарання, призначеного йому вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 27.06.2019 року за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 на підставі ч.2 ст.74 КК України від покарання, призначеного йому вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 14.11.2019 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

ОСОБА_4 вважати засудженим за вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 19.05.2021 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 12.08.2021 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1