Справа № 203/6957/24
Провадження № 1-кп/0203/1356/2024
В И Р О К

іменем України

06 грудня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000497 від 25.11.2024 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новов`язівське Юр`ївського району Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 24.11.2024 близько 04 години 00 хвилин (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), проходячи поблизу будинку АДРЕСА_3 , побачив легковий автомобіль марки «ВАЗ 21043» зеленого кольору, 2004 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , який відповідно до довіреності (в порядку передоручення на право розпорядження автомобілем), зареєстрованої в Єдиному реєстрі довіреностей № 851 від 12.11.2021 року, належить ОСОБА_5 , але фактично перебуває у володінні ОСОБА_8 .

В цей час у ОСОБА_6 раптово виник кримінально-протиправний намір, спрямований на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «ВАЗ 21043», реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , який він визначив як об`єкт свого кримінально - протиправного посягання.

Так, знаходячись у вказаному місці та час, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння легковим автомобілем марки «ВАЗ 21043» зеленого кольору, 2004 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 підійшов до вказаного автомобілю, шляхом вільного доступу відчинив передні пасажирські двері, після чого, проник до салону автомобілю.

Перебуваючи всередині автомобіля, ОСОБА_6 пересів на водійське місце, пошкодив своїми руками замок запалювання та за допомогою з`єднання електричних дротів, привів у дію двигун легкового автомобілю марки «ВАЗ 21043», реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , таким чином встановивши контроль над ним, та рухаючись на транспортному засобі з місця його первинного знаходження перемістив за власним розсудом, а в подальшому, розпорядившись викраденим легковим автомобілем марки «ВАЗ 21043», реєстраційний державний номер НОМЕР_1 на власний розсуд, тим самим спричинив ОСОБА_5 майнову шкоду в сумі 55367 гривень 86 копійок.

За таких обставин дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч.1 ст.289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом.

29 листопада 2024 року між прокурором та обвинуваченим за участю захисника ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою ОСОБА_6 добровільно без примусу та тиску, беззастережно та в повному обсязі визнав свою винуватість в обсязі пред`явленого йому обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Сторони в угоді погодили покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Угодою сторін передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому судом в судовому засіданні.

В підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав укладену сторонами угоду та просив її затвердити, призначивши обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, а також пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості судом, дав згоду на застосування узгодженого сторонами провадження покарання.

Захисник обвинуваченого -адвокат ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні зазначила, що угода підписувалась у її присутності, порушень вимог процесуального закону при її укладанні не було, згода обвинуваченого на укладення угоди про визнання винуватості була добровільною, а тому також просила затвердити угоду про визнання винуватості.

Потерпілий в судовому засіданні надав згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вважав можливим призначити обвинуваченому узгоджене покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

При цьому, судом перевірено, що ОСОБА_6 цілком розуміє роз`яснені права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення та вид покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити в порядку статті 100 КПК України.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в даному кримінальному провадженні.

Зважаючи на призначене судом покарання, а також, враховуючи положення ст.377 КПК України, суд вважає, що запобіжний захід щодо обвинуваченого до вступу вироку в законну силу необхідно змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти негайно в залі суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.314, 368,370,373, 374, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29 листопада 2024 року між прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 , за участю захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №10000497 від 25.11.2024 року.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання зі встановленням іспитового строку 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, поклавши на нього обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що в разі невиконання перерахованих обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 з-під варти негайно в залі суду.

Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 06 грудня 2024 року.

Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк перебування під вартою з дня його фактичного затримання, тобто з 25 листопада 2024 року по 06 грудня 2024 року включно.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення судової трасологічної експертизи за спеціальністю 4.6 «Дактилоскопічні дослідження» №СЕ-19/104-24/48146-Д від 27.11.2024 в сумі 1591 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна) гривня 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19/104-24/48198-АВ від 28.11.2024 в сумі 1591 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна) гривня 80 копійок.

Речові докази:

-легковий автомобіль марки «ВАЗ 21043» зеленого кольору, 2004 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , який відповідно до довіреності (в порядку передоручення на право розпорядження автомобілем), зареєстрованої в Єдиному реєстрі довіреностей № 851 від 12.11.2021 року, належить ОСОБА_5 , ключі запалювання, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , передані на зберігання ОСОБА_5 - залишити за належністю;

-чохол з переднього пасажирського сидіння, запакований в спецпакет № PSP 3386583, чохол з переднього водійського сидіння, запакований в спецпакет № PSP 3223914, які зберігаються в камері зберігання речових доказів ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області, - повернути за належністю;

- 3 сліди папілярних візерунків на 3 л/с, запаковані в паперовий конверт, 3 змиви на 3 марлевих тампонах, запаковані в паперовий конверт, які зберігаються в камері зберігання речових доказів ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області, - знищити.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його оголошення негайно вручається засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1