Провадження № 1-кп/361/1186/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2024 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Броварської окружної прокуратури Київської обалсті ОСОБА_7 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001843 від 26.07.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

18.12.2024 прокурор звернувся до суду з клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, яке обґрунтовано наступним.

ОСОБА_4 обвинувачується у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обставини, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України підтверджуються матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.07.2024 підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.09.2024 включно. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.09.2024 підозрюваному ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26.10.2024 включно. Враховуючи, що строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 26.10.2024, а завершити судовий розгляд за обвинувальним актом в межах цього строку неможливо, виникла необхідність звернутися до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого. Під час обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею було визнано наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зникли та не зменшились.

В судовому засіданні від захисника обвинуваченого надійшли заперечення на клопотання прокурора, в яких захисник просив суд обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту чи особисте зобов`язання. Захисник зазначив, що ОСОБА_4 ніколи не переховався від органів досудового розслідування чи суду. Не зрозуміло з чого саме сторона обвинувачення робить такий висновок, так як жодних підтверджуючих доказів, які б вказували, що ОСОБА_4 коли-небудь переховувався від органів досудового розслідування та суду в матеріалах кримінального провадження не має. Жодного доказу того, що ОСОБА_4 , коли-небудь ухилявся від суду чи проведення слідчих дій прокурором до клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не додано. ОСОБА_4 ніколи незаконно не впливав на свідків у цьому кримінальному провадженні. Саме тому вплив на даних свідків неможливий та є нелогічним навіть за версією сторони обвинувачення. Не зрозумію з чого саме сторона обвинувачення робить такий висновок, так як жодних підтверджуючих доказів, які б вказували, що ОСОБА_4 коли-небудь впливав на свідків в матеріалах кримінального провадження не має.

Окрім наведених вимог норм та правил, які повинні враховуватися під час вирішення питань щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження у тому числі і запобіжних заходів законодавець статтею 178 КПК України визначив перелік обставин, які повинні при цьому враховуватися, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_4 :

- має місце реєстрації та постійного проживання (що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання) за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає разом із батьками та братом.

- за місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно. Користується повагою у сусідів, підтримує дружні відносини, громадський порядок не порушує, веде нормальний спосіб життя.

- обвинувачений має родину та міцні соціальні зв`язки;

- раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав викладених у ньому.

Потерпіла зазначила, що хотіла щоб обвинуваченого випустили під домашній арешт, оскільки її онука від нього вагітна. Можливо обвинувачений візьметься за голову та буде допомагати онучці. Вона вважала, що обвинувачений нікуди тікати не буде.

Обвинувачений був не згодний з позицією прокурора враховуючи те, що він хоче цілодобовий домашній арешт щоб допомагати своїй дівчині, з якою в нього відносини вже три роки.

Сторона захисту не погодилась з клопотанням прокурора та вважає що відсутні усі підстави для задоволення даного клопотання. В матеріалах кримінального провадження відсутній жодний доказ про умисну форму вини ОСОБА_4 про його усвідомлення, заподіяти ударом руки тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , які спричинять смерть останнього, про його свідоме бажання настання таких наслідків.

ОСОБА_4 наміру або бажання як вказано в повідомленій йому підозрі -умислу, заподіяти ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть не мав. У ОСОБА_4 та ОСОБА_8 завжди були дружні відносини. 25 липня 2024 року, дрібна сімейна сварка, яка виникла між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 не могла стати причинною зміни їх відносин, до такого, щоб у ОСОБА_4 виникло бажання заподіяти ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинить його смерть. Про відсутність такого умислу говорить те, що ОСОБА_4 не використовував предмети спеціально призначені для нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. А заподіяти тяжкі тілесні ушкодження рукою природньо майже не можливо. Важко усвідомити про можливість людини - середнього фізичного розвитку, ударом руки в голову заподіяти тяжкі тілесні ушкодження які спричинили смерть.

В матеріалах кримінального провадження не має та до клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не додано. ОСОБА_4 місце події самостійно не залишав, а був вигнаним з території домоволодіння родичами потерпілого ОСОБА_8 , а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 які залишалися біля потерпілого та надавали йому допомогу. Що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

ОСОБА_4 ніколи незаконно не впливав на свідків у цьому кримінальному провадженні. Жодних підтверджуючих доказів, які б вказували, що ОСОБА_4 коли-небудь впливав на свідків в матеріалах кримінального провадження не має. Свідками кримінального провадження являються ОСОБА_9 з якою ОСОБА_4 спільно проживав три роки в «цивільному шлюбі». Наслідком якого є вагітність ОСОБА_9 , а також бабуся останньої, ОСОБА_6 яка із вказаних причин є знайомою ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_4 визнає факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , таким чином підтверджуючи свідчення вказаних свідків. Саме тому вплив на даних свідків неможливий та є нелогічним навіть за версією сторони обвинувачення.

Крім того, ОСОБА_4 має місце реєстрації та постійного проживання, за місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно, користується повагою у сусідів, підтримує дружні відносини, громадський порядок не порушує, веде нормальний спосіб життя, обвинувачений має родину та міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався.

Заслухавши думку учасників судового процесу, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 Кодексу визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, суддя приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Матеріали клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою містять достатню кількість даних, які вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Судом у кримінальному провадженні встановлено наявність обґрунтованих ризиків, передбачених пунктами 1 та 3 частини 1 статті 177 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання його спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також запобігання можливості обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення.

При продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує обставини, які визначені статтею 178 КПК України, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, а також те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки обвинувачений усвідомлює міру покарарння, яка йому загрожує у разі визнання його винним (від 7 до 10 років позбавлення волі).

При встановленні наявності ризику незаконного впливу на свідків суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Отже існує ймовірність того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, оскільки перебуваючи на свободі, не маючи запобіжного заходу, знаючи їх місце проживання, зможе впливати на них з метою зміни показів на такі, що не відповідають дійсності та виправдовують його.

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що оскільки всі свідки є добре відомими людьми обвинуваченому: з одними він проживав тривалий час за однією адресою, інші є його друзями, та які можуть надати показання щодо обстановки на місці події під час та після вчинення злочину. Таким чином, обвинувачений без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зможе впливати будь-яким чином (здійснювати фізичний чи психологічний тиск) на свідків, щоб останні змінили показання, а обвинувачений ухилився від відповідальності у даному кримінальному провадженні.

Крім того, обвинувачений не має постійного джерела заробітку, офіційно не працевлаштований, тому може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Із наведених вище підстав, суд вважає, що інші менш суворі запобіжні заходи (особисте зобов`язання, порука, домашній арешт) не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, тому вказані обставини дають всі підстави вважати, що у разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ані ж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам передбачених пунктами 1 та 3 частини 1 статті 177 КПК України та не забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому підстав для застосування іншого, більш м`якого, запобіжного заходу, ані ж тримання під вартою не має.

Доказів, які б підтвердили неможливість продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за станом здоров`я чи з інших підстав такого запобіжного заходу, як тримання під вартою стороною захисту - не надано, а судом не встановлено.

Суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого є виправданим та необхідним та приходить до висновку про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не визначає розмір застави, оскільки останній вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насильства. Тому суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого необхідно продовжити, з урахуванням положень ч. 1 ст. 197 КПК України, без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 182 - 184, 194, 196-197, 199 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Броварської окружної прокуратури Київської обалсті ОСОБА_7 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001843 від 26.07.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 15.02.2025, та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України в місті Києві, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 23.12.2024 о 10 год. 05 хв.

Суддя ОСОБА_11