Подільський районний суд міста Києва
Провадження № 1-кп/758/14/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2025 м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду кримінальне провадження № 0002352 від 17.10.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської обл., який: має базову середню освіту, офіційно не працевлаштований, самозайнятий (будівельні роботи), не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше судимий:

14.05.2024 Шевченківським районним судом міста Києва за ч. 4 ст. 185 КК України з призначенням покарання до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки (вирок набрав законної сили 14.06.2024),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ затверджено Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, яким в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, строк дії якого у подальшому продовжено, зокрема з 05 години 30 хвилин 12.08.2024 строком на 90 діб згідно з Указом Президента

№ 469/2024 від 23.07.2024.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , 25.09.2024 приблизно

об 11:00 год., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Гомельська, буд. 16, маючи логін та пароль доступу до облікового запису застосунку AT «Сенс Банк», який належить неповнолітньому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановлений на мобільному телефоні ОСОБА_5 , з дозволу потерпілого увійшов до його особистого кабінету в мобільному застосунку AT «Сенс Банк» та виявив на банківському рахунку ОСОБА_6 грошові кошти. В цей час у ОСОБА_5 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, яке належить неповнолітньому ОСОБА_6 , в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 , перебуваючи за вказаною адресою, 25.09.2024 об 11 год. 32 хв., переслідуючи корисливий мотив та мету наживи, умисно, шляхом входу в інтернет-банкінг «Сенс Банк» під особистими даними потерпілого, неправомірно, використовуючи відомий йому пароль, без дозволу власника, без відома останнього, здійснив крадіжку грошових коштів в сумі 13 600 грн. шляхом перерахування їх через додаток AT «Сенс Банк» з банківської картки № НОМЕР_2 неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 на банківську картку AT «Універсал Банк»

№ НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_5 , та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 13 600 грн.

Таким чином ОСОБА_5 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, наведених вище, визнав повністю, суду розповів про обставини скоєного злочину так, як про них зазначено в обвинувальному акті. Пояснив, що 25.09.2024 з корисливих мотивів, шляхом входу в інтернет-банкінг «Сенс Банк» під особистими даними потерпілого, неправомірно, використовуючи відомий йому пароль, без дозволу власника, без відома останнього, здійснив крадіжку грошових коштів в сумі 13 600 грн. шляхом перерахування їх через додаток AT «Сенс Банк» з банківської картки неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 на власну банківську картку. Кошти витратив на власні потреби. Щиро розкаявся, просив суворо не карати. Зазначив, що майнову шкоду потерпілому відшкодував частково: у сумі 1000 (одна тис.) грн., що підтверджено представником потерпілого.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

У судовому засіданні прокурор вважав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, що передбачено ч. 3 ст. 349 КПК України. Суду надано окремі документи, проти долучення яких до матеріалів справи ОСОБА_5 не заперечував, зокрема: характеризуючі обвинуваченого документи: довідка КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» від 24.10.2024 № 504028 про те, що ОСОБА_5 під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває; довідка КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» від 22.10.2024 про те, що ОСОБА_5 під наглядом лікаря-психіатра не перебуває; витяг з інформаційної системи про наявність судимості ОСОБА_5 , а також інші матеріали, зокрема: вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 14.05.2024 у справі № 761/46388/23; ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 12.12.2023 у справі № 761/46388/23; копія паспорта громадянина України (№ НОМЕР_4 , виданий 15.06.2022, орган, що видав: 8029).

Враховуючи, що учасники судового провадження визнають недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та вказані вище.

Суд, заслухавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, приходить до висновку, що його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

За встановлених обставин суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, доведена повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Тож, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 4 ст. 185

КК України, те, що даний злочин на підставі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, тяжких наслідків від вчинення кримінального правопорушення не настало, часткову компенсацію обвинуваченим матеріальної шкоди, завданої потерпілому, що суттєво зменшує суспільну небезпечність скоєного правопорушення, особу винного, який раніше судимий, не вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації, не одружений, офіційно не працевлаштований, на утриманні дітей не має.

Суд бере до уваги те, що обвинувачений вчинив злочин під час іспитового строку.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України; добровільне відшкодування завданих збитків (часткове), що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_5 до покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4

ст. 185 КК України. Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Водночас, згідно з приписами ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими у статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Положення вказаної норми є імперативними приписами, обов`язковими для застосування.

Як неодноразово вказував Верховний Суд, у випадку вчинення злочину протягом іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку. Приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків. У разі ж вчинення нового злочину у період іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене покарання в його повному обсязі, за винятком строку попереднього ув`язнення (постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17.08.2021 у справі № 185/10985/19, від 14.09.2021 у справі № 127/25037/17,

від 12.10.2022 у справі № 557/970/21).

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 14.05.2024 у справі

№ 761/46388/23 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185

КК України, ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк

5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки (вирок набрав законної сили 14.06.2024).

Отже, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі з урахуванням вимог ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного за цим вироком покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального Кодексу України, та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді

5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного за цим вироком покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 14.05.2024 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яким призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

Запобіжний захід відсутній.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя: ОСОБА_1