Справа № 717/2989/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року в залі суду в селищі Кельменці Чернівецької області Кельменецький районний суд Чернівецької області у cкладі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000167 про обвинувачення у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.2 ст.125 КК України:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого.

Сторони кримінального провадження:

прокурор: ОСОБА_4

потерпіла: ОСОБА_5

обвинувачений: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 04 листопада 2024 року, біля 09 години, у будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, протиправно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс своїй співмешканці ОСОБА_5 щонайменше десять ударів руками та ногами в область обличчя, голови, тулуба , рук та ніг. Своїми протиправними діями обвинувачений спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я у вигляді забійної рани спинки носа, струсу головного мозку, синців нижнього повіка лівого ока, нижнього повіка правого ока, зовнішньої поверхні середньої третини правого плеча, зовнішньої поверхні верхньої третини лівого плеча, передньої поверхні верхньо-середньої третини правої гомілки, передньої поверхні нижньої третини лівої гомілки, задньої поверхні середньої третини гомілки, поперекової ділянки спини та лівої вушної раковини.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні заявила клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із примиренням сторін. Потерпіла пояснила, що примирилася із обвинуваченим, обвинувачений повністю відшкодував потерпілій завдані ним збитки.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання потерпілої. ОСОБА_3 пояснив, що після вступу в законну силу вироку Кельменецького районного суду від 07 квітня 2016 року, яким його було засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1700 гривень, він проходив військову службу. ОСОБА_3 передав кошти для сплати штрафу своїй сестрі, яка мала сплатити штраф. Сестра не може надати квитанцію про сплату штрафу та не пам`ятає чи сплатила штраф, оскільки пройшов значний час.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечує щодо звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання в виді штрафу в розмірі 1700 гривень призначеного вироком Кельменецького районного суду від 07 квітня 2016 року у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, а також щодо звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідності за вчинення кримінального проступку передбаченого ч.2 ст. 125 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілою.

Згідно до ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Особою, яка вчинила злочин вперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення.

Як вбачається із довідки про судимості, ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Згідно вироку Костопільського районного суду Рівненської області від 24 липня 2020 року ОСОБА_3 був засуджений за ч. 3 ст. 408 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років. На підставі ст. 75 КК України засуджений ОСОБА_3 звільнений від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Ухвалою Кельменецького районного суду від 29 липня 2021 року ОСОБА_3 , засудженого згідно вироку Костопільського районного суду Рівненської області від 24 липня 2020 року за ч.3 ст. 408 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, звільнено від призначеного йому покарання у виді позбавлення волі у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Згідно до ч.1 ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Згідно вироку Кельменецького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2016 року, ОСОБА_3 був засуджений за ч. 1 ст. 296 КК України і йому із застосуванням ст. 69 КК України, призначено покарання у виді штрафу в сумі 1700 гривень.

У матеріалах справи відсутні відомості про сплату ОСОБА_3 штрафу призначеного згідно вироку Кельменецького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2016 року.

Вказана обставина свідчить про те, що ОСОБА_3 із часу набрання вироком законної сили штраф добровільно не сплатив, питання кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за статтею 389 КК не вирішувалось. В матеріалах кримінального провадження відсутні дані про ухилення ОСОБА_3 від відбування покарання, призначеного попереднім вироком, а відтак - підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК.

Згідно до ч.1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Виконання вироку - це діяльність органів виконавчої влади щодо виконання обвинувального вироку, яка пов`язана з реальним обмеженням визначених судом прав і свобод засудженої особи.

Відповідно до ст. 535 ч. 1, 2 КПК судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини а отже унеможливлює виконання покарання.

Строк виконання обвинувального вироку, за винятком випадків, передбачених частиною шостою статті 80 КК, має певний термін, після спливу якого держава не може застосовувати обмеження до особи за цим вироком.

Частинами 1, 2 статті 80 КК передбачено звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та імперативні строки, сплив яких, є підставою для звільнення засудженої особи від відбування призначеного їй цим вироком покарання, крім покарання у виді довічного позбавлення волі. Частиною 5 цієї статті передбачено, що питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків.

Отже, застосування статті 80 КК вимагає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та відсутність фактів, які є підставою зупинення або переривання цих строків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

Відповідно до частини 3 статті 80 КК перебіг давності виконання обвинувального вироку зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину (ч. 4 ст. 80 КК).

Будь-яких інших умов та обмежень для застосування цих положень КК не містить.

Щодо положень кримінального процесуального закону, то частина третя статті 374 КПК передбачає необхідність зазначення у вироку, крім іншого, мотивів призначення покарання, звільнення від відбування покарання, мотивів ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Отже суд, приймаючи рішення щодо нового обвинувачення особи на стадії судового розгляду, встановивши підстави, передбачені ст. 80 КК, може прийняти рішення щодо звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання попереднього обвинувального вироку та відповідних правових наслідків цього.

При цьому відсутність у матеріалах конкретного кримінального провадження даних про те, що особа була звільнена судом від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання попереднього обвинувального вироку в порядку ст. 537, 539 КПК або відбула це покарання, не може розцінюватись як ухилення цією особою від відбування покарання.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом і питання його вирішення належить до компетенції суду, а отже цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання (постанова Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року, провадження № 5 - 324 кс 15).

Стаття 152 Кримінально-виконавчого кодексу України також передбачає можливість звільнення засудженої особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Реалізується таке звільнення в порядку та на підставі ст. 537, 539 КПК на стадії виконання вироку. Проте вказані положення не визначають такий порядок звільнення особи від відбування покарання з підстави, передбаченої ст. 80 КК, як єдиний і безальтернативний.

За таких обставин, в конкретному кримінальному провадженні суд може прийняти рішення щодо звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку за наявності для цього підстав, передбачених ст. 80 КК, не лише в порядку ст. 537, 539 КПК, а й за наслідками розгляду справи, про що має бути зазначено в резолютивній частині рішення.

Така правова позиція зазначена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 лютого 2025 року у справі №229/207/24.

Враховуючи наведене, суд вважає, що ОСОБА_3 слід звільнити від відбування покарання призначеного вироком Кельменецького районного суду від 07 квітня 2016 року у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3 обвинувачується в скоєнні кримінального проступку передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, обвинувачений, в силу зазначених норм Кримінального кодексу України, вважається таким, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, обвинувачений примирився з потерпілою, відшкодував завдані збитки.

Враховуючи наведене, суд вважає, що провадження у справі слід закрити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 46 КК України, п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання в виді штрафу в розмірі 1700 гривень призначеного вироком Кельменецького районного суду від 07 квітня 2016 року у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідності за вчинення кримінального проступку передбаченого ч.2 ст. 125 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілою.

Закрити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.2 ст. 125 КК України у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності внаслідок примиренням винного з потерпілою.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом семи днів з дня її проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Кельменецький районний суд.

Суддя: