ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового засідання: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0002931 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 20 січня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр.України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , на час інкримінованого йому кримінального правопорушення перебував на посаді стрільця-помічника гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 20.06.2016 року Першотравневим районним судом м. Чернівців за ст.181 ч.1, 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А :

Вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 20.01.2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і йому призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з часу фактичного його затримання, а саме з 24 липня 2024 року.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 до набрання вироку законної сили залишено у вигляді тримання під вартою в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор».

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення

ЄУНСС 716/2122/24 НП 11кп/822/99/25 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_8

експертиз в розмірі 11715 грн. 22 коп.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, 23.07.2024 року о 09.30 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у будинку свого знайомого ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який проживає разом із співмешканкою ОСОБА_10 , в ході раптово виниклої суперечки, яка виникла на ґрунті побутових причин, маючи умисел на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, реалізовуючи свій умисел, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання шкоди здоров`ю, з прикладанням значної сили наніс декілька ударів руками по тулубу, а саме в ділянку розміщення селезінки ОСОБА_10 , чим спричинив останній тілесні ушкодження:

- синець на бічній поверхні грудної клітки зліва в проекції 9-10-го ребер;

- крововилив у м`які тканини грудної клітки на бічній поверхні грудної клітки зліва в проекції 9-10-го ребер;

- злам 8-10-го ребер зліва по передньо-акселярній лінії, з крапковими крововиливами темно-червоного кольору довкола в оточуючі м`які тканини;

- злам 9-11-го ребер зліва по лопатковій лінії, з крапковими крововиливами темно-червоного кольору довкола в оточуючі м`які тканини;

- розрив капсули та паренхіми селезінки біля судинної ніжки.

Дані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з фактом настання смерті.

Смерть гр. ОСОБА_10 , настала від геморагічного шоку, який розвинувся як ускладнення масивної внутрішньої кровотечі, внаслідок отриманої при житті закритої тупої травми тулуба зі зламами 8-10-го ребер зліва по передньо-акселярній лінії, зламами 9-11-го ребер зліва по лопатковій лінії та розривом селезінки.

На цей вирок адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи винуватість ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, просив змінити оскаржуване рішення суду та пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання.

На обґрунтування своїх вимог вказував, що суд першої інстанції не врахував висновок судово-психіатричної експертизи, з якої вбачається, що ОСОБА_6 , хоча і міг на час інкримінованого йому кримінального правопорушення віддавати звіт своїм діям та керувати ними, але він виявляв ознаки психічного захворювання у формі легкої розумової відсталості. А тому, з урахуванням психічного стану ОСОБА_6 і того, що він був поранений та отримав контузію, вважає, що останній не міг в повній мірі віддавати звіт своїм діям. Ще зазначав, що судом при призначенні покарання обвинуваченому не було враховано, що останній після повномасштабного вторгнення Росії в Україну, став на захист Батьківщини, постійно приймав участь в бойових діях, був неодноразово контужений, через що в нього розвиваються головні болі, він стає роздратованим. На даний час він потребує лікування з метою операційного втручання. На даний час ОСОБА_6 також бажає захищати Батьківщину в лавах ЗСУ. Зазначав, що участь ОСОБА_6 в бойових діях суд не визнав обставиною, що пом`якшує покарання. Наведені ним обставини, на думку апелянта, дають підстави для пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання.

Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, прокурора, який просив відмовити в задоволенні скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України при обставинах, що наведені у вироку суду, повністю підтверджується дослідженими доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Оскільки в поданій апеляційній скарзі не оспорюється винуватість ОСОБА_6 , обсяг обвинувачення та правильність кваліфікацій його дій, колегія суддів не наводить в цій ухвалі доказів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які ніким не оспорено.

Посилання апелянта в скарзі на те, що ОСОБА_6 не в повній мірі усвідомлював значення своїх дій, є припущенням захисника та повністю суперечать висновкам судово-психіатричної експертизи №У1262 від 13.08.2024 р., з якої вбачається, що на період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_6 ознак хронічного психічного та ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а виявляв ознаки психічного захворювання у формі легкої розумової відсталості, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.2 а.с.119-120).

Що стосується вимог апелянта про необхідність пом`якшення обвинуваченому призначеного йому покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог закону та призначив останньому покарання, яке буде необхідним і достатнім для його виправленням та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, судом враховано, що обвинувачений вчинив умисний тяжкий злочин, в результаті якого настала смерть ОСОБА_10 .

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнав вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Також суд врахував, що ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, щирого розкаяння у вчиненому не висловив, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі і проти життя та здоров`я особи.

Відповідно до ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Дійсно, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 приймав безпосередню участь в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та мав поранення (т.2 а.с.71, 72).

А тому суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції безпідставно не визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому його участь в заходах по забезпеченню оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним доповнити мотивувальну частину оскаржуваного вироку і визнати цю обставину такою, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 .

Разом з тим, незважаючи на наявність цієї пом`якшуючої покарання обставини обвинуваченому, з урахуванням інших обставин та непоправних наслідків, що настали в результаті вчиненого злочину, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшенням покарання обвинуваченому.

При цьому колегія суддів враховує також і те, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив ближче до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.121 КК України.

А тому апеляційні вимоги захисника в частині необхідності пом`якшенням покарання ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 20 січня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України змінити і доповнити мотивувальну частину оскаржуваного вироку та зазначити, що суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому його участь в заходах по забезпеченню оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який утримується під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя