ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року

м. Київ

справа № 607/15974/21

провадження № 51-150км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника

ОСОБА_6 і засудженого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі - КК)у редакції Закону від 13 травня 2014 року№ 1261-VII).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК (у редакції Закону від 13 травня 2014 року № 1261-VII), і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн, із позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, в установах, чи організаціях, незалежно від організаційно-правової форми, на строк 2 роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 цього Кодексу.

Вирішено питання стосовно процесуальних витрат.

Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 09 жовтня 2024 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_7 залишив без змін.

Згідно із судовими рішеннями, кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинив за таких обставин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня

2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» (у редакції постанови КМУ від 8 вересня 2015 року № 750) було затверджено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (далі - Порядок).

За змістом абз. 2 п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Відповідно до п. 7 Порядку, в разі прийняття об`єкта в експлуатацію в І або IV кварталі строки виконання окремих видів робіт з оздоблення фасадів та благоустрою території можуть бути перенесені, але тільки у зв`язку з несприятливими погодними умовами, що не дають змоги виконати роботи з оздоблення фасадів та благоустрою території до закінчення несприятливих погодних умов.

Пунктом 10 Порядку визначено, що не дозволяється проведення технічного обстеження виключно за фотографіями, відеозаписами, кресленнями чи іншими документами без візуального огляду об`єкта.

Згідно з абз. 1 п. 25 Порядку (у редакції до 18 березня 2020 року) орган державного архітектурно-будівельного контролю приймає подані замовником заяву, акт готовності об`єкта до експлуатації та вчиняє дії в межах чинного законодавства щодо з`ясування питання достовірності відомостей у поданих документах, відповідності об`єкта проєктній документації, вимогам будівельних норм, стандартів і правил, за результатами яких складається довідка за формою, наведеною в додатку 10 до цього Порядку.

Так, 18 березня 2019 року до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі-ДАБІ) за вх. № 40-30/1803-14 надійшла заява (у формі, передбаченій у додатку 8 до Порядку) ТОВ «БОНУСМЕДІКУС» про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та видачу сертифіката, до якої додано акт готовності об`єкта до експлуатації.

На підставі вказаної вище заяви до Управління ДАБІ в Тернопільській області з ДАБІ за реєстраційним номером 40-30/1803-14 від 18березня 2019 року надійшло доручення з метою виконання вимог постанови КМУ від 13 квітня 2011 року № 461 та з`ясування питання про достовірність відомостей у поданих документах, відповідність об`єкта проєктній документації, вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил для прийняття рішення щодо видачі сертифіката на об`єкт будівництва «Реконструкція з реставрацією та пристосуванням Тернопільського міського лікувально-діагностичного центру під профілакторій санаторного типу на вул. І. Франка, буд. 3, в м. Тернополі» із термінами виконання до 13:00 та до 17:00 19 березня 2019 року.

Керівник Управління ДАБІ в Тернопільській області ОСОБА_8 , отримавши зазначений лист, відповідно до внутрішнього розподілу напрямів діяльності інспекторів будівельного нагляду надав його до виконання головному інспектору будівельного нагляду інспекційного відділу Управління ДАБІ в Тернопільській області ОСОБА_7 .

Згідно з посадовою інструкцією головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління ДАБІ в Тернопільській області, основним завданням інспектора є здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, а також проведення перевірок і складення матеріалів перевірок, розгляд звернень фізичних та юридичних осіб, здійснює заходи реагування, виконання інших повноважень, визначених законами України.

Так, 19 березня 2019 року обвинувачений ОСОБА_7 , будучи службовою особою, обіймаючи посаду головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління ДАБІ в Тернопільській області та достовірно знаючи порядок перевірки виконання робіт з реконструкції із реставрацією та пристосуванням Тернопільського міського лікувально-діагностичного центру під профілакторій санаторного типу на вул. І. Франка, 3, в м. Тернополі, перебуваючи на своєму робочому місці в Управлінні ДАБІ, діючи умисно, склав та видав офіційний документ - довідку щодо розгляду документів, поданих для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта і видачі сертифіката за формою, наведеною в додатку 10 до Порядку, на об`єкт будівництва «Реконструкція з реставрацією та пристосуванням Тернопільського міського лікувально-діагностичного центру під профілакторій санаторного типу на вул. І. Франка, буд. 3, в м. Тернополі», в якій міститься інформація, що не відповідає дійсності, а саме стосовно виконання всіх робіт, передбачених проєктною документацією згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами роботи, створення безпечних умов для роботи виробничого персоналу і перебування людей відповідно до вимог нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки. Як встановлено досудовим розслідуванням, жодних робіт, указаних в акті № 1 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2018 року на об`єкті будівництва «Реконструкція з реставрацією та пристосуванням Тернопільського міського лікувально-діагностичного центру під профілакторій санаторного типу на вул. І. Франка, буд. 3, в м. Тернополі», підрядник не виконав, крім робіт з демонтажу дверних коробок у кам`яних стінах із відбиванням штукатурки в укосах в обсязі 0,06 шт.

Надалі вказаний вище неправдивий офіційний документ, зміст якого не відповідає дійсності, обвинувачений ОСОБА_7 на виконання доручення з реєстраційним номером 40-30/1803-14 від 18 березня 2019 року скерував до ДАБІ, на підставі якого головним інспектором будівельного нагляду відділу методології та нагляду за видачею сертифікатів готовності об`єктів до експлуатації Департаменту дозвільних процедур ДАБІ прийняв рішення щодо видачі ТОВ «БОНУСМЕДІКУС» сертифіката серії від 22 березня 2019 року, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта «Реконструкція з реставрацією та пристосуванням Тернопільського міського лікувально-діагностичного центру під профілакторій санаторного типу на вул. І. Франка, буд. 3, в м. Тернополі».

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що вид та обсяг робіт на об`єкті не виконано в повному обсязі, діючи умисно, 19 березня 2019 року склав і видав у службовому приміщенні Управління ДАБІ в Тернопільській області за адресою: вул. Шпитальна, буд. 7, м. Тернопіль довідку щодо розгляду документів, поданих для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та видачі сертифіката за формою, чим надав їй ознак офіційного документа і в якій міститься інформація, що не відповідає дійсності, якою підтвердив відповідність виконаних робіт, факт проведення перевірки виконання робіт із реконструкції з реставрацією та пристосуванням Тернопільського міського лікувально-діагностичного центру під профілакторій санаторного типу на вул. І. Франка, 3 в м. Тернополі та можливість прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, тобто склав і видав завідомо неправдивий офіційний документ.

Указані дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 366 КК (у редакції Закону від 13 травня 2014 року № 1261-VII) як складання та видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали, і заперечення на скаргу

У касаційних скаргах захисник та засуджений не погоджуються із судовими рішеннями, вважають, що вони прийняті з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, захисник просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого кримінального правопорушення, а засуджений ставить питання про призначення нового розгляду в суді першої інстанції внаслідок порушення підсудності розгляду справи.

Касатори стверджують, що справа не була підсудна Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області, оскільки використання підробленого документа відбулося на бульварі Лесі Українкив м. Києві, де знаходиться ДАБІ, що територіально підпадає під юрисдикцію Печерського районного суду м. Києва.

Вважають, що суди неправильно застосували закон України про кримінальну відповідальність, адже докази, надані стороною обвинувачення, не доводять винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Водночас вказують на те, що в матеріалах кримінального провадження наявні дві ідентичні довідки щодо розгляду документів, поданих для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та видачі сертифікатаі не зрозуміло, яка з цих довідок є предметом інкримінованого

ОСОБА_7 діяння. Крім того місцевий суд у вироку послався як на доказ винуватості останнього на цих два ідентичних документа.

Також захист указує на те, що ОСОБА_7 не належним чином був вручений обвинувальний акт, пред`явлене обвинувачення, не конкретизовано, що не узгоджується із судовою практикою (провадження № 51-2786км23). Місцевий суд не мав права самостійно змінювати формулювання обвинувачення, оскільки це є порушенням ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК). Зокрема суд виключив із формулювання обвинувачення посилання на те, що ОСОБА_7 вніс в довідку завідомо неправдиву інформацію.

До суду касаційної інстанції надійшли заперечення представника публічного обвинувачення на касаційні скарги сторони захисту, в яких він вважає рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими й такими, що відповідають вимогам процесуального закону. Просить відмовити в задоволенні касаційних скарг, а судові рішення залишити без зміни.

Вказує на те, що складання засудженим завідомо неправдивого офіційного документа (довідки) розпочато і завершено за місцем розташування Управління ДАБІ у Тернопільській області. Згідно судової практики зокрема викладеній в рішенні Верховного Суду України від 16 березня 2006 року, злочин, передбачений ч. 1 ст. 366 КК визнається закінченим із моменту вчинення однієї із зазначених у цій нормі дій незалежно від того, чи спричинили вони наслідки і чи був використаний підроблений документ.

Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні

Захисник підтримав касаційні скарги, просив суд їх задовольнити.

Прокурор просив залишити касаційні скарги без задоволення, а судові рішення без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, вислухавши захисника, з`ясувавши позицію прокурора, перевіривши доводи касаційних скарг і вивчивши матеріали кримінального провадження та заперечення на них, колегія суддів уважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. За ч. 2 цієї статті суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також достовірності фактичних обставин кримінального провадження, на що посилається у скарзі захисник. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій.

Статтею 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, зроблено з дотриманням ст. 23 КПК і ґрунтується на з`ясованих обставинах, підтверджених доказами, які було безпосередньо досліджено та оцінено. У вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК наведено докази, які суд дослідив та оцінив з урахуванням положень статей 85, 86, 88, 94 цього Кодексу. Вирок суду відповідає приписам статей 370, 374 КПК.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду, за апеляційною скаргою сторони захисту, обґрунтовано дійшов висновку, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК розглянув кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , винуватість якого у складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа установлено на підставі об`єктивно з`ясованих фактичних обставин кримінального правопорушення, що підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно з положеннями ст. 94 цього Кодексу.

Водночас суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою доказів, даною місцевим судом, і зробив висновок, що доводи сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є необґрунтованими. Докази, покладені місцевим судом в основу вироку, є належними, допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 366 КК.

Так, незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї винуватості у пред`явленому обвинуваченні, її встановлено на підставі показань свідків, письмових доказів та висновків експертів.

Зокрема, суди зважили на показання свідка ОСОБА_10 , який повідомив, що у 2018 - 2019 роках не виконував жодних ремонтних робіт на об`єкті, розташованому на вул. І. Франка, 3, в м. Тернополі. На об`єкті було лише знято двері та оббито стіни, надалі всі роботи призупинено. Про те, що цей об`єкт підлягає приватизації, не знав. Договір про роботи він уклав із приватною фірмою, яка не пов`язана з бюджетними коштами, тому вважав, що це не матиме ніяких наслідків, і підписав акт виконаних робіт. За цим фактом він притягався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК, однак кримінальне провадження щодо нього було закрито у зв`язку з дійовим каяттям.

Також суди взяли до уваги, зокрема, фактичні дані, які містяться:

- у копії акта обстеження обсягів робіт з реконструкції на об`єкті нерухомості Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради (т. 2, а. с. 67-70);

- у копії розрахунку завищення вартості робіт з реконструкції, відповідно до якого встановлено завищення вартості виконаних робіт на загальну суму 4 066 104 грн (т. 2, а. с. 71);

- копії висновку експерта будівельно-технічної експертизи від 01 квітня

2020 року № 6/4-7, згідно з яким обсяги та вартість фактично виконаних робіт на об`єкті не відповідають обсягам і вартості, зазначеним в акті № 1 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2018 року, на ймовірну загальну суму

4 066 338,51 грн (т. 2, а. с. 83-107);

- копіях протоколів огляду від 17 березня та 25 травня 2020 року, з яких установлено, що будь-які роботи з поліпшення стану приміщень та які передбачені й відображені в акті виконаних робіт форми КБ-2В, не проводилися. (т. 2, а. с. 108-117) і здійснення будь-яких робіт на об`єкті, а також осіб, які б їх виконували, не виявлено (т. 2, а. с. 123-127);

- копії висновку експерта за результатами проведеної оціночно-будівельної експертизи від 24 червня 2020 року № 701/20-22 (т. 2, а. с. 128-142);

Суд звертає увагу, що оцінка достовірності фактичних обставин кримінального провадження не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Таким чином, доводи сторони захисту про те, що винуватість ОСОБА_7 не доведена допустимими доказами, не знайшли свого підтвердження, оскільки як наголошувалося, суди, встановлюючи винуватість засудженого, зважили на сукупність досліджених доказів та будь-яких сумнівів такі висновки не викликають.

Обґрунтованих сумнівів у тому, що суд першої інстанцій під час оцінки доказів допустив істотні порушення процесуального закону, за результатами розгляду кримінального провадження не виникає, і таких безумовних обставин не наводить сторона захисту.

Отже, зіставивши докази в їх взаємозв`язку, суди умотивовано визнали, що показання свідків і фактичні дані, що містяться у протоколах слідчих дій, у висновках експертів та інших письмових матеріалах кримінального провадження, беззаперечно підтверджують винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Доводи сторони захисту про те, що вказане кримінальне провадження було розглянуто з порушенням підсудності, не заслуговують на увагу, оскільки, як видно з формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 , він, будучи службовою особою Управління ДАБІ Тернопільській області, діючи умисно, перебуваючи в приміщенні вказаної установи, склав та видав довідку щодо розгляду документів, поданих для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

У цьому контексті слушною є позиція прокурора, викладена в запереченнях до касаційних скарг сторони захисту, про те, що злочин, передбачений ч. 1

ст. 366 КК, визнається закінченим з моменту вчинення однієї із зазначених у цій нормі дій, незалежно від того, чи спричинили вони наслідки і чи був використаний підроблений документ.

Тобто в цьому конкретному кримінальному провадженні дії зі складання та видачі офіційного документа були здійснені в приміщенні Управління ДАБІ Тернопільській області, що територіально відноситься до підсудності Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 саме вніс в офіційний документ завідомо неправдиву інформацію, є необґрунтованими, оскільки цей документ набув статусу офіційного після його виготовлення і підписання ОСОБА_7 як уповноваженою на це особою та засвідчення печаткою.

Бланк (форма), наведений у додатку 10 до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» від 13 квітня 2011 р. № 461, містить лише загальну форму документа, як підказку щодо його заповнення, як орієнтир щодо правильності оформлення документа і на той час поки документ (довідка) не складений належним чином відповідно до порядку, він не є офіційним документом у розумінні ст. 366 КК.

Згідно з правовою кваліфікацією дії ОСОБА_7 його дії кваліфіковані як складання і видача офіційного документа. Дійсно, в обвинувальному акті було посилання на внесення ОСОБА_7 в офіційний документ завідомо неправдивої інформації, однак суд звернув увагу на це, виклав фактичні обставини справи та формулювання обвинувачення з урахуванням установленого під час розгляду кримінального провадження і кваліфікував дії ОСОБА_7 як складання і видачу службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа, що не відрізняється від кваліфікації, даної органом досудового розслідування. Виключення судом із формулювання обвинувачення посилання на внесення в офіційний документ завідомо неправдивої інформації не вплинуло на кваліфікацію дій ОСОБА_7 .

Також колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що наявність у матеріалах кримінального провадження двох довідок щодо результату розгляду документів, поданих для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та видачі сертифіката не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки за змістом вони ідентичні та фактично є двома однаковими документами. Посилання суду у вироку на два документи не впливає на законність прийнятого рішення.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не був вручений обвинувальний акт, а тому фактично не висувалося обвинувачення, суди попередніх інстанцій перевірили та обґрунтовано визнали безпідставними, адже відповідно до матеріалів кримінального провадження через неможливість вручення обвинувального акта, його ОСОБА_7 та його захиснику адвокату ОСОБА_6 було направлено рекомендованим листом з повідомленням, що підтверджується відповідними квитанціями відділення «Укрпошта»

(т. 1, а. с. 19-22).

Інші доводи сторони захисту стосовно переоцінки фактичних обставин подій, повноти дослідження доказів та їх достовірності Суд не бере до уваги, оскільки вони не є предметом касаційного розгляду згідно з положеннями ч. 1

ст. 433 КПК.

У касаційних скаргах містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли бути безумовною підставою для скасування судових рішень, суд касаційної інстанції не встановив.

Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2024 року таухвалу Тернопільського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_6 і засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3