Справа № 346/6418/24
Провадження № 1-кп/346/742/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судових засідань: ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , представника колонії: ОСОБА_4 , обвинуваченого: ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі судових засідань суду, обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000281, в якому ОСОБА_5 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполь Донецької області; місце проживання: АДРЕСА_1 ) обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

а сторонами та іншими учасниками кримінального провадження є: з боку обвинувачення - прокурор: ОСОБА_3 , з боку захисту обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник: ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

Щодо обвинувачення, яке суд визнає доведеним.

Згідно вироку Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 07.09.2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України та на підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 18.08.2021 року, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у вигляді 4 років 4 місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання у кримінальновиконавчій установі закритого типу.

Однак, у вересні 2024 року ОСОБА_5 перебуваючи у Державній установі «Коломийська виправна колонія (№41)», що в с. Товмачик, вул. Привокзальна, 30, Коломийського району Івано-Франківської області більш точного часу та місця встановити не представилось можливим, знайшов два згортки, один з яких із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору, а інший із кристалічною речовиною білого кольору та шприц із прозорою рідиною. Будучи переконаним, що в знайдених двох згортках та шприці наявний наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, ОСОБА_5 , без мети збуту, вирішив привласнити його. Реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне придбання наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадон, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи настання таких наслідків, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав наркотичний засіб - метадон та зберігав при собі для власних потреб без мети збуту.

Але 22 жовтня 2024 року близько 14 години 30 хвилин працівниками ДУ «Коломийська ВК (№41)» під час проведення обшуку в приміщенні «Рада активу ДУ «Коломийська ВК (№41)» було помічено кросівки в середині яких було виявлено два згортки, один із яких із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору, а інший із кристалічною речовиною білого кольору та шприц із прозорою рідиною, які належали ОСОБА_5 . У подальшому 22.10.2024 року в період часу з 15 год. 25 хв. по 16 год. 05 хв. у приміщенні «Ради активу» ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», що в с. Товмачик, вул. Привокзальна, 30, Коломийського району, в ході проведення огляду місця події було вилучено два згортки, один із яких із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору, а інший із кристалічною речовиною білого кольору та шприц із прозорою рідиною.

Згідно з висновком експерта, надана на дослідження порошкоподібна речовина в згортку містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, кількість якого становить 0,1471 грама. Надана на дослідження кристалічна речовина в згортку містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, кількість якого становить 0.1061 грама. І згідно з висновком експерта надана на дослідження рідина в пластиковому шприці містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, кількість якого становить 0,0068 грама. Загальна маса метадону становить 0,26 грама.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив умисні дії, які виразились в незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів, без мети збуту, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України.

Суд вважає доведеним вказане формулювання обвинувачення, оскільки його зміст добровільно та свідомо визнав обвинувачений безпосередньо у судовому засіданні. Вказані в обвинуваченні обставини він не оспорював і просив визнати недоцільним дослідження доказів щодо таких обставин, як і прокурор через, що суд на підставі частини 2 статті 349 КПК України, попередньо виконавши всі умови для її застосування, визнав недоцільним дослідження доказів щодо вказаних обставин обвинувачення.

І тому суд вважає, що вказане діяння, у вчиненні якого ОСОБА_5 звинувачує прокурор, дійсно мало місце, і це діяння дійсно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України. І з цих же мотивів, та оскільки ОСОБА_5 беззаперечно та добровільно і свідомо визнав свою вину, суд вважає винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення саме його.

Таким чином, суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що обвинувачений ОСОБА_5 в осудному стані, умисно, вчинив кримінальне правопорушення, яке правильно кваліфіковано прокурором за частиною 1 статті 309 КК України. І у вчиненні цього правопорушення винен саме ОСОБА_5 .

Отже, ОСОБА_5 винен у вчиненні кримінального правопорушення у вигляді кримінального проступку, що передбачений частиною 1 статті 309 КК України.

Щодо покарання.

Обставин, які б виключали кримінальну протиправність діяння ОСОБА_5 або звільняли його від кримінальної відповідальності чи від покарання, за вказаний злочин, судом не встановлено, а тому ОСОБА_5 підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення на загальних підставах.

Суд погоджується із прокурором у тому, що обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 за вчинене ним кримінальне правопорушення та передбачена п.1 ч.1 ст.67 КК України є рецидив злочинів. Але разом з цим, має місце обставина, яка на підставі пункту 1 частини 1 статті 66 КК України відноситься до обставин, які пом`якшують його покарання, зокрема: щире каяття обвинуваченого, що підтверджується його усвідомленим негативним відношенням до вчиненого та бажанням залагодити наслідки вчиненого.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, і суд враховує, що: покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (частина 1); покарання має на меті не тільки кару і виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (частина 2); покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (частина 3).

Разом з цим суд застосовує і положення статті 65 КК України за якими: суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (частина 1); особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина 2); підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу (частина 3); більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень (частина 4).

При цьому застосовуючи вказані норми кримінального права, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, щодо правильного їх застосування, викладений ним у постанові від 26.06.2018 року у справі № 570/3743/15-к, в якій зазначається, що покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тож вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, суд виходить з наступного:

- суд враховує, що санкція частини 1 статті 309 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк;

- суд враховує положення Загальної частини КК України, які є застосовними для призначення покарання ОСОБА_5 та вказані судом вище і вказані нижче;

- суд враховує конкретні обставини, за яких ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості, в силу положень частини 2 статті 12 КК України, являється кримінальним проступком та кваліфікується за частиною 1 статті 309 КК України;

- суд враховує, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення умисно, тобто з прямим умислом. Разом з цим, він визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку добровільно;

- суд враховує, що обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 за вчинений ним проступок та передбачена п.1 ч.1 статті 67 КК України є рецидив злочинів;

- але разом з цим суд враховує, що обставиною, яка на підставі пункту 1 частини 1 статті 66 КК України відноситься до обставин, які пом`якшують покарання, є щире каяття ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального проступку, яке знайшло своє підтвердження у залі суду коли ОСОБА_5 осудив свою протиправну поведінку та виявив бажання залагодити провину, що підтверджується конкретними його діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації (зокрема, бажанням оплатити витрати на експертизи у повному обсязі, про що суд зазначає нижче);

- ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполь Донецької області; зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ; громадянин України, українець; працював неофіційно на будівництві та одержував середньомісячний дохід у розмірі 10000 грн.; неодружений, на утриманні нікого не має, депутатом не обирався, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

Таким чином, з урахуванням викладених судом обставин, які він застосовує у їх сукупності для призначення ОСОБА_5 покарання суд вважає, що за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 309 КК України, з урахуванням частини 2 статті 53 КК України, йому слід призначити основне покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі: 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що на підставі п.5 підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України складає 17000 гривень, оскільки 1 неоподатковуваний мінімум доходів громадян складає 17 гривень, а 1000 - саме 17000 гривень). Позаяк саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш суворого покарання не має, оскільки штраф, як найменш суворий вид покарання досягнення своєї мети і завдання щодо ОСОБА_5 .

Разом з цим, суд враховує, що ОСОБА_5 вчинив вказаний кримінальний проступок після постановлення, але до повного відбуття покарання за іншим вироком (зокрема, Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 07.09.2021 року яким ОСОБА_5 на підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 18.08.2021 року, остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 4 місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання у кримінальновиконавчій установі закритого типу).

І тому суд застосовує ч.1 ст.71 КК України за якою, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. А також застосовує ч.3 ст.72 КК України, яка передбачає, що основне покарання у виді штрафу, при призначенні його за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків, складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Отже, на підставі ч.1 ст.71 КК України, з урахуванням ч.3 ст.72 КК України, ОСОБА_5 до покарання, призначеного за цим вироком: штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що складає: 17000 гривень), слід повністю приєднати невідбуту ним частину покарання за попереднім вироком, зокрема Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 07.09.2021 року, що складає 2 дні позбавлення волі. Штраф виконувати самостійно.

Щодо процесуальних витрат.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 118 КПК України передбачено, що процесуальні витрати складаються також і з витрат, пов`язаних із залученням експертів. І згідно з приписами ч. 1 ст. 122 КПК витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом А згідно з частиною 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

При цьому суд враховує правовий висновок, наданий Об`єднаною палатою ККС ВС у постанові від 12 вересня 2022 року (справа №203/241/17) за яким: "З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК). Виходячи з викладеного, стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта саме стороною захисту."

Сторона обвинувачення підтвердила доказами, що держава Україна, з ініціативи сторони обвинувачення, а не сторони захисту понесла витрати на проведення експертиз на загальну суму 5571 гривень 30 копійок (а.с.20,29 - довідки про витрати експерта), які є витратами Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України.

І суд знову враховує правовий висновок, наданий Об`єднаною палатою ККС ВС у постанові від 12 вересня 2022 року (справа №203/241/17) за яким: "Що ж стосується стягнення судом саме процесуальних витрат за проведення експертиз, то важливе значення у механізмі їх розподілу в кримінальному провадженні набуває питання про те, хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилась, а також чи входить проведення експертизи до сфери службових обов`язків залученого експерта, чи є експерт співробітником державних експертних установ. Враховуючи викладене, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту.

Тому суд згоден із позицією захисника обвинуваченого про те, що оскільки експертизи проводились з ініціативи, тобто експерти залучались стороною обвинувачення, а не захисту, і ці експерти були співробітниками державної експертної установи, витрати на проведення експертиз на загальну суму 5571 гривень 30 копійок стягненню з обвинуваченого на підставі ч.1,2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України не підлягають. Однак, оскільки обвинувачений виявив добровільне бажання оплатити такі витрати, яке він мотивував необхідністю усунення будь-яких негативних наслідків від вчиненого ним проступку, що суд врахував і при призначенні йому покарання, як вчинок, підтверджуючий щире каяття, суд стягує ці витрати з обвинуваченого на підставі ч.6 ст.9 та ч.1 ст.26 КПК України.

Щодо речових доказів і документів.

В силу положень частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатись до набрання рішенням законної сили. При цьому, частина 9 статті 100 КПК України прямо передбачає, як суду треба вирішити питання про долю конкретних речових доказів і документів.

Тож, на виконання положень частини 9 статті 100 КПК України, суду слід вирішити долю речових доказів і документів наступним чином:

- порошкоподібна речовина в згортку, яка містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, кількість якого становить 0,1471 грама; кристалічна речовина в згортку, яка містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, кількість якого становить 0,1061 грама; рідина в пластиковому шприці, яка містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, кількість якого становить 0,0068 грама; залишки речовини, масами менше 0,0001 грама, в скляній ємності та голці в пластиковому ковпачку з ватним тампоном в основі містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадону, масу якого встановити не представилось можливим через недостатні маси речовини - знищити;

- матеріали кримінального провадження - залишити в матеріалах справи.

Інші процесуальні питання.

Підстави, для вирішення судом інших питань, передбачених статтею 368 КПК України, відсутні.

Таким чином, на підставі всього викладеного і керуючись статтями 1-33,36,37,42,45-52,55,61-62,75-110,113-129,170-211,290-293,302,318-371,373-77,381,382,392-395,532 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України.

Призначити ОСОБА_5 , за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 309 КК України основне покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, з урахуванням ч.3 ст.72 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком (штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає: 17000 гривень), повністю приєднати невідбуту ОСОБА_5 частину покарання за попереднім вироком (зокрема Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 07.09.2021 року), що складає 2 дні позбавлення волі. Штраф виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 5571 (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят одну) гривню 30 (тридцять) копійок на користь держави Україна, у якості компенсації витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Речові докази у вигляді: порошкоподібної речовини в згортку, яка містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, кількість якого становить 0,1471 грама; кристалічна речовина в згортку, яка містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, кількість якого становить 0,1061 грама; рідина в пластиковому шприці, яка містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, кількість якого становить 0,0068 грама; залишки речовини, масами менше 0,0001 грама, в скляній ємності та голці в пластиковому ковпачку з ватним тампоном в основі містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадону, масу якого встановити не представилось можливим через недостатні маси речовини - знищити;

- матеріали кримінального провадження - залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку надіслати всім учасникам судового провадження.

Учасники судового провадження, також, мають право отримати копію вироку в Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області.

Суддя: ОСОБА_1