Справа № 199/1677/25
ВИРОК

іменем України

18.02.2025 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000004 від 01.01.2025 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Білозерське Покровського району Донецької області, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, без постійного місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше судимого:

- 10.08.2004 Добропільським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна. 15.05.2008 звільнений умовно-достроково, невідбутий строк покарання: 1 рік 2 місяці 10 днів;

- 13.07.2009 Добропільським міськрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, на підставі ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців;

- 19.10.2009 Апеляційним судом Донецької області за п. 13) ч. 2 ст. 115 КК України, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. 01.12.2023 звільнений по відбуттю строку покарання,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 185 КК України,-

за участю:

прокурора ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

потерпілого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження в залі судових засідань вказане кримінальне провадження

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , достовірно знаючи про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», вчинив умисне кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

03.11.2024, точний час встановити не виявилось можливим,ОСОБА_3 , проходячи повз будівлю БК «Добропілля», розташованого за адресою: Донецька область, Покровський район, м.Добропілля, просп. Шевченка, 2, зустрів ОСОБА_5 , з яким на лавці, розташованої неподалік будівлі БК «Добропілля», почали вживати алкогольні напої. Під час розпиття алкогольних напоїв потерпілий ОСОБА_5 дістав із кишені свій мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A14» моделі «SM-A145F» та поклав його біля себе на лавку, і в цей час у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел на його викрадення.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 , скориставшись тим, що ОСОБА_5 відвернувся від нього, та, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи таємний характер своїх злочинних посягань, шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A14» моделі «SM-A145F», який поклав собі в кишеню, після чого, доводячи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану до кінця, ОСОБА_3 , заволодівши викраденим майном, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 3779,67 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю і пояснив, що 03.11.2024 він знаходився за адресою свого місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 та вирішив прогулятися містом. Проходячи повз будівлі БК «Добропілля», розташованого за адресою: Донецька область, Покровський район, м.Добропілля, просп. Шевченка, 2, зустрів ОСОБА_5 , з яким під час розмови вирішили вжити алкогольні напої та пішли за будівлі БК «Добропілля», де побачили дерев`яну лавку, на яку сіли та почали вживати алкогольні напої. Через деяких час ОСОБА_5 дістав з кишені свій мобільний телефон «Samsung» та поклав його біля себе. Побачивши мобільний телефон потерпілого, він вирішив його викрасти. Дочекавшись коли ОСОБА_5 відвернувся у сторону, він взяв належний потерпілому мобільний телефон та поклав собі в кишеню. Викрадений мобільний телефон він зберігав за місцем свого проживання на протязі 2-3 місяців та через деякий час вирішив його продати, у зв`язку з чим звернувся до магазину «Пінгвін», однак викрадений мобільний телефон у вказаному магазині у нього не купили. В подальшому викрадений у потерпілого ОСОБА_5 мобільний телефон «Samsung» працівниками поліції був вилучений. У вчиненому щиро кається.

Суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в межах пред`явленого обвинувачення, за обставин, викладених у вироку, які повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні пояснив, що він особисто не знайомий з ОСОБА_3 , знає його тільки візуально, як мешканця м. Добропілля Покровського району Донецької області. 03.11.2024 приблизно об 11:00 годині він, проходячи біля будівлі БК «Добропілля», розташованого за адресою: Донецька область, Покровський район, м.Добропілля, просп. Шевченка, 2, зустрів ОСОБА_3 , з яким вони вирішили розпити алкогольні напої. Вони пішли за будівлю БК «Добропілля», де побачили дерев`яну лавку, на яку сіли та почали вживати алкогольні напої. Вони випили на двох одну пляшку горілки, потім розійшлись. Прийшовши додому, він виявив відсутність свого мобільного телефону «Samsung Galaxy A14» моделі «SM-A145F», який він придбав близько одного року тому в ломбарді в місті Павлоград Дніпропетровської області. Він не бачив, як ОСОБА_3 викрав телефон, який лежав на лавці, оскільки знаходився в нетверезому стані. Через деяких час він знову зустрів ОСОБА_3 , у якого поцікавився чи не брав він належний йому мобільний телефон під час їх зустрічі 03.11.2024, на що ОСОБА_3 його запевнив, що не брав. Одразу до органів поліції він не звертався, оскільки намагався самостійно відшукати свій мобільний телефон. В подальшому працівники поліції повернули належний йому мобільний телефон.

Крім вказаного, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні:

- протоколом прийняття заяви про вчинене правопорушення від 01.01.2025, відповідно до якого ОСОБА_5 просить органи поліції вжити заходи до невідомої особи, яка 03.11.2024 приблизно об 11:00 годині поблизу БК «Добропілля» викрала належний йому мобільний телефон «Samsung», imei: НОМЕР_1 , чим заподіяла йому матеріальну шкоду (т.2 а.к.п. 6);

- протоколом огляду місця події від 01.01.2025 з фото-таблицею до нього, відповідно до якого був проведений огляд території за адресою: Донецька область, Покровський район, м.Добропілля, просп. Шевченка, 2, де розташована будівля БК «Добропілля». В ході огляду потерпілий ОСОБА_5 показав, що 03.11.2024 він разом з раніше знайомим йому чоловіком на ім`я ОСОБА_6 знаходились біля вказаної будівлі, де на дерев`яній лавці вживали алкогольні напої. Під час вживання алкогольних напоїв раніше знайомий чоловік на ім`я ОСОБА_6 викрав належний йому мобільний телефон «Samsung» (т.2 а.к.п. 8-10);

- протоколом огляду предмету від 03.01.2025, згідно з яким був проведений огляд аркушу паперу, наданого ОСОБА_5 , на обороті якого встановлено наявність запису imei мобільного телефону «Samsung», а саме: НОМЕР_1 (т.2 а.к.п. 16-17);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.01.2025, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_5 , у присутності двох понятих, впізнав особу чоловічої статі на ім`я ОСОБА_6 , зображену на фото № 2, з яким 03.11.2024 він вживав алкогольні напої на лавочці, розташованій біля будівлі БК «Добропілля» за адресою: Донецька область, Покровський район, м.Добропілля, просп. Шевченка, 2, після чого виявив відсутність належного йому мобільного телефону «Samsung». На фото № 2 зображений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2, а.к.п. 19-21);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.01.2025, відповідно до якого свідок ОСОБА_7 , у присутності двох понятих, впізнав особу чоловічої статі, зображену на фото № 1, яка 30.12.2024 приходила до приміщення магазину «Пінгвін» та намагалась продати мобільний телефон «Samsung». На фото № 1 зображений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2, а.к.п. 23-25);

- протоколом огляду предмету від 04.01.2025, згідно з яким був проведений огляд мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A14», чорного кольору, на якому мається заводська наліпка, яка містить наступний напис: «SM-A145F, зроблено у В`єтнамі, 64 GB, imei: НОМЕР_2 , imei: НОМЕР_3 », який ОСОБА_3 в присутності двох понятих добровільно видав працівникам поліції. Вилучений під час огляду мобільний телефон поміщений у спец-пакет № PSP 1155504 (т. 2 а.к.п. 28-29);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 04.01.2025 з фото-таблицею до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_5 , у присутності двох понятих, впізнав мобільний телефон «Samsung Galaxy A14», чорного кольору, моделі «SM-A145F», зображений на фото № 2, як належний йому мобільний телефон (т. 2, а.к.п. 30-33);

- висновком судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/105-25/237-ТВ від 08.01.2025, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A14» моделі «SM-A145F», який перебував у використанні, на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто станом на 03.11.2024, могла становити 3779,67 гривень (т. 2, а.к.п. 38-44);

- протоколом огляду від 14.01.2025 з фото-таблицею до нього, згідно з яким за участі двох понятих та потерпілого ОСОБА_5 був проведений огляд мобільного телефону марки «Samsung», моделі «SM-A145F», який перебуває у спец-пакеті № PSP 1155504. В ході огляду потерпілий ОСОБА_5 повідомив, що це його мобільний телефон, який у нього було викрадено 03.11.2024. Також потерпілий повідомив, що у телефонній книзі вказаного телефону збережені телефонні номери, які підписані, як «жінка - »; «сестра - »; «сусід - ОСОБА_8 » та інші телефонні номери, які він не пам`ятає. В подальшому в присутності двох понятих та потерпілого ОСОБА_5 був включений даний мобільний телефон та переданий потерпілому, який особисто зайшов у додаток «Телефон» та показав наявність вище перелічений номерів телефону (т. 2 а.к.п. 46-48);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.01.2025 разом з фото-таблицею, згідно з яким ОСОБА_3 в присутності двох понятих пояснив та показав на місце, де він 03.11.2024 зустрівся з потерпілим ОСОБА_5 та на дерев`яну лавочку, яка розташована біля будівлі БК «Добропілля» за адресою: Донецька область, Покровський район, м.Добропілля, просп. Шевченка, 2, де вони вживали алкогольних напоїв, вказавши напрямок їх руху. Також ОСОБА_3 пояснив та показав місце на лавочці, де знаходився мобільний телефон потерпілого ОСОБА_5 , та як він його взяв в руки, сховав його до своєї кишені (т. 2, а.к.п. 76-80);

- речовим доказом.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Таким чином, умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , в межах висунутого прокурором обвинувачення, правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України як такі, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану.

Судом достатньо дослідженні всі обставини кримінального правопорушення в їх сукупності, які підтверджують встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Наявна у кримінальному провадженні сукупність наведених вище прямих і непрямих доказів вчинення кримінального правопорушення, які за змістом є чіткими, зрозумілими і послідовними, такими, що в достатній мірі повно викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення надала суду можливість ухвалити обвинувальний вирок за наслідками розгляду кримінального провадження.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України зроблено з дотриманням вимог КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які були досліджені та перевірені під час судового розгляду, а також оцінені відповідно до норм Закону.

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Ушаков проти України» (рішення від 18.06.2015, заява № 10705/12) згідно з якою ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Підсумовуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого кримінального правопорушення поза всяким розумним сумнівом доведена і підтверджується обсягом досліджених судом в судовому засіданні доказів в їх сукупності та взаємозв`язку та не викликають у суду сумнівів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України, постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Зокрема, під врахуванням особи винного слід розуміти врахування позитивних і негативних, соціальних, фізичних, психічних і правових елементів характеристики особи, що вчинила кримінальні правопорушення, які мають кримінально-правове значення.

Суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Також, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий (3 рази), в тому числі за скоєння особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи (два рази за ст. 115 КК України), вчинив злочин через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі, свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, не працює, не має на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, негативно характеризується за місцем проживання, згідно з листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 14/124 від 09.01.2025 не перебуває на військовому обліку.

Суд відносить щире каяття до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 66 КК України.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.

Призначаючи покарання, суд враховує вищенаведені обставини, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, враховуючи, що спричинена потерпілому матеріальна шкода відшкодована шляхом повернення викраденого майна, та, виходячи із сукупності зазначених обставин, приходить до висновку, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення і поважати Закон, а тому з метою попередження скоєння ним нових злочинів, вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченого статтею обвинувачення, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 належних висновків для себе після звільнення з місць позбавлення волі (01.12.2023) не зробив, продовжує вести неправильний спосіб життя, що свідчить про наявність у ОСОБА_3 стійкої направленості умислу на вчинення злочинів і небажання ставати на шлях виправлення, бути корисним для суспільства, а тому суд приходить до висновку, що більш м`які види покарання не зможуть забезпечити виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, крім того і правових підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 з урахуванням приписів ст.ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.

Водночас, суд констатує, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин під час дії режиму воєнного стану в країні, однак правопорушення було вчинено поза межами районів вогневого ураження, тимчасової окупації та без будь-якого використання умов воєнного стану, потерпілим не являється особа, постраждала від військової агресії, злочин не вчинено щодо його майна або щодо майна осіб, які тимчасово залишили житло, цінність викраденого майна, тому вважає, що є неспівмірним для застосування ОСОБА_3 максимального строку покарання за вказаною статтею, а можливим призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_3 в межах мінімального покарання, передбаченого санкцією статті обвинувачення.

Вищевказане покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, воно буде законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) та необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженні не обиралась.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України із ОСОБА_3 належить стягнути на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судової товарознавчої експертизи, в сумі 1591,80 гривень.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обиралась.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані із судової товарознавчої експертизи, в сумі 1591 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна) гривня 80 (вісімдесят) копійок.

Речовий доказ - мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A14» моделі «SM-A145F», який повернуто ОСОБА_5 на відповідальне зберігання (розписка від 14.01.2025, т.2, а.к.п. 49) залишити ОСОБА_5 .

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (ч. 7 ст. 376 КПК України).

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1