Справа № 461/7587/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1110/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 30 вересня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довге, Горохівського району, Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до одного року обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та відповідно до положень ст. 76 КК України покладено на останнього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання із заходами забезпечення кримінального провадження, процесуальними витратами та речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 19 червня 2024 року близько 19 год. 10 хв., керуючи маршрутним трамваєм марки «КТ-4СУ» бортовий номер 1012, яким перевозив пасажирів по маршруту №9, та здійснюючи посадку-висадку пасажирів на зупинці по пл. Кропивницького у м. Львові, поблизу будівлі №1, порушив вимоги п. п. 1.5; 2.3 (підпунктів б) і д); та 21.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 136 від 06.03.2013 року, які виразились у тому, що він, керуючи транспортним засобом, який перебував у технічно-справному стані, здійснюючи посадку-висадку пасажирів, при відсутності завад технічного характеру та наявності усіх передумов для забезпечення безпеки пасажирів, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам, притиснувши дверима трамваю пасажирці руку, почав рух керованого ним трамваю, що призвело до ДТП випадання пасажира ОСОБА_9 , яка здійснювала висадку через останні двері транспортного засобу.

У результаті порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України, пасажир ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у виді переднього вивиху плечової кістки, закритий передньо-нижній вивих лівого плечового суглобу, які відповідно до висновку експерта відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_6 не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

Акцентує, що місцевий суд призначив обвинуваченому покарання у вигляді одного року обмеження волі, що суперечить ч.3 ст. 61 КК України, оскільки ОСОБА_7 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_2 , досяг пенсійного віку (60 років), а обмеження волі не може застосовуватися до таких осіб.

Наголошує, що вищенаведене узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 18 липня 2024 року у справі 454/1361/23 (провадження №51-6097 км 23).

Просить змінити вирок Галицького районного суду м. Львова від 30 вересня 2024 року, вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Обвинувачений ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_9 були належно повідомлені про час і місце судового засідання, однак в таке не прибули і клопотання про відкладення розгляду справи не подавали, таким чином, їх неявка, у відповідності до положень ч.4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, про підтримання апеляційної скарги сторони обвинувачення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому за ч.1 ст. 286 КК України кримінального правопорушення є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

П.4 ч.1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.2 ч.1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення, як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді одного року обмеження волі із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування основного покарання з іспитовим строком один рік. Разом з тим, як вірно зазначено прокурором у апеляційній скарзі, таке рішення суперечить вимогам ч.3 ст. 61 КК України, згідно з якими обмеження волі не може застосовуватися до осіб, які досягли пенсійного віку.

Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 народжений ІНФОРМАЦІЯ_2 і досяг пенсійного віку, що підтверджується матеріалами справи.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі прямо суперечить вимогам закону.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду з аналогічного питання у постанові від 18 липня 2024 року у справі № 454/1361/23 (провадження № 51-6097 км 23), у якій суд касаційної інстанції вказав, що до осіб пенсійного віку покарання у виді обмеження волі не може застосовуватися, що є обов`язковим для врахування при ухваленні рішення у подібних випадках.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_7 зміні.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного та з огляду на обставини справи, характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 основне та додаткове покарання у межах санкції ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 30 вересня 2024 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 286 КК України до штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4