Справа № 344/5161/25
Провадження № 1-кс/344/2495/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представників заявника : ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , дізнавача ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу Комунального підприємства « Франківськ АГРО» Івано-Франківської міської ради на постанову про закриття кримінального провадження від 26.11.2024 за № 0000668 за ч. 1 ст. 197-1 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Представник заявника ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із скаргою, у якій просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження від 26.11.2024 за № 0000668 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, що складена дізнавачем сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 .

В обґрунтування скарги, зокрема, зазначено, що копію постанови отримано 17.03.2025. Таку постанову вважає передчасною. В основу оскаржуваної постанови покладено свідчення директора ПДСДС НАН ОСОБА_7 , який повідомив, що земельна ділянка із кадастровим номером :13:009:0467 відповідно до державного акту серії ІФ №000254 належить Інституту хрестоцвітих культур, правонаступником якого є Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідницька станція. Будь-які інші слідчі дії не здійснювались.

Дізнавач не перевірила достовірність наданого державного акту, вміст інформації в такому. Разом з тим, такий державний акт не відповідає законодавчим вимогам, такий не був зареєстрований у встановленому законом порядку. Також наявна підозра щодо підробки такого документу. Оригінал такого відсутній. За результатами запиту до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, а також відповідних архівних установ, встановлено, що державний акт з таким номером не видавався, його реквізити не відповідають зразкам, які були чинними на момент його нібито видачі. Відомості про вчинення даного правопорушення, які можна було отримати з інших інформаційних джерел інформації, взагалі не розглядались.

Крім того, дізнання не надало жодної оцінки знищенню посівів гречки, яке було здійснено у зв`язку із самовільним зайняттям земельної ділянки.

В одному із листів, а саме №54/85-17/12в від 09.08.2024 до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області КП «Франківськ АГРО» подало підтверджуючі документи щодо здійснених витрат на вирощування гречки врожаю на спірній земельній ділянці. Загальна сума витрат склала 173 858,54 грн., що у сто і більше разів перевищує НМДГ та визначається значною шкодою згідно з приміткою ст. 197-1 КК України. Натомість жодної згадки про шкоду, її розмір в постанові не йдеться.

Представники заявника у судовому засіданні підтримали вимоги скарги.

Дізнавач заперечила проти задоволення скарги.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників розгляду скарги, перевіривши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, дійшла наступного :

Згідно із п.3 ч.1ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до положень ч.1ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

26.11.2024 дізнавачем сектору дізнання Івано-Франківського районного управління поліції ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000668 від 15.08.2024 на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України.

Таку постанову отримано заявником 17.03.2025, інших даних про її отримання немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження.

Положенням ч. 1 ст. 92 КПК України встановлено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, покладається на дізнавача, слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Кримінальне провадження порушено за рапортом на підставі звернення ОСОБА_3 , який повідомив, що 31.07.2024 працівники Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції НАН, вважаючи, що вони є власниками земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0467, площею 41,3334 га, на підставі державного акту на право постійного користування, здійснили дискування даної земельної ділянки, яка передана у право користування КП «Франківськ Агро» Івано-Франківської міської ради Івано-Франківською міською радою, яка є власником відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 24.12.2021.

Так, постанова про закриття кримінального провадження повинна бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, дізнавач, під час проведення дізнання, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК України порядку.

Відсутність складу кримінального правопорушення як підстава закриття справи застосовується, коли встановлено, що подія, щодо якої надійшли заява або повідомлення, відбулася, була результатом вчиненого особою діяння (дії або бездіяльність), але сама по собі не є злочином, оскільки:

а) відсутній хоча б один із елементів складу кримінального правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона);

б) наявні діяння, що виключають злочинність діяння.

У розумінні вимог кримінального процесуального законодавства, закриття кримінального провадження за відсутності в діянні складу злочину ( проступку) передбачає наявність самої події, у якої відсутні певні ознаки (обов`язкові елементи конкретного складу) злочину. За таких обставин, рішення слідчого повинно містити вказівку на те, яке діяння мало місце (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та які ознаки складу кримінального правопорушення в діях якої конкретної особи відсутні.

Так, кримінальна відповідальність за ч. 1 ст.197-1 КК України настає за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Згідно зі ст. 197-1 КК України, безпосередній об`єкт цього злочину - земельні відносини як суспільні відносини власності щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки. Самовільне зайняття ділянки - це активні протиправні дії по заволодінню (захопленню) всупереч встановленому порядку земельної ділянки. Остання належить на праві власності іншій особі (фізичній чи юридичній), яка володіє нею на інших законних підставах (наприклад, на підставі договору оренди). Причому земельна ділянка для винної особи є чужою, вона не має необхідних і достатніх прав на володіння, користування чи розпорядження ділянкою як власник чи як особа, якій надано право постійно чи тимчасово володіти і користуватися нею.

Аналізований кримінальний проступок є правопорушенням з матеріальним складом: для встановлення об`єктивної сторони цього проступку слід встановити не тільки самовільне зайняття земельної ділянки, але й настання суспільно небезпечних наслідків - спричинення її власнику чи законному володільцю значної шкоди.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 197-1 КК, визнається закінченим з моменту самовільного зайняття ділянки і настання вказаних суспільно небезпечних наслідків.

Суб`єктивна сторона характеризується умисною виною: особа усвідомлює, що самовільно, з порушенням встановленого порядку займає (захоплює) чужу для неї земельну ділянку, передбачає, що власнику чи законному володільцю буде спричинена її діями значна шкода, і бажає цього.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду розглянув справу № 400/122/18, в якій досліджував питання самовільного зайняття земельної ділянки.

Згідно з висновком, Верховний Суд зазначив, що відповідно до ч.1 ст. 197-1 КК України, передбачена кримінальна відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано шкоди саме її законному володільцю або власнику.

Верховний Суд визначив, що вказаний злочин є злочином з матеріальним складом: для встановлення об`єктивної сторони цього злочину слід встановити не тільки самовільне зайняття земельної ділянки, але й настання суспільно небезпечних наслідків спричинення її власнику чи законному володільцю шкоди.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові зазначено, що в ході досудового розслідування встановлено, що така земельна ділянка була зареєстрована 24.12.2021 за Івано-Франківською міською радою, правокористувачем є КП «Франківськ Агро»; а також викладено покази свідка ОСОБА_3 ( директора КП «Франківськ Агро»), який зокрема зазначив про посів гречки на спірній ділянці та її знищення ( пере дискування землі, на якій вона росла). Зазначено покази свідка директора Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук ОСОБА_7 , який вказав, що земельна ділянка належить на підставі державного акту серії І-ІФ №000254 Інституту христоцвітних культур, право дослідником якого є Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція згідно Статуту. Представник такої станції звертався до ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області надати дозвіл на інвентаризацію земель, що перебувають в межах Угорницької сільської ради, однак у такому було відмовлено. Рішенням окружного суду у справі №300/5858/21 зобов`язано повторно розглянути таке клопотання ГУ Держгеокадастр.

Дізнавачем наведено таке рішення суду в показах свідка, а також зазначено з рішення суду, що «При цьому, неналежне ведення уповноваженим органом такої документації не може позбавляти землекористувача права постійного користування земельного ділянкою, набутого у відповідності до вимог законодавства, чинного на момент виникнення такого права».

Так, як вбачається з ЄДРСР, рішенням Івано-Франківського окружного суду Івано-Франківської області у вказаній справі - визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 13.04.2021 №51-ІЗ Про відмову у проведенні інвентаризації державних земель. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області повторно розглянути клопотання Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук про надання дозволу на проведення державної інвентаризації державних земель Національної академії аграрних наук України, що перебувають у постійному користуванні структурного підрозділу НААН - Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України орієнтовною площею 339,5 га відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії І-ІФ №000254, що розташовані на території Івано-Франківської міської ради (колишня територія Угорницької сільської ради).

Серед іншого у такій справі, у постанові Восьмим апеляційним адміністративним судом зазначено, що «Оцінка змісту державного акта на право постійного користування землею серії І-ІФ №000254, його дійсність, правомірність дій посадової особи щодо його заповнення та видачі тощо не є предметом цього спору і, як встановлено судом на момент розгляду цієї справи, право постійного користування землею позивача на підставі вказаного Акту не оскаржується в судовому порядку, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними». «Разом з тим значна частина земель державної власності на території Угорницької сільської ради, які перебувають у постійному користуванні Прикарпатської ДСДС залишаються непроінвентаризовані, що перешкоджає їх ефективному використанню та може призвести до незаконного відчуження».

«Крім того, колегія суддів звертає увагу, що предметом цього спору є виключно оцінка оскаржуваного наказу на відповідність вимогам законів України, разом з тим, визнання чи невизнання за позивачем права постійного користування земельними ділянками не було підставою для прийняття оскаржуваного наказу, а тому наявність у позивача права користування земельними ділянками на території Угорницької сільської ради не підлягає встановленню у межах спірних правовідносинах». «Оскаржувана відмова відповідача у проведенні інвентаризації земель у зв`язку з відсутністю вихідних даних, необхідність надання яких для вирішення питання щодо надання дозволу на проведення інвентаризації не передбачена, а наявність таких вихідних даних аналізується виконавцем безпосередньо під час виконання робіт з інвентаризації земель, є безпідставною та необґрунтованою».

Які саме дії було вчинено після вказаного рішення суду у справі № 300/5858/21, не вказано, зважаючи, що з часу прийняття такого пройшло близько двох років.

При цьому, дізнавачем зроблено висновок, що саме земельна ділянка з кадастровим номером :13:009:0467 на підставі державного акту серії ІФ №000254 належить Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідницькій станції, загальною площею 339,5 га ( колишня територія Угорницької сільської ради).

У той же час дізнавачем також зазначено, що ця ж земельна ділянка за вказаним кадастровим номером площею 41,3334 га зареєстрована 24.12.2021 за Івано-Франківською міською радою, правокористувачем якої є КП «Франківськ Агро».

Що стосується посилання у оскаржуваній постанові на справу №909/655/24, яка перебуває на розгляді у господарському суді, то не зазначено конкретного змісту позовних вимог та його зв`язок з предметом досудового розслідування.

Крім цього, не наданого жодного обґрунтування фактам, що викладені в заяві про кримінальний проступок, а також щодо наявності чи відсутності завданих збитків для розмежування складу в діях конкретної особи ( дізнавачем не зазначено в чиїх діях) чи події кримінального правопорушення саме за ч.1 ст. 197-1 КК України. Інших слідчих дій не проведено ( не вбачається з матеріалів кримінального провадження, оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження).

Проаналізувавши зміст постанови про закриття кримінального провадження, слідчий суддя дійшла висновку, що дізнавачем також було прийнято рішення про закриття кримінального провадження передчасно, з неповним з`ясуванням усіх обставин кримінального проступку.

Дізнання зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Однак, не зважаючи на вказані вимоги закону, дізнавачем не надано слідчому судді доказів, які б спростовували в повній мірі доводи скарги та підтверджували обставини, які стали підставою для закриття кримінального провадження та доказів, які б свідчили про повноту проведення досудового розслідування з огляду на ті недоліки, про які зазначено вище. Відтак, постанова підлягає скасуванню.

На підставі та керуючись ст.ст. 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Скаргу задоволити.

Постанову про закриття кримінального провадження від 26.11.2024 за № 0000668 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, що складена дізнавачем сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала - 09.04.2025.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1