Справа № 203/1730/25
Провадження № 1-кс/0203/1212/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі клопотання прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна, заявлене в межах кримінального провадження №0003521 від 14.03.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора після усунення ним недоліків, відповідно до ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2025, про арешт майна, заявлене в межах кримінального провадження №0003521 від 14.03.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що в провадженні Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003521 від 14.03.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 13.03.2025 о 09:30 год. водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Г-052736) офіцер 1-ї БГ 3-ї ГСП молодший сержант, керуючи автомобілем марки «MITSUBISHI Shogun Sport», р.н. НОМЕР_1 (транспортний засіб перебуває на балансі НГУ в/ч НОМЕР_2 ), рухаючись по автодорозі М-30, зі сторони м.Павлоград в бік м.Покровськ, не доїжджаючи до населеного пункту с. Олефірівка Синельниківського р-ну, не впорався з керуванням та здійснив виїзд за межі автомобільної дороги у кювет ліворуч, де відбулось перекидання авто. Внаслідок ДТП водій ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, після чого був госпіталізований до Павлоградської лікарні. ОСОБА_5 перебуває без свідомості, а тілесні ушкодження встановлюються.

13.03.2025 в період з 13:30 год. по 15:00 год. слідчим проведено огляд місця події (огляд місця дорожньо-транспортної пригоди), за результатами якого виявлено та вилучено автомобіль марки «MITSUBISHI Shogun Sport», р.н. НОМЕР_1 (транспортний засіб перебуває на балансі НГУ в/ч НОМЕР_2 ), який переданий на відповідальне зберігання представнику вказаної військової частини.

14.03.2025 постановою слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, вказаний автомобіль визнано речовим доказом у вказаному кримінальному проваджені.

У зв`язку з тим, що вищевказаний вилучений в ході проведення огляду місця події вказаний транспортний засіб зберіг на собі сліди злочину (має пошкодження) та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, являється доказом злочину та з метою забезпечення збереження вказаного речового доказу та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, прокурор просить накласти арешт на вказане майно, а також визначити місце зберігання цього майна на території військової частини НОМЕР_2 НГУ, який відповідно до ст. 100 КПК України передано представнику зазначеної військової частини на відповідальне зберігання.

У судове засідання прокурор не з`явився, в матеріалах справи наявна заява прокурора про розгляд справи за його відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Представник власника автомобіля в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. 25.03.2025 представник Центру спеціального призначення старший лейтенант юстиції ОСОБА_6 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення клопотання про арешт тимчасового вилученого майна не заперечує.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали поданого клопотання приходить до наступних висновків.

Однією з процесуальних гарантій реалізації прав людини в кримінальному провадженні являється здійснення слідчими суддями, у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна. Частинами 1, 3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання управа і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до абз.1 ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що вилучений автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0003521 від 14.03.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України, слідчий суддя, з урахуванням загальних засад кримінального судочинства ( ст. 7, 9, 13, 16, 22 23, 26 КПК України) та загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження (ст. 132 КПК України), доходить висновку про те, що клопотання слідчого в частині накладення арешту на вказаний автомобіль відповідає інтересам та потребам досудового розслідування, такий вид втручання у права та законні інтереси власника автомобіля спрямований на встановлення фактичних обставин справи, арештоване майно можливо використати як доказ обґрунтованості підозри, доведеності або недоведеності у вчиненні кримінального правопорушення.

Щодо вимог клопотання прокурора про визначення місця зберігання цього майна на території військової частини НОМЕР_2 НГУ, яке відповідно до ст. 100 КПК України передано представнику зазначеної військової частини на відповідальне зберігання, слідчий суддя зазначає наступне.

Нормами КПК України передбачений конкретний перелік випадків, коли долю речових доказів вирішує слідчий суддя, і питання визначення місця зберігання вже арештованого майна та передача речових доказів на відповідальне зберігання до таких випадків не відноситься.

При цьому, за змістом ст. ст.40, 98-100 КПК України питання про передачу речових доказів на відповідальне зберігання віднесене до повноважень слідчого, тому саме слідчий після визнання речей та документів речовими доказами зобов`язаний вирішити питання про їх збереження, у тому числі і передачу на відповідальне зберігання у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Таким чином, вимога, яка заявлена у клопотанні щодо визначення місця зберігання цього майна на території військової частини НОМЕР_2 НГУ, в силу приписів ч. 3 ст. 26 КПК України, виходить за межі повноваження слідчого судді, а відтак клопотання в цій частині подане з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та задоволенню не підлягає.

З урахуванням вищевикладених правових норм, слідчий суддя, вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково.

Окрім того, слідчий суддя зазначає, що відповідно до абз.2 ч.1 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У зв`язку з наведеним слідчий суддя роз`яснює, що після проведення всіх необхідних слідчих дій, щодо автомобіля «MITSUBISHI Shogun Sport», р.н. НОМЕР_1 , а також всіх необхідних експертних досліджень, власник майна може звернутися з відповідним клопотанням до слідчого судді про скасування повністю або частково ухвали слідчого судді про арешт майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131-132, 170, 172-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна, заявлене в межах кримінального провадження №0003521 від 14.03.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучений в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 13.03.2025 транспортний засіб автомобіль марки «MITSUBISHI Shogun Sport», р.н. НОМЕР_1 , який перебуває на балансі Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ), заборонивши розпорядження, відчуження та користування цього транспортного засобу.

Виконання ухвали про арешт майна доручити слідчому Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_7 , прокурорам групи прокурорів Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, які входять до складу групи прокурорів у кримінальному провадженні №0003521.

У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню відповідно до ст.175 КПК України з дня її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений та проголошений 27.03.2025 о 17.00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1