Справа № 624/181/25
провадження № 1-кп/624/42/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року Кегичівський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кегичівського районного суду Харківської області (с-ще Кегичівка, Берестинського району, Харківської області) кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Парасковія, Кегичівського району, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, на утриманні неповнолітніх дітей немаючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- обвинувачення: прокурора Кегичівського відділу Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 ,

- захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Законом України № 2102-ТХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан.

В подальшому дія воєнного стану неодноразово продовжувалася Указами Президента України та Законами України, востаннє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 28.10.2024 № 740/2024 строком на 90 діб, затвердженого Законом України від 29.10.2024 № 4024-ІХ«Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», тобто з 24.02.2022 по теперішній час в Україні діє правовий режим воєнного стану.

10.01.2025 близько 21:00 годині ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вживали спиртні напої у квартирі останнього за адресою: АДРЕСА_2 , після чого ОСОБА_3 залишився на ніч у вказаній квартирі.

В подальшому, 11.01.2025 близько 10:00 години, ОСОБА_3 перебуваючи в квартирі ОСОБА_6 , яка розташована за вищевказаною адресою, реалізуючи свій раптово виниклий умисел на викрадення чужого майна, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, діючи таємно, умисно, протиправно, з корисних мотивів, скориставшись тим, що його ніхто не бачить, шляхом вільного доступу з внутрішнього карману військового бушлату, який знаходився в шафі спальної кімнати, вчинив крадіжку коштів у розмірі 17000,00 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на вказану суму.

Після цього, ОСОБА_3 розпорядився викраденими грошима на власний розсуд, а саме придбав автомобіль ВАЗ 2107, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », 1989 року випуску, бежевого кольору, номер кузову - НОМЕР_2 .

Ці дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся та розповів про обставини скоєного кримінального правопорушення так, як про них зазначено в обвинувальному акті. Викрадені гроші потерпілому ще не повернув, але зобов`язується відшкодувати потерпілому завдану майнову шкоду.

Так, обвинувачений не оспорюючи час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 4 ст. 185 КК України, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся. Обвинувачений повідомив суду, що злочин вчинив з корисливих мотивів, завдану шкоду потерпілій відшкодував, викрадене майно повернуто.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, подав заяву про судовий розгляд без його участі, визначення виду та міри покарання залишає на розсуд суду.

Визнавальні свідчення обвинуваченого суд вважає правильними та достовірними, а також такими, що відповідають матеріалам справи, оскільки вони надані послідовно, несуперечливо та кладе в основу обвинувального вироку.

Зважаючи на те, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, погодився з правовою кваліфікацією своїх дій, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого.

Суд, заслухавши обвинуваченого та дослідивши всі наявні матеріали кримінального провадження, доходить висновку, що вина останнього у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, є доведеною поза розумним сумнівом.

Таким чином, суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_3 винний у скоєнні даного кримінального правопорушення і підлягає покаранню.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_3 скоїв тяжкий злочин.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії тяжкого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, який критично оцінює свою поведінку, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, органу пробації, обліку військовозобов`язаних не перебуває.

Обвинувачений ОСОБА_3 з`явився для участі у підготовці досудової доповіді.

Оцінка виявила високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства. У разі, звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язку, відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Також суд враховує те, що кримінальним правопорушенням потерпілому завдано матеріальну шкоду в розмірі 17000 гривень, яку потерпілому на час розгляд у справи обвинувачений не відшкодував, але зобов`язався повернути кошти.

Обставиною, яка згідно ст. 66 КК України, пом`якшує покарання є з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому суд враховує практику Верховного Суду, згідно з якою щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди (постанова Верховного Суду від 15.11.2021р. у справі № 199/6365/19).

Обставиною, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд доходить висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного злочину, не зменшує суспільну небезпеку злочину до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, яке передбачено законом.

Крім того, судом враховується досудова доповідь згідно висновку якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб - середній. На думку органу пробації виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та не становитиме високу небезпеку для суспільства. У разі, звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язку, відповідно до ч.1, п. 2, ч. 3 ст. 76 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання, у межах санкцій ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі на відповідний строк.

Однак враховуючи приписи ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, приймаючи до уваги вищезазначені обставини, дані які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, які впливають на призначення покарання, відношення до скоєного злочину, щире каяття, наслідки протиправної діяльності обвинуваченого, обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, розмір завданих потерпілому збитків, значимість цих збитків для потерпілого, а також те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого тяжких наслідків не настало, завдана обвинуваченим шкода є цілком поправна, викрадене майно обвинувачений зобов`язується повернути потерпілому, суд вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції її від суспільства, з застосуванням до нього положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покладанням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого судом не обирався.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Судові витрати відсутні.

Крім цього, суд, вважає за необхідне вирішити питання щодо зняття арешту з речових доказів у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.01.2025 ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області був накладений арешт на речовий доказ - транспортний засіб ВАЗ 2107, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », 1989 року випуску, бежевого кольору, номер кузову НОМЕР_3 , фактичним власником якого є ОСОБА_3 . Місцем зберігання визначено територію СПД №1 ВП №1 Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області.

Також 15.01.2025 ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області був накладений арешт на речовий доказ - утеплений спортивний костюм чорного кольору (штани та кофта на блискавці з капюшоном) на якому наявний напис «UNDER ARMOUR SG/G», фактичним власником вказаного майна є ОСОБА_3 . Місцем зберігання визначено кімнату речових доказів в СПД №1 ВП №1 Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд скасовує арешт майна, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

У судовому засіданні встановлено, що речовий доказ спортивний костюм був куплений обвинуваченим за власні кошти, а тому у зв`язку з тим, що провадження у цій кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на зазначене майно, оскільки зняття вказаного обтяження не перешкоджає виконанню судового рішення в майбутньому.

Щодо речового доказу - транспортного засобу, то накладений на нього арешт залишити до його конфіскації.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до 96-1, 96-2 КК України ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , винним у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та піддати його покаранню у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до обвинуваченого до набрання вироку законної сили не обирати.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 15.01.2025, на утеплений спортивний костюм чорного кольору (штани та кофта на блискавці з капюшоном) на якому наявний напис «UNDER ARMOUR SG/G».

Речовий доказ - утеплений спортивний костюм чорного кольору (штани та кофта на блискавці з капюшоном) на якому наявний напис «UNDER ARMOUR SG/G», який переданий на зберігання до кімнати речових доказів СПД №1 ВП №1 Берестинського РВП ГУНП в Харківській області (с-ще Кегичівка, вул. Волошина 26) повернути законному володільцю ОСОБА_3 .

Речовий доказ - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , упаковане до сейф пакету №7094271, яке передане на зберігання до кімнати речових доказів СПД №1 ВП №1 Берестинського РВП ГУНП в Харківській області повернути законному володільцю.

Долю речових доказів вирішити після набрання вироком законної сили.

На підставі ст. 96-1, 96-2 КК України, п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України конфіскувати у власність держави транспортний засіб ВАЗ 2107, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », 1989 року випуску, бежевого кольору, номер кузову НОМЕР_3 , який зберігається на території СПД №1 ВП №1 Берестинського РВП ГУ НП в Харківській області.

Відшкодувати потерпілому ОСОБА_6 завдані кримінальним правопорушенням збитки в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень за рахунок коштів від реалізації конфіскованого майна, а частину, що залишилася, передати у власність держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 15.01.2025 на транспортний засіб ВАЗ 2107, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », 1989 року випуску, бежевого кольору, номер кузову НОМЕР_3 , залишити до його конфіскації.

Долю речового доказу вирішити після набрання вироком законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1