ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/924/25 Справа № 192/3249/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000157 від 30 серпня 2024 року, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноградівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, на військовому обліку не перебуває, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,-

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Судом вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним за наступних обставин.

Наприкінці червня 2017 року, більш точної дати вході проведення досудового розслідування встановити не представилось можливим, знаходячись поблизу буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 зустрівся з невстановленою у ході досудового розслідування особою, яка надала послуги по виробництву посвідчень водія, не дотримуючись порядку визначеного постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортним засобом», яка передбачає, що посвідчення водія видається особі, яка пройшла медичний огляду порядку, установленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний, практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС.

В цей час у ОСОБА_6 виник протиправний умисел направлений на пособництво у виготовленні підробленого водійського посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, а саме водійське посвідчення на право керування транспортними засобами категорії «В,С» з метою його подальшого використання у власних цілях.

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на пособництво у виготовленні завідомо підробленого посвідчення водія, ОСОБА_6 , скориставшись послугами невстановленої у ході досудового розслідування особи, в ході спілкування з якою, домовився про виготовлення, подальше придбання та оплату вартості підробленого посвідчення водія за 3 000 гривень, де за попередньою домовленістю, ОСОБА_6 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, щодо пособництва у вчиненні підроблення посвідчення водія, передав в електронному вигляді через повідомлення в мобільному додатку «Viber», свій фотознімок, фото паспорта з анкетними даними та зразок підпису з метою подальшого внесення їх до підробленого посвідчення водія, тим самим вчинив пособництво в підробленні вказаного офіційного документа.

В подальшому ОСОБА_6 приблизно на початку серпня 2017 року, більш точної дати в ході проведення досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебуваючи поблизу буд. АДРЕСА_3 , будучи пособником у підроблені офіційного документа, отримав від невстановленої у ході досудового розслідування особи посвідчення водія, із серією та номером НОМЕР_1 видане ТСЦ 1241 від 01.08.2017 на ім`я « ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », з метою його подальшого використання для підтвердження права керування транспортним засобом.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_6 , 29 серпня 2024 року приблизно о 18 годині 10 хвилин, рухаючись на автомобілі «ВАЗ 2104» номерний знак « НОМЕР_2 » повз блок-пост, який розташований на автомобільній дорозі Н-08, 440 кілометр поблизу с. Червонокамяне, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, маючи при собі підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 заповненого на ім`я « ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », достовірно знаючи, що вказане посвідчення водія на право керування транспортним засобом в порядку визначеному «Положенням про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993 року він не отримував та не мав права керування транспортними засобами, був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 9 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Після чого на законну вимогу працівників поліції надати для перевірки документи, які надають право на керування транспортним засобом, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, пред`явив працівникам поліції, завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_3 заповненого на ім`я « ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », бланк якого не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку аналогічного бланку посвідчення водія, які знаходяться в офіційному обігу на території України. Тим самим, ОСОБА_6 використав завідомо підроблений документ.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, як пособництво в підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такий документ, і який надає права з метою його використання та за ч. 4 ст. 358 КК України, тобто як використання завідомо підробленого документа.

В апеляції із доповненнями:

- прокурор просить змінити вирок суду в частині призначення покарання та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

В іншій частині вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування вказує, що згідно вироку, ОСОБА_6 за суджений за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, тобто за кримінальний проступок, вчинений на початку 2017 року, який тривав до серпня того ж року. Відповідно до ст. 12 КК України, це кримінальне правопорушення вважається кримінальним проступком, таким чином, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, дворічні строки давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчились.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення, повинен був звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, але цього не зробив, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши захисника та прокурора, які підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, є слушними.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується в тому числі у за ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно змісту оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 вчинив інкримінований йому кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, на початку червня 2017 року.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості, що обвинувачений ухилявся від слідства та суду, а також вчинив новий злочину, а тому слід констатувати, що строк давності визначений ст. 49 КК України, у такому разі не переривався.

Таким чином, визначений ч. 1 ст. 49 КК України строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, закінчився в червні 2019 року.

Захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомив, що обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 285 КПК України, роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, на що обвинувачений підтримав доводи прокурора про закриття кримінального провадження, просив їх задовольнити та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

При цьому, захисник підтвердив, що обвинувачений ОСОБА_6 повідомив, що йому зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, на що надав свою згоду.

Встановлення вищевикладених обставин є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За вимогами ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Також, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується ще у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, який вчинено ним у 2024 році, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за яким не закінчилися, з урахування закриттям кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, з резолютивної частини вироку, слід виключити посилання на ч. 1 ст. 70 КК України, про призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та вважати його засудженим за ч. 4 ст. 358 КК України.

Таким чином, з огляду на вище викладене, вимоги апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 , - задовольнити.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000157 від 30 серпня 2024 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, - змінити.

Скасувати вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити кримінальне провадження в цій частині.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на ч. 1 ст. 70 КК України, про призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4