Номер провадження: 11-сс/813/80/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000860 від 07.06.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бабарой, Овіділіопольського району, Одеської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

встановив:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000860 від 07.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

19.09.2024 року відносно ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру в вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він будучи військовослужбовцем військової служби призваного за призовом під час мобілізації, та проходячи її на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», у порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, а саме о 09:00 05.05.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_2 , та проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з обов`язками військової служби до теперішнього часу.

Слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з, погодженим прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 , клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване обґрунтованістю підозри та існуванням ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 строком до 31.01.2025 року включно, з визначенням застави 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри та існування ризиків, визначених п.п.1 та 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу та визначити ОСОБА_6 розмір застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 грн.

Захисник зазначає, що мотивуючи оскаржену ухвалу в частині визначення розміру застави слідчий суддя фактично не врахував майновий та сімейний стан, а також безпідставно послався на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Захисник вважає, що слідчий суддя визначив підозрюваному завідомо непомірний розмір застави, не врахувавши при цьому, що починаючи з 2024 року підозрюваний не отримав будь-якого доходу та не володіє будь-яким нерухомим майном на праві приватної власності.

Захисник ОСОБА_5 та прокурор у судове засідання апеляційного суду не з`явились.

Захисник надіслав заяву, в якій підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив розглянути справу за його відсутності.

Підозрюваний ОСОБА_6 не звертався до апеляційного суду з клопотанням про забезпечення його участі в судовому засіданні.

Прокурор про причини неявки апеляційний суду не повідомив, із заявами, або клопотанням про перенесення судового засідання не звертався.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК (далі - КПК) неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК України (далі - КПК) апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи апеляційну скаргу колегія суддів враховує, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом статей 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст.177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

За результатами перегляду оскарженої ухвали колегією суддів встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання органу досудового розслідування, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри за ч.5 ст.407 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується.

Колегія суддів вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкримінований йому злочин. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

При цьому, відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК та Глави 28 КПК питання про встановлення вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Злочин, передбачений ч.5 ст.407 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує і є обґрунтованим.

Вказаний ризик є цілком обґрунтованим і з огляду на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину проти встановленого порядку несення військової служби в умовах воєнного стану, і у випадку доведеності його вини за результатами судового розгляду, йому загрожує реальне позбавлення волі.

Крім того, у даному кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК, що ОСОБА_6 може вчинити аналогічне кримінальне правопорушення, оскільки він обґрунтовано підозрюється у тому, що будучі військовослужбовцем, в умовах воєнного стану, допустив грубе порушення військової дисципліни, як одного із основних принципів побудови Збройних Сил України. В той же час, самостійно до військової частини підозрюваний не з`явився та добровільно порушення дисципліни не припинив.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе забезпечити належного виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків, і не дасть змогу органу досудового розслідування контролювати місце його перебування.

Обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи сторони захисту стосовно визначення завідомо непомірного розміру застави, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.3 ст.183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, враховувати положення ст.177, 178 КПК, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Застава фактично є гарантією, що підозрюваний чи обвинувачений буде сумлінно виконувати визначені кримінально процесуальним законом обов`язки, а суд має визначити таку суму застави, яка б дисциплінувала і мотивувала останнього на їх виконання.

Слідчий суддя належним чином виконав вимоги кримінального процесуального Закону та, в якості альтернативного запобіжного заходу, визначив ОСОБА_6 заставу в межах п.2 ч.5 ст.182 КПК.

На переконання апеляційного суду перспектива втрати застави у визначеному слідчим суддею розмірі, буде достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб запобігти виникненню у нього бажання переховуватись від органу досудового розслідування, або будь-яким іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину пов`язаного з порушенням встановленого порядку несення військової служби, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують обрання саме такого виду запобіжного заходу, в тому числі й щодо визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Пунктом 1 частини 3 статті 407 КПК передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 376, 404, 405 406, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2024 року, якою в кримінальному провадженні №0000860 від 07.06.2024 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з його утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 строком до 31.01.2025 року включно, з визначенням застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4