Провадження № 1-кп/643/552/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003499 від 22 жовтня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, зарахованого в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , несудимого, який перебуває на реєстраційному обліку та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

у с т а н о в и в :

Згідно з вимогами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старший солдат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваний по мобілізації на службу до Збройних Сил України, у зв`язку з чим він був зобов`язаний проходити військову службу у лавах Збройних Сил України протягом військової служби, а в разі настання особливого періоду - понад установлений строк, знати та сумлінно виконувати службові обов`язки за посадами, які займатиме протягом строкової військової служби, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 , 25.01.2023 ОСОБА_6 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника третього механізованого відділення першого механізованого взводу другої механізованої роти першого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , де він проходить військову службу по теперішній час, а відповідно до ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією в особливий період.

У відповідності до вимог ст. 9, 11, 16, 17 та 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (зі змінами), ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, старший солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Стаття 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Незважаючи на обізнаність з вимогами вказаного вище законодавства та обов`язок їх дотримуватися, ОСОБА_6 , будучи на посаді стрільця-санітара 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», 20.06.2024 звільнений від займаної посади та зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , в жовтні 2024 року вирішив стати на злочинний шлях та вчинити крадіжку, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, та, бажаючи їх настання, діючи умисно, всупереч діючому законодавству України, в порушення вимог ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», достовірно знаючи про те, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2101-IX, з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу, та про те, що на усій території України оголошено про загальну мобілізацію осіб чоловічої статі віком від 25 до 60 років, звільнений від займаної посади та зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , перебував за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

У ранковий час доби, 16.10.2024, більш точний час у ході досудового розслідування встановити не виявилося за можливе, ОСОБА_6 , перебуваючи на подвір`ї будинку №74 по проспекту Тракторобудівників у м. Харкові разом із ОСОБА_8 , реалізуючи свій раптово виниклий єдиний злочинний прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_9 не спостерігає за його діями, шляхом вільного доступу незаконно заволодів мобільним телефоном ТМ «Xiaomi Redmi 13C» (NFC), 8/256 Gb Midnight Black EU (No Charger), вартістю 4149 гривень 60 копійок, належним ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_6 , не бажаючи бути викритим у вчиненні злочину, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає, утримуючи при собі викрадене майно, вийшов з подвір`я будинку АДРЕСА_2 , та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 на суму 4149 гривень 60 копійок.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою винуватість в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, щиро розкаявся та розповів про вчинення ним кримінальних правопорушень за обставин, викладених вище у даному вироку.

Так, ОСОБА_6 пояснив, що він в жовтні 2024 року, проводячи час разом з потерпілим ОСОБА_8 , скориставшись тим, що останній за ним не спостерігає, взяв собі телефон потерпілого, який був для нього у безперешкодному доступі. Коли він взяв собі належний потерпілому мобільний телефон, він розумів, що бере чуже майно без дозволу його власника, які причини спонукали його до викрадення майна потерпілого він пояснити не може, але відчуває сором за вчинене ним кримінальне правопорушення, щиро розкаюється у вчиненому. На запитання прокурора обвинувачений зазначив, що підтверджує обставини того, що вказані події мали місце 16 жовтня 2024 року за адресою, зазначено в обвинувальному акті м. Харків, пр-т Тракторобудівників, буд. 74.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників процесу, у тому числі потерпілого, який висловив свою позиції у наданій до суду письмовій заяві, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена повністю.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке виражається у визнанні винуватості в повному обсязі обвинувачення, відвертому визнанні своєї провини, наявності відчуття жалю через скоєне, осуді своїх протиправних дій під час судового розгляду.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_6 установлено, що він має середню освіту, не судимий, неодружений, зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд ураховує ступень тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, обставини та наслідки злочину, відсутність претензій потерпілого.

Суд, з урахуванням викладеного, за сукупності наведених вище обставин, визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинувачуваного і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначити йому покарання у виді позбавлення волі у межах, установлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Ураховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, зважаючи на те, що тяжких наслідків від злочинних дій обвинуваченого не настало, а також, ураховуючи засади диспозитивності кримінального судочинства, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 , яка надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою, слугуватиме попередженню вчиненню ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

При цьому суд ураховує, що таке покарання сприятиме меті покарання - виправленню обвинуваченого і попередженню вчиненню нових злочинів, та є заходом примусу, який можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 01 листопада 2024 року застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» із визначенням розміру застави 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400,00 гривень.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта по проведенню судової експертизи № 4908/24 від 24.10.2024 у розмірі 320,00 гривень відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до положень ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного за даним вироком покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за засудженим ОСОБА_6 , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, на час проходження ним військової служби покласти на командира військової частини за місцем проходження військової служби ОСОБА_6 .

У разі звільнення з військової служби до завершення встановленого іспитового строку нагляд за засудженим ОСОБА_6 здійснювати уповноваженим органу з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 01 листопада 2024 року по 23 квітня 2025 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою скасувати, ОСОБА_6 негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта по проведенню судової експертизи №4908/24 від 25.10.2024 у розмірі 320,00 гривень.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду, а засудженим в той же строк з дня отримання копії вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1