УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/1219/23

Провадження № 1-в/568/5/25

15 січня 2025 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участі представника органу пробації ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Дубенського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Рівненській області ОСОБА_3 про приведення вироку суду у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024р. №3886-ІX, щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого АДРЕСА_1 , засудженого вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 16 жовтня 2023 року за ч.ч. 1, 3 ст. 357, ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, -

ВСТАНОВИВ:

Начальник Дубенського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області звернувся в суд з поданням про приведення вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 16.10.2023 року щодо ОСОБА_5 у відповідність до ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року, мотивуючи тим, що з 09.08.2024 року викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 51 КУпАП. ОСОБА_5 вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 16.10.2023 року засуджений за ч.ч. 1,3 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України, та на підставі ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 1 рік. Загальна сума завданої матеріальної шкоди за даним вироком становить 1 973,70 грн. Таким чином, з метою вирішення питання правильності виконання вироку, із посиланням на Закон України №3886-IX від 18.07.2024 та ч.2 ст.74 КК України, вважає, що засуджений ОСОБА_5 підлягає звільненню від відбування покарання за ч.4 ст. 185 КК України, у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь, які завдали матеріальної шкоди на суму меншу, ніж 2 684 грн. (2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлених на 2023 рік).

Представник органу пробації в судовому засіданні подання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні подання підтримав, не заперечив щодо його задоволення.

Засуджений в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення подання.

Суд, беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали подання, вважає, що подання обґрунтоване і підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд, беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали подання, вважає, що його слід задовольнити.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів подання та встановлено під час судового розгляду, вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 16 жовтня 2023 р. ОСОБА_5 засуджений за ч.ч.1,3 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України, та на підставі ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 1 рік. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вказаним вироком ОСОБА_5 засуджено за таємне і повторне викрадення 18.08.2023р. та 19.08.2023р. в умовах воєнного стану чужого майна на загальну суму 1 973,70 грн.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 КУпАП.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено що, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Згідно із п.п.169.1.1. п.169.1 ст.169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено в розмірі 2684,00 грн.

Таким чином, відповідно до статті 51 КУпАП (в редакції закону станом на 09 серпня 2024 року), крадіжка чужого майна вважається дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення, тобто станом на 2023 рік, не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 2684,00 грн., а згідно вироку суду вартість викраденого ОСОБА_5 майна склала 1973,70 грн., тобто є меншою від необхідної суми для притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 2, 3 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Частиною 1 ст.5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Внесені законодавцем зміни призвели до часткової декриміналізації діяння і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч.1 ст.72 цього Кодексу, що визначено положеннями ст.74 КК України.

Пункт 13 ч.1 ст.537 КПК України передбачає, що під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.2 і 3 ст.74 КК України.

Суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Частина 2 ст.74 КК України встановлює кримінально-правовий наслідок зворотної дії закону, що скасовує кримінальну протиправність діяння. Якщо злочин декриміналізовано після набуття законної сили вироком суду, яким особа засуджена за такий злочин із призначенням їй покарання, вона має бути негайно звільнена від призначеного судом покарання. Це, зокрема, означає, що, якщо особа відбуває призначене їй покарання - вона звільняється від його невідбутої частини.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_5 засуджений до покарання за вчинення діяння, що мало місце в серпні 2023 на суму менше 2684 грн., кримінальна караність яких законом усунена, суд дійшов висновку, що подання є обґрунтованим та підлягає до задоволення, у зв`язку з чим останній підлягає звільненню від призначеного покарання за ч.4 ст.185 КК України, призначеним вироком суду від 16 жовтня 2023 року, на підставі ч.2 ст.74 КК України.

В той же час, вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 16 жовтня 2023 року ОСОБА_5 призначено покарання за ч.1 ст. 357 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч.3 ст.357 КК України у виді 1 року обмеження волі. При цьому, за правилами ч.1 ст.70 КК України покарання за ч.1 ст. 357, ч.3 ст.357 КК України було поглинуто покаранням, призначеним за ч.4 ст.185 КК України. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 1 рік. Оскільки, ч.1 ст.357 та ч.3 ст.357 КК України не підпадає під декриміналізацію, тому вищевказаний вирок підлягав подальшому виконанню в частині покарання, яке було призначене за ч.1 ст.357 та ч.3 ст.357 КК України.

Судом враховано, що ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2024 року ОСОБА_5 звільнено від покарання, призначеного вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 16 жовтня 2023 року за ч.ч.1,3 ст.357 КК України в зв`язку із закінченням іспитового строку. Ухвала суду від 11 листопада 2024 року набрала законної сили.

З огляду на вищевикладене, підстав для приведення вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 16 жовтня 2023 року у відповідність суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 369, 372, 537, 539 КПК України, ст. 74 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання начальника Дубенського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 16 жовтня 2023 року за ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1