ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/818/308/25 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.4 ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 липня 2024 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0002066 від 03.09.2023 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 липня 2024 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого у м. Харкові, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимого: 14.06.2023 вироком Жовтневого райсуду м. Харкова за статтею 407 ч. 5, 69 КК України до 2 років позбавлення волі, з застосуванням приписів статті 62 частини 1 КК України, з заміною призначеного покарання у виді 2 років позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні строком на 2 роки, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України та призначено йому покарання, на підставі цього закону у виді 5 років позбавлення волі.

У відповідності до приписів статті 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання ОСОБА_8 частково приєднати невідбуту ним частину покарання за попереднім вироком Жовтневого райсуду м. Харкова від 14.06.2023 у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, остаточно ОСОБА_8 визначити до відбуття покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, з відбуттям покарання в кримінально-виконавчої установі закритого типу. Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_8 рахується з 09 липня 2024 року.

На підставі частини 5 статті 72 КК України, зараховано засудженому ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення в період з 28.09.2023 по 09.01.2024 включно, та з 27.02.2024 до дня постановлення вказаного вироку 08 липня 2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили та направлення засудженого для подальшого відбуття покарання, запобіжний захід, обраний щодо засудженого ОСОБА_8 змінено з застави на тримання під вартою з утриманням у ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Згідно вироку Підсудний ОСОБА_8 , діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, при наступних обставинах:

13 серпня 2023 року, близько 17 години 23 хвилин, підсудний ОСОБА_8 , будучи обізнаним про дію Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було продовжено Указом Президента України №254/2023 від 01.05.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05:30 години 20.05.2023 строком на 90 діб, та Закону України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про Затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», діючи умисно, у період воєнного стану поширеного на території України, із корисливих мотивів, маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна з метою незаконного збагачення, поєднане з проникненням до житла, прибув до будинку АДРЕСА_3 , де перебуваючи в приміщенні зазначеного будинку, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, скориставшись тим, що вхідні двері мали пошкодження та не зачинялися на замок, шляхом вільного доступу, проник до приміщення квартири АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_9 майно, а саме: диван торгівельної марки «KONSTANTA» вартістю 8120 гривен, який завантажив у транспортний засіб - вантажне таксі та з місця вчинення злочину з викраденим зник, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду у вказаній сумі. Не погодившись з вироком, захисник обвинуваченого та прокурор у кримінальному провадженні подали апеляційні скарги.

Прокурор до початку апеляційного розгляду відмовився від поданої апеляційної скарги.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 просить вирок змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на частину 2 статті 190 КК України та призначити покарання в межах санкції цієї статті. Вимоги апеляційної скарги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції частково з`ясував обставини справи, не в повній мірі відобразив у вироку ті обставини, що мають значення для справи. Судом залишено поза увагою доводи сторони захисту щодо зміни правової кваліфікації діяння. Судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про одночасний допит обвинуваченого та потерпілого. Поза увагою суду залишено те, що на запитання захисника потерпілий пояснив, що 13.08.2023 він був на роботі та близько 18 години повертається додому. Того дня він вчасно не повернувся додому, оскільки по дорозі зустрів свого знайомого, з яким вирішили випити. Завдана йому шкода була повністю відшкодована, він не має претензій до обвинуваченого та просить його не карати. Повідомляв, що в 2022 році працівники ДСНС вирізали його вхідні двері до квартири, оскільки перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, він поводився неадекватно, після чого потерпілий був госпіталізований до психіатричної лікарні. Обвинувачений, надаючи показання суду першої інстанції, пояснив, що йому було відомо, що потерпілий повертається додому о 18 годині, він знав, що на будинку встановлено відеокамеру, а свідок ОСОБА_11 його добре знає. Він діяв відкрито, з дозволу та погодження із потерпілим. Крадіжку не вчиняв. Вказане свідчить про відсутність у обвинуваченого умислу на проникнення до житла ОСОБА_12 з метою вчинення крадіжки майна останнього.

Поза увагою суду залишено те, що потерпілий із заявою про вчинення злочину звернувся лише через два тижні після події. Факт такого зволікання свідчить про те, що потерпілий чекав доки обвинувачений виконає обіцянку та віддасть потерпілому частину грошей, про які вони завчасно домовилися. Свідок ОСОБА_13 , який є безпосереднім очевидцем подій, не був допитаний в ході судового розгляду. Наведені обставини вказують на те, що потерпілий був введений в оману обвинуваченим шляхом зловживання довірою. Звертає увагу, що потерпілий не забирав диван у особи, яка його придбала, оскільки він йому фактично не потрібний, йому потрібні були гроші, які йому повернуті. Крім того, захисник вважає, що призначене обвинуваченому покарання є несправедливим та судом неправильно застосовано положення частини 4 статті 70 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який в судовому засіданні після допиту свідка вважав необхідним вирок суду скасувати, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного. Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Згідно із статті 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Наведені положення свідчать про те, що суд оцінює висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (непідтвердження) доказами обставин, що за статтею 91 КПК України підлягають доказуванню, і за встановленими фактичними обставинами суд застосовує закон про кримінальну відповідальність, чим підтверджує або спростовує припущення (твердження) слідчого (прокурора), викладене в обвинувальному акті щодо юридичної оцінки кримінального правопорушення.

Перевіряючи вирок щодо ОСОБА_8 на предмет його відповідності зазначеним вище та іншим вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення не може бути визнане обгрунтованим та мотивованим, з огляду на наступне. Відповідно до пред`явленого обвинувачення, яке було визнане судом першої інстанції доведеним, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України.

Обгрунтовуючи свої висновки щодо доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд першої інстанції посилався на досліджені письмові докази та показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , потерпілого ОСОБА_9 , та вважав вину ОСОБА_8 у вчиненні таємного викрадення майна доведеною. Разом з тим, допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 впродовж всього судового розгляду стверджував, що між ним та потерпілим була домовленість про те, що ОСОБА_8 обміняє диван потерпілого. В судовому засіданні 28.03.2024 після допиту потерпілого ОСОБА_9 . ОСОБА_8 повідомив, що у нього є свідок, однак суд першої інстанції жодним чином не відреагував на це. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений також стверджував, що з приводу дивана в нього з потерпілим була домовленість, що може підтвердити свідок. У зв`язку із цим, стороною захисту було заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_17 , який колегія суддів задовольнила. Свідок ОСОБА_17 прибув до суду апеляційної інстанції, та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, повідомив, що з ОСОБА_8 має дружні стосунки. З потерпілим мешкають в одному під`їзді, відносини з ним також нормальні, іноді за ним приглядає, оскільки він зловживає алкоголем. В середині серпня ОСОБА_17 був біля під`їзду, приїхав ОСОБА_18 , вийшов ОСОБА_19 , він чув як вони розмовляли і ОСОБА_20 у ОСОБА_21 запитав за скільки можна купити такий диван, як у потерпілого, та за скільки б він його віддав. З вказаної розмови свідок зрозумів, що ОСОБА_20 хоче диван потерпілого. Потерпілий назвав якусь ціну, але свідок ціни не чув, бо він відійшов. Був ще інший свідок сусід з першого поверху. Свідок повідомив, що ОСОБА_22 та ОСОБА_20 обговорювали якусь ціну, але конкретну цифру, він не чув. Через два-три дні ОСОБА_20 подзвонив в дверний дзвінок квартири свідка та попросив допомогти винести диван, на що свідок запитав чи все-таки ОСОБА_20 придбав диван, той відповів, що так, тато виділив гроші, ОСОБА_21 заплатив гроші. Після чого, свідок допоміг ОСОБА_23 завантажити диван та пішов в магазин, де зустрів ОСОБА_24 . Свідок запитав у ОСОБА_25 за скільки він продав диван. Між ними відбувся діалог щодо дивану та ОСОБА_22 запитав чи вже забрав диван, на що свідок відповів, що вже забрав. Потім ОСОБА_22 сказав, що ОСОБА_26 покарає, бо він у нього раніше виносив посуд. З розмови свідок зрозумів, що за диван ОСОБА_20 та ОСОБА_22 домовились, та саме за посуд, який належав бабусі потерпілого, ОСОБА_22 хотів покарати ОСОБА_8 . Відповідно до рапорту працівника поліції щодо встановлення місцезнаходження свідка ОСОБА_17 , наявного в матеріалах провадження, встановлено, що ОСОБА_17 з лютого 2024 проходить військову службу в ЗСУ, у зв`язку із чим доставити його до Дзержинського районного суду м. Харкова не було можливості.

У зв`язку із наведеним, від допиту вказаного свідка ОСОБА_17 прокурор під час судового розгляду в суді першої інстанції відмовилася, відповідно обставини, які міг повідомити свідок ОСОБА_17 судом першої інстанції не з`ясовані та не перевірені в сукупності з іншими показаннями. Як встановлено судом апеляційної інстанції після допиту свідка ОСОБА_17 , надані ним показання суперечать показанням, наданим потерпілим ОСОБА_9 у суді першої інстанції. Таким чином, версія сторони захисту щодо наявності домовленості між потерпілим та обвинуваченим про продаж дивану, судом першої інстанції недостатньо перевірена, що за певних обставин може вплинути на кваліфікацію діяння обвинуваченого ОСОБА_8 та на призначення йому покарання.

Вказане свідчить про неповноту судового розгляду, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, що відповідно до статей 407, 409, 410 КПК України є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами. З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З огляду на наведене, без усунення протиріч між показаннями потерпілого ОСОБА_9 та показаннями свідка ОСОБА_17 , обвинуваченого ОСОБА_8 , неможливо спростувати чи підтвердити фактичні обставини кримінального правопорушення, які підлягають ретельній перевірці з метою проведення повного та неупередженого судового розгляду. З метою надання правильної оцінки діям ОСОБА_8 , суду першої інстанції слід більш ретельно дослідити обставини щодо наявності чи відсутності дійсної домовленості між потерпілим та обвинуваченим щодо продажу чи обміну, належного ОСОБА_9 дивану, враховуючи, що свідок ОСОБА_17 повідомив про те, що він напередодні чув розмову між потерпілим та обвинуваченим щодо дивану та ціни.

З`ясування вказаних обставин може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

У зв`язку із наведеним, судом апеляційної інстанції встановлені істотні порушення вимог КПК України, які можуть вплинути на остаточні висновки суду за результатами судового розгляду, які у своїй сукупності перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає статті 412, пункту 6 частини 1 статті 407, пунктам 1, 3 частини 1 статті 409, статті 410 КПК України. Колегія суддів уважає за необхідне скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого суду слід оцінити доводи сторони захисту, ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи щодо фактичних обставин інкримінованого злочину та спрямованості умислу обвинуваченого, а кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, їх сукупність із точки зору достатності, а також взаємозв`язку, і з дотриманням вимог статей постановити законне й обґрунтоване судове рішення. Суд апеляційної інстанції зазначає, що інші доводи сторони захисту, які стосуються доведеності чи недоведеності обвинувачення в обсязі, висунутому органом досудового розслідування, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, мають бути враховані судом під час нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки апеляційний суд не має права вирішувати наперед ці питання, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції.

Враховуючи, що вирок суду першої інстанції скасовується з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, апеляційні доводи сторони захисту щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого не перевіряються, чому слід надати оцінку суду першої інстанції при новому розгляді.

З огляду на наведене, апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справах «Едуард Шабалін проти Росії» (рішення ЄСПЛ від 16 жовтня 2014 року) і «Руслан Яковенко проти України» (рішення ЄСПЛ від 04 вересня 2015 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням, з урахуванням змісту пред`явленого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, наявності ризиків, які передбачені статтею 177 КПК України, з метою попередження ризику його переховування від суду, впливу на свідків чи потерпілого, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Враховуючи, що судом апеляційної інстанції обвинуваченому продовжено дію обраного судом першої інстанції запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів роз`яснює, що ОСОБА_27 (заставодавець) не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції з заявою про повернення йому раніше внесеної застави за ОСОБА_8 .

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково. Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 липня 2024 року - скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31 травня 2025 року, включно.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: