Дата документу 06.02.2025 Справа № 336/4923/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/456/25 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/4923/24Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09 січня 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Біляєве Врадіївського району Миколаївської області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 12.03.2025 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 з одночасним визначенням застави у сумі 242 240 грн. та покладенням обов`язків в разі її внесення.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Свої вимоги апелянт мотивував необґрунтованістю пред`явленого обвинувачення. ОСОБА_7 зазначив, що у нього не було намірів залишати військову частину, він перебував у лікарні. Після лікування планував повернутися до військової частини для проходження військової служби. Акцентує увагу на тому, що інкримінований йому злочин вчинено вперше. Обвинувачений зазначає, що у разі зміни запобіжного заходу він бажає повернутися до лав ЗСУ.

Прокурор у кримінальному провадженні та обвинувачений були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду. Клопотання про забезпечення їх участі в апеляційному розгляді не надходило. Тому колегія суддів, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі прокурора та обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію захисника, який просив залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без розгляду, оскільки ОСОБА_7 має наміри повернутися до лав ЗСУ; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч.4 ст.408 КК кримінального правопорушення.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах кримінального процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби, і за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років.

Вказані обставини, на переконання судової колегії, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.

Крім того, встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 наразі триває і не завершено, свідки не допитані.

А тому, на переконання апеляційного суду, існують достатні підстави стверджувати про наявність ризику незаконного впливу на свідків, анкетні дані та адреси проживання яких відомо обвинуваченому.

Згідно матеріалів провадження встановлено, що інкримінований ОСОБА_7 злочин вчинено ним в період воєнного стану під час проходження військової служби за мобілізацією.

Таким чином, з огляду на конкретні обставини вчинення злочину, який поставлено у провину ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, опинившись на волі, потенційно може продовжувати займатись протиправною діяльністю та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд зауважує, що положеннями п.4 ч.2 ст.183 КПК передбачено можливість застосування вказаного запобіжного заходу до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у волі позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Враховуючи викладене, посилання апелянта, що інкримінований йому злочин вчинено вперше, тобто він є особою раніше не судимою, не свідчить про неможливість застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судом першої інстанції також дотримано вимог ч.8 ст.176 КПК, згідно якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених зокрема ст.408 КК, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 ст.176 КПК, тобто виключно тримання під вартою.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів відхиляє вимоги апеляційної скарги обвинуваченого щодо застосування до нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Колегією суддів не приймаються до уваги заперечення апеляційної скарги проти обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.

Апеляційний суд під час перевірки ухвали про продовження строку тримання особи під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, аналізує лише наявність передбачених ст.177 КПК ризиків та необхідність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги, вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Судова колегія дійшла висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою є законним і обґрунтованим, відповідає характеру і особливої тяжкості інкримінованого діяння та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09 січня 2025 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4