ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 за адресою: вул. Перемоги, буд. 107-Б, м. Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001996 від 02 жовтня 2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, студента 2 курсу Запорізького будівельного фахового коледжу, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

02.10.2024 приблизно о 19:20 год. водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 211440», державний номер НОМЕР_1 , здійснював рух правою смугою проїзної частини пр. Маяковського з боку пр. Соборного, наближаючись до перехрестя з вул. Жаботинського. При наближенні до перехрестя на світлофорі, встановленому перед виїздом на перехрестя, для водія ОСОБА_5 був увімкнений червоний сигнал.

В цей же час пішохід ОСОБА_7 , перебуваючи на алеї в районі регульованого світлофором перехрестя пр. Маяковського та вул. Жаботинського, почав переходити проїзну частину пр. Маяковського, а саме смуги за напрямком руху з боку пр. Соборного в напрямку вул. Патріотичної, рухаючись по пішохідному переходу, зліва на право відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ 211440».

Водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «ВАЗ 211440», державний номер НОМЕР_1 , продовжуючи рух правою смугою пр. Маяковського з метою проїзду перехрестя з вул. Жаботинського, діючи зі злочинною недбалістю, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода, здійснив проїзд дорожньої розмітки 1.12 «Стоп лінія» та виїхав на пішохідний перехід на червоний сигнал світлофору, та скоїв наїзд передньою частиною керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_7 , тим самим порушив вимоги п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми голови тулуба та правої верхньої кінцівки: забій головного мозку, пневмоцефалія, плоскісне епідуральне нашарування крові над лівою лобної ділянкою, забійні рани м`яких тканин голови, закриті багатоуламкові переломи зі зміщенням: лобної кістки з обох сторін, лівої скроневої, верхньої, задньої, латеральної та медіальної стінок обох орбіт; всіх стінок лобної пазухи, комірок гратчастого лабіринту, всіх стінок гайморових пазух, перетину носу, закриті лінійні переломи великих крил клиноподібної кістки з обох сторін, лівої дуги виличної кістки, кісток носу з обох сторін, повний вивих 4.3, 4.2, 4.1, 3.1, 3.2, 3.3, рана кінчика язика, закритий розрив паренхіми правої легені, правобічний пневмогемоторакс, масивний забій лівої та правої легенів, закриті переломи 2-6 та 9 ребер справа по задній аксилярній лінії зі зміщенням фрагментів, дихальна недостатність ІІ-ІІІ, закритий перелом правої ключиці зі зміщенням фрагментів, закритий перелом правої лопатки, закритий перелом середньої третини діафізу правої плечової кістки зі зміщенням фрагментів, з явищами травматичного шоку, що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, суду пояснив, що 02.10.2024 приблизно о 19:20 год. він їхав після роботи на автомобілі «ВАЗ 211440», державний номер НОМЕР_1 , рухався по пр. Маяковського у м. Запоріжжя в напрямку вул. Леоніда Жаботинського в м. Запоріжжі по правій смузі зі швидкістю 45-50 км/год. Під`їжджаючи до світлофора на перехресті з вул. Леоніда Жаботинського, не звернув уваги на світлофор та допустив наїзд на пішохода, який переходив дорогу на пішохідному переході. Він одразу зупинився, автомобіль не переміщав, та підійшов до потерпілого, викликав служби «102», «103», і перебував весь час поряд з потерпілим. Після того, як потерпілого забрала карета швидкої допомоги, він прибув до лікарні і також перебував там разом з потерпілим. Визнав, що його дії у даній ситуації не відповідали п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України. У скоєному щиро розкаявся. Зазначив, що відшкодував потерпілому моральну шкоду розміром 250 000 грн. Просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки використання автомобіля необхідне йому для роботи.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених в обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор, обвинувачений, та представник потерпілого не оспорюють обставини, які встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд вислухавши думку учасників кримінального провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням висновку експерта № 1945п від 05.11.2024, письмових матеріалів, необхідних для ухвалення вироку (процесуальних документів, характеризуючих матеріалів тощо), а також розглядом цивільного позову потерпілого.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1945 від 05.11.2024 сполучена травма голови тулуба та правої верхньої кінцівки: забій головного мозку, пневмоцефалія, плоскісне епідуральне нашарування крові над лівою лобної ділянкою, забійні рани м`яких тканин голови, закриті багатоуламкові переломи зі зміщенням: лобної кістки з обох сторін, лівої скроневої, верхньої, задньої, латеральної та медіальної стінок обох орбіт; всіх стінок лобної пазухи, комірок гратчастого лабіринту, всіх стінок гайморових пазух, перетину носу, закриті лінійні переломи великих крил клиноподібної кістки з обох сторін, лівої дуги виличної кістки, кісток носу з обох сторін, повний вивих 4.3, 4.2, 4.1, 3.1, 3.2, 3.3, рана кінчика язика, закритий розрив паренхіми правої легені, правобічний пневмогемоторакс, масивний забій лівої та правої легенів, закриті переломи 2-6 та 9 ребер справа по задній аксилярній лінії зі зміщенням фрагментів, дихальна недостатність ІІ-ІІІ, закритий перелом правої ключиці зі зміщенням фрагментів, закритий перелом правої лопатки, закритий перелом середньої третини діафізу правої плечової кістки зі зміщенням фрагментів, з явищами травматичного шоку у ОСОБА_7 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Тілесне ушкодження утворилося за механізмом тупої травми, тобто від дії тупого предмета (предметів). Морфологічні характеристики проявів травми не суперечать давності травмування вказаній у постанові. Характер та локалізація тілесного ушкодження не суперечить можливості утворення в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю доведена, та його дії кваліфікуються судом за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, у відповідності до ст. 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину, спричинених наслідків - в результаті злочину завдано шкоди фізичному здоров`ю потерпілого та заподіяно йому моральні страждання. Моральну шкоду потерпілому ОСОБА_5 відшкодував частково шляхом передачі потерпілому грошових коштів у розмірі 250 000 грн., на підтвердження чого надав розписки потерпілого.

Суд також враховує особу ОСОБА_5 , який є студентом 2 курсу Запорізького будівельного фахового коледжу, зареєстрований у м. Запоріжжі, неповнолітніх дітей на його утриманні немає, не одружений, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає те, що ОСОБА_5 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував потерпілому моральну шкоду.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також при призначенні покарання судом враховуються роз`яснення, надані у пунктах 20-21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за якими при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Вирішуючи питання щодо виду покарання, яке слід застосувати в даному випадку, суд враховує, що санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Так, внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_5 завдано істотної шкоди життю і здоров`ю потерпілого, проте, злочин ОСОБА_5 вчинив з необережності, тобто не умисно допустив порушення Правил дорожнього руху, до чого особисто ставиться негативно. Після вчинення злочину надавав допомогу потерпілому, щиро розкаявся у скоєному та попросив вибачення у потерпілого. Тому, з урахуванням даних обставин, враховуючи думку представника потерпілого і прокурора, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк з позбавленням права керування транспортними засобами, встановлений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

У даному випадку суд вважає неможливим призначення ОСОБА_5 покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки з наданих суду матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, випливає, що останній неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. Крім того, ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2023 у справі № 331/5949/23 щодо ОСОБА_5 було закрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України (примирення з потерпілим). Зі змісту вказаної ухвали випливає, що ОСОБА_5 обвинувачувався у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Сукупність даних обставин, на переконання суду, свідчить про необережне та неусвідомлене ставлення ОСОБА_5 до вимог і правил у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що само по собі становить джерело підвищеної небезпеки. Відтак, для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових правопорушень є доцільним позбавлення останнього права керування транспортними засобами на строк, визначений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Водночас, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, є студентом Запорізького будівельного фахового коледжу, характеризується з місця навчання позитивно, зареєстрований та проживає у місті Запоріжжі, а також враховуючи вищезазначені обставини справи, суд доходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без реального відбування покарання, а тому вважає можливим звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із покладанням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Враховуючи, що по даному кримінальному провадженню були проведені судові експертизи (№ СЕ-19/108-24/19590-ФП від 27.11.2024, № СЕ-19/108-24/19570-ІТ від 14.10.2024, № СЕ-19/108-24/19683-ІТ від 18.10.2024), висновки яких покладені в основу обвинувачення, і органом досудового розслідування документально підтверджені процесуальні витрати в сумі 15 918,00 грн. на залучення експертів, суд вважає за необхідне стягнути вказані витрати із обвинуваченого ОСОБА_5 .

Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло з 18:00 год. до 06:00 год., застосований до обвинуваченого ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2024, станом на час розгляду справи закінчився. Клопотань про обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили прокурором не заявлялось та судом підстав для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_5 також не встановлено.

Під час досудового розслідування було застосовано захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на транспортний засіб обвинуваченого, що накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2024 з метою збереження речового доказу.

Враховуючи, що із даним автомобілем під час досудового розслідування були проведені необхідні слідчі дії та експертизи, а також, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України не передбачає конфіскації майна, тому з огляду на положення ч. 4 ст. 174 КПК України арешт з вказаного автомобіля підлягає скасуванню.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 суд вважає таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За змістом цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , третя особа - ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, потерпілий просить стягнути з ОСОБА_5 моральну шкоду розміром 300 000,00 грн., та судові витрати, що складаються із витрат на правову допомогу за попереднім розрахунком - 15 000,00 грн. (а.с. 21-39).

У судовому засіданні представник потерпілого (цивільного позивача) просив задовольнити цивільний позов частково, а саме на суму моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., оскільки обвинуваченим (цивільним відповідачем) ОСОБА_5 передано потерпілому під розписку грошові кошти у сумі 250 000,00 грн.

Обвинувачений (цивільний відповідач) ОСОБА_5 цивільний позов визнав.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, надіслала пояснення щодо цивільного позову, в яких зазначила, що 14.08.2024 ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) було укладено Договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 222795576, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом був «ВАЗ 211440», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Відповідно до ч. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Наразі обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування не настав, оскільки відсутній вирок суду про ОСОБА_5 винним у вчиненні ДТП. Таким чином, у зв`язку із розглядом справи питання про здійснення відшкодування шкоди страховиком цивільному позивачу може бути вирішене після набрання чинності вироком суду. Розгляд справи просила провести за її відсутності.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Позовні вимоги потерпілий обґрунтовує тим, що протиправними діями обвинуваченого, йому завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних хвилюваннях, необхідності витрачати додаткові власні кошти та зусилля на відновлення власного здоров`я, та позбавлення можливості вести звичний спосіб життя, працювати, та заробляти кошти для існування. Через отримані травми, він не може працювати на попередньому місці роботи, займатися спортом, повноцінно працювати обома руками.

Завдану кримінальним правопорушенням шкоду потерпілий оцінив в 300 000,00 грн.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений добровільно сплатив потерпілому 250 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, що підтверджується розписками останнього від 31.01.2025 та від 04.03.2025 та не заперечувалося у судовому засіданні представником потерпілого.

З урахуванням викладеного, суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, необхідно зменшити на суму, сплачену обвинуваченим потерпілому до моменту ухвалення судом вироку, та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 50 000 грн. моральної шкоди.

Крім того, з обвинуваченого на користь потерпілого в порядку ст.ст. 124, 125 КПК України, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу представника потерпілого розміром 16 500 грн., заперечень щодо неспівмірності яких обвинувачений як цивільний відповідач не надав.

Керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 Кримінального кодексу України зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розміром 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 16 500 (шістнадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати на залучення експертів при проведенні судових експертиз № СЕ-19/108-24/19590-ФП від 27.11.2024, № СЕ-19/108-24/19570-ІТ від 14.10.2024, № СЕ-19/108-24/19683-ІТ від 18.10.2024 розміром 15 918 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімнадцять) грн. 00 коп.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2024 року (справа № 334/8124/24, провадження 1-кс/334/2605/24) на автомобіль «ВАЗ 211440», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Речові докази:

- транспортний засіб «ВАЗ 211440», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебуває на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області, що розташований за адресою: вул. Привокзальна, буд. 13, м. Запоріжжя - повернути власнику ОСОБА_5 ;

- диск для лазерних зчитувань з відеозаписом моменту ДТП - залишити в матеріалах кримінального провадження № 0001996.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

На підставі п. 15 ст. 615 Кримінального процесуального кодексу України судом у судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Суддя ОСОБА_1