Номер провадження: 11-сс/813/60/25
Справа № 509/6909/24 1-кс/509/979/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського райсуду Одеської обл. від 29.11.2024 якою в межах к/п №0000047 від 07.11.2024 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Межова Межівського р-ну Дніпропетровської обл., громадянина України, одруженого, працюючого вчителем індивідуального навчання Одеської спеціальної школи №75, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 27.01.2025, із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_11 та був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою із утриманням у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 27.01.2025 відносно ОСОБА_7 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України із визначенням застави у розмірі 350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 059 800 грн.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу, який водночас не є для підозрюваного безальтернативним.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є незаконною та необґрунтованою в частині визначення розміру застави з огляду на те, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, працює вчителем, одружений, позитивно характеризується, вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнає тому визначений розмір застави є непомірним для підозрюваного та його родини, що фактично робить запобіжний захід у виді тримання під вартою безальтернативним.

За таких обставин, захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 29.11.2024 та постановити нову ухвалу, якою зменшити розмір альтернативного запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Окрім того, на зазначену ухвалу слідчого судді подала апеляційну скаргу захисник ОСОБА_10 , в якій вказує на те, що вона є необґрунтованою та безпідставною з огляду на такі обставини:

- заявлені органом досудового розслідування ризики не доведені, являють собою виключно припущення;

- підозрюваний ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, дружину, батьків похилого віку, місце проживання, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався;

- розмір застави є непомірним для підозрюваного, поза увагою слідчого судді залишилася усталена практика ЄСПЛ відповідно до якої суди під час визначення розміру застави мають керуватися об`єктивними факторами та обставинами, які відображаються у конкретній справі, враховуючи матеріальний стан підозрюваного. Водночас, розмір імовірної шкоди не може бути основним критерієм для визначення розміру альтернативного запобіжного заходу. При цьому, підозрюваний ОСОБА_7 не має у власності нерухомого майна, відтак фактично запобіжний захід у виді тримання під вартою для нього є безальтернативним;

- слідчим та прокурором не була доведена винятковість випадку, яка б виправдовувала такий значний розмір застави;

- як на доказ вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд послався на протокол його затримання як особи, підозрюваної у вчиненні злочину у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, у ході якого, у ОСОБА_7 були вилучені грошові кошти у розмірі 25000 доларів США. Між тим, поза увагою слідчого судді залишилось те, що відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України затримання особи є заходом забезпечення кримінального провадження, а не слідчою дією. Водночас, ч.2 ст. 93 КПК України не передбачено можливості збирання доказів шляхом застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а процесуальні документи, які складаються уповноваженими особами у ході застосування заходів забезпечення кримінального провадження не є процесуальними джерелами доказів в контексті приписів ч. 2 ст. 84 КПК України. Наведене указує на те, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не є належною процесуальною формою збирання доказів, тому посилання суду на протокол затримання ОСОБА_7 як на джерело доказів не можливо визнати законним та обґрунтованим. Відповідно до положень ч. 3 ст. 208 КПК України, у ході затримання особи може бути проведений її обшук. Обшук, відповідно до ст. 234 КПК України є слідчою дією, а тому його проведення та отримані результати повинні фіксуватись відповідним протоколом відповідно до вимог ч.5 ст. 236 КПК України. Між тим, надані суду матеріали не містять протоколу обшуку ОСОБА_7 . У зв`язку із порушенням процесуальної форми фіксації доказів, наявні підстави стверджувати те, що у ході затримання ОСОБА_7 його обшук був проведений із порушенням вимог закону і не зафіксований належним процесуальним документом, а тому усі фактичні дані встановлені у ході проведення цього обшуку не можливо визнати допустимими доказами. Обшук ОСОБА_7 в ході затримання в порушення вимог ч. 5 ст. 236 КПК України був проведений у відсутності захисника. Проведення особистого обшуку особи у відсутності захисника указує на порушення права на захист обвинуваченого, а тому, у відповідності до п. 3 ч.2 ст. 87 КПК України, усі фактичні дані, що встановлені у результаті такого обшуку необхідно визнавати недопустимими доказами. Всі інші докази, на які посилається слідчий суддя, не підтверджують факт зловживання впливом, оскільки вони не указують на вчинення обвинуваченим дій, які утворюють

об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а пояснення свідків носять суб`єктивний характер;

- клопотання слідчого було розподілене між суддями із порушенням приписів ст. 35 КПК України та положення про АСДС, оскільки згідно до п.п. 2.3.40 Положення про АСДС визначення слідчого судді здійснюється за правилами автоматизованого розподілу, згідно з вимогами п.п. 2.3.4 п. 2.3. цього Положення. Кількість слідчих суддів у суді визначається зборами суддів та, як правило, не може перевищувати 50% від фактичної чисельності суддів, які здійснюють правосуддя. Якщо склад суду складається із 3 суддів, то кількість слідчих суддів не може бути меншою 2 суддів. Відтак, з метою забезпечення конвенційного права ОСОБА_7 на розгляд його справи судом, встановленим законом, визначення слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області повинно бути проведено за принципом випадковості та в хронологічному порядку з урахуванням спеціалізації. В свою чергу, це вказує на необхідність проведення автоматизованого розподілу поданого відносно ОСОБА_7 клопотання, від 29.11.2024, про обрання йому запобіжного заходу не менш ніж серед двох слідчих суддів Овідіопольського райсуду Одеської обл. Водночас, в Овідіопольському райсуді Одеської обл. слідчим суддею є суддя ОСОБА_1 , що виключає принцип вірогідності.

За таких обставин, захисник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 29.11.2024 та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту або зменшити альтернативний запобіжний захід у виді застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На адресу апеляційного суду надійшли заперечення від прокурора ОСОБА_6 на апеляційні скарги захисників, в яких вона вказує на те, що обґрунтованість підозри та заявлені органом досудового розслідування ризики є реальними, підтверджуються матеріалами справи, натомість аргументи захисника з приводу наявності позитивних характеристик підозрюваного ОСОБА_7 , та інвалідності не підтверджені будь-якими документами, при цьому, на теперішній час відносно ОСОБА_7 Кіровським райсудом м. Дніпропетровська розглядається обвинувальний акт за обвинуваченням у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Також прокурор зауважує, що визначений розмір застави є обґрунтованим та необхідним з огляду на системну діяльність підозрюваного, а під час автоматизованого розподілу не було допущено жодних поршень, оскільки у Овідіопольському райсуду Одеської обл. слідчими суддями є ОСОБА_1 та ОСОБА_12 , при цьому, на час розподілу клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу суддя ОСОБА_12 перебував у відпустці.

У судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , просили їх задовольнити, водночас прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти їх задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона зазначеним вище вимогам відповідає не у повній мірі з огляду на такі обставини.

Що стосується аргументів захисника з приводу допущених порушень в суді 1-ої інстанції під час автоматизованого розподілу клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Приписами ч. 3 ст. 35 КПК України визначено, що визначення судді (запасного судді, слідчого судді), а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретного провадження здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою та/або її окремою підсистемою (модулем) під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом випадковості та в хронологічному порядку з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження на кожного суддю, заборони брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання (крім перегляду за нововиявленими обставинами), перебування суддів у відпустці, відсутності у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відрядженням, а також інших передбачених законом випадків, через які суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ. Після визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або судді-доповідача для конкретного судового провадження не допускається внесення змін до реєстраційних даних щодо цього провадження, а також видалення цих даних з Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та/або її окремої підсистеми (модуля), крім випадків, установлених законом.

Відповідно до п. 2.3.40 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради Суддів України від 02.04.2015 визначення слідчого судді здійснюється за правилами автоматизованого розподілу, згідно з вимогами п.п. 2.3.4 п. 2.3 цього Положення. Кількість слідчих суддів у суді визначається зборами суддів та, як правило, не може перевищувати 50% від фактичної чисельності суддів, які здійснюють правосуддя. Якщо склад суду складається із 3 суддів, то кількість слідчих суддів не може бути меншою 2 суддів.

Як вбачається із інформації, яка надійшла із Овідіопольського райсуду Одеської обл. відповідно до рішення загальних зборів суддів №7 від 15.12.2023 слідчим суддею у Овідіопольському райсуді Одеської обл. є суддя ОСОБА_12 , запасними слідчими суддями є ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Водночас, в період з 18.11.2024 по 06.12.2024 суддя ОСОБА_17 перебував у відпустці, у зв`язку з чим справи та матеріали на нього не розподілялися.

Вочевидь, аналіз рішення зборів суддів свідчить про те, що у випадку відсутності судді ОСОБА_12 слідчим суддею є один із запасних слідчих суддів Овідіопольського райсуду Одеської обл., оскільки участь всіх суддів на стадії досудового розслідування унеможливило б розгляд зазначеним судом кримінальних проваджень по суті.

Таким чином, принцип вірогідності був порушений з об`єктивних причин з огляду на перебування судді ОСОБА_12 у відпустці.

Відтак, апеляційний суд зауважує, що надана апеляційному суду інформація з приводу порядку визначення слідчих суддів в Овідіопольському райсуді Одеської обл. не може бути визнана повною, водночас дає підстави дійти до висновку про те, що у Овідіопольському райсуді Одеської обл. слідчим суддею є не лише один суддя, у зв`язку з чим доводи захисника ОСОБА_10 в цій частині не є безумовними підставами для скасування оскаржуваної ухвали.

Стосовно доводів сторони захисту про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчинені злочину передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, колегія судів приходить до таких висновків.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, оргшаном досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_18 з 31.10.2023 проходить військову службу на посаді офіцера групи виявлення, припинення злочинів та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У лютому 2024, ОСОБА_18 під час проходження військової служби отримав травму голови та коліна, за результатами чого, лікарями військового шпиталю в/ч НОМЕР_1 , йому поставлено діагноз розрив медіального меніска та в нього виникли підстави для проходження ВЛК для визначення стану придатності до військової служби.

В подальшому, не пізніше жовтня 2024 ОСОБА_18 , з метою отримання інформації про перелік необхідних для проходження ВЛК документів, а також розуміння усіх етапів проходження Військово-лікарської комісії звернувся до колишніх співслужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 та повідомив останнім щодо намірів проходження ВЛК.

Згодом, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, однак не пізніше 19.10.2024, ОСОБА_7 , дізнався про законне бажання ОСОБА_18 щодо проходження ВЛК для визначення стану придатності до військової служби, у зв`язку з чим у ОСОБА_7 , у невстановленому досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 19.10.2024 виник злочинний умисел спрямований на незаконне збагачення за рахунок ОСОБА_18 .

Реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне збагачення, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів та поєднуючи свої дії з вимаганням, 19.10.2024 здійснив телефонний дзвінок ОСОБА_18 у месенджері «WhatsApp» та вході розмови з останнім повідомив йому, що він, знає про бажання ОСОБА_18 у проходженні ВЛК та володіє знаннями щодо етапів і порядку проходження ВЛК та може йому допомогти у пришвидшенні проходження вказаної процедури.

Надалі, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного плану спрямованого на незаконне збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з тих же мотивів та спонукань та поєднуючи свої дії з вимаганням, 01.11.2024, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не вдалось, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, повторно здійснив телефонний дзвінок ОСОБА_18 у месенджері «WhatsApp» та вході розмови з останнім повідомив, що крім вказаних під час попередньої розмови документів йому необхідно додатково надати чотири фотокартки, а також грошові кошти у розмірі 25 000 доларів США, за вплив на посадових осіб, а саме лікарів, членів ВЛК для прийняття останніми рішення про непридатність ОСОБА_18 до військової служби та не створення штучних перешкод при проходженні ОСОБА_18 ВЛК, а у разі відмови в наданні такої вигоди особисто для ОСОБА_7 погрожуючи негативними наслідками для ОСОБА_18 у вигляді не отримання останнім постанови ВЛК про непридатність до військової служби.

Однак, 07.11.2024 громадянин ОСОБА_18 розуміючи протиправність вимог ОСОБА_7 звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину та в подальшому діяв під контролем правоохоронних органів, з метою викриття протиправної діяльності ОСОБА_7 .

Згодом, 26.11.2024, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного плану спрямованого на незаконне збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів та поєднуючи свої дії з вимаганням, шляхом здійснення телефонного дзвінка у месенджері «WhatsApp», повідомив ОСОБА_18 про необхідність зустрічі 27.11.2024 у кав`ярні «CoffeeOcean», що розташована по вул. Маршала Говорова, 7 у м. Одеса для обговорення деталей проходження ОСОБА_18 ВЛК та отримання останнім постанови ВЛК про непридатність до військової служби.

Надалі, ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію свого плану на незаконне збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів та поєднуючи свої дії з вимаганням, 27.11.2024 о 17 год., перебуваючи у кав`ярні «CoffeeOcean», що розташована по вул. Маршала Говорова, 7 у м. Одеса, зустрівся із ОСОБА_18 та в ході розмови ОСОБА_7 повторно повідомив ОСОБА_18 , про те, що він володіє можливістю впливу на прийняття рішення посадовими особами ВЛК на предмет отримання ОСОБА_18 постанови ВЛК про непридатність до військової служби.

Одночасно, в ході вказаної розмови, ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_18 необхідно діяти за його вказівками, які полягали у отриманні ОСОБА_18 щорічної відпустки з метою проходження стаціонарного лікування у ІНФОРМАЦІЯ_3 та першочерговій передачі йому 28.12.2024 на території м. Одеси грошових коштів у розмірі 25 000 доларів США.

З метою доведення свого злочинного наміру до кінця, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого умислу на незаконне збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів та поєднуючи свої дії з вимаганням, 28.11.2024, попередньо узгодивши з ОСОБА_18 місце зустрічі за адресою м. Одеса, вул. Успенська, 4, на території Свято-Архангело-Михайлівського жіночого монастирю о 12:59 год. зустрівшись із ОСОБА_18 за узгодженою адресою вчергове повідомив ОСОБА_18 про необхідність дотримання його вказівок, гарантував отримання постанови ВЛК у зав`язку з наявністю зв`язків у місці отримання постанови ВЛК та погрожував негативними наслідками для ОСОБА_18 у вигляді не отримання останнім постанови ВЛК про непридатність до військової служби у разі спроби самостійного проходження ВЛК.

Після чого, ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_18 неправомірну вигоду у сумі 25 000 доларів США, (що відповідно до даних НБУ станом на дату отримання складало 1 039 750 гривень) за вчинення ним в інтересах ОСОБА_18 дій, а саме за вплив на осіб, уповноважених на виконання функцій держави, а саме достовірно невстановлених уповноважених осіб, які входять до складу Військово-лікарської комісії та не створення штучних перешкод при проходженні ОСОБА_18 . Військово-лікарської комісії.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , протоколом затримання ОСОБА_7 у порядку ст. 208 КПК України, в ході якого буди вилучені грошові кошти, протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , в ході проведення якого були вилучені 33 бланки посвідчень.

Відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Відтак, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України та виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадження з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження.

Окрім того, апеляційний суд, зокрема у контексті доводів захисника з приводу того, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не є належною процесуальною формою збирання доказів, тому посилання суду на протокол затримання ОСОБА_7 , як на джерело доказів не можливо визнати законним та обґрунтованим зауважує, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

В той же час, сторона захисту не буде позбавлена можливості окремо оскаржити повідомлення про підозру ОСОБА_7 у встановленому процесуальним законом порядку.

Разом з цим, апеляційний суд додатково вважає за необхідне звернути увагу на таке.

За приписами ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які приймають участь в кримінальному процесі, та забезпечення законності провадження по справі на стадії досудового розслідування. Це зумовлює специфічний характер виконуваної ним кримінально-процесуальної функції, а саме: забезпечення законності та обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваної особи слідчий суддя перевіряє зокрема обґрунтованість підозри. Обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Окрім того, стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку.

Водночас, положення ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України закріплюють одну із найважливіших засад кримінального провадження презумпцію невинуватості.

Так, ст. 62 Конституції України встановлює, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

За приписами ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Разом з тим, у порушення зазначених вище вимог Конституції України та КПК слідчий суддя у мотивувальній частині ухвали зазначив про те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується рядом доказів, «вчинення ОСОБА_7 тяжкого злочину є виключним випадком».

Зазначені слідчим суддею формулювання на стадії досудового розслідування кримінального провадження є недопустимими, становлять істотне порушення прав підозрюваного і вимог кримінального процесуального закону та є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під варто, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Так, апеляційним судом встановлена обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, про що було зазначено вище.

Що стосується ризиків у зазначеному кримінальному провадженні, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Колегія суддів на підставі аналізу матеріалів справи приходить до висновку про те, що у вказаному кримінальному провадженні мають місце ризики того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчинення інкримінованого злочину.

Існування ризику, передбаченого п.1) ч.1 ст. 177 КПК України обумовлено зокрема тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_20 у разі визнання його винуватим. Аналізуючи наявність ризику переховування підозрюваного, апеляційний суд також враховує викладені у клопотанні слідчого відомості з приводу того, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 у навчальному закладі Одеська спеціалізована школа №75 не працевлаштований, а вказані документи імовірно використовуються ним для ухилення від призову до військової служби, водночас зауважує, що вказані твердження підлягають ретельного дослідження під час досудового розслідування вказаного к/п.

ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд також враховує зазначені у клопотанні відомості з приводу того, що у вказаному провадженні наявні відомості про інших осіб, які сприяли ОСОБА_7 у його протиправній діяльності, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 3) ч.1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів також враховує кількість вилучених у підозрюваного бланків посвідчень, що може свідчити про систематичність його протиправної діяльності та свідчить про існування ризику, передбаченого п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України. У цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги викладені у заперечення прокурора доводи з приводу того, що Кіровським райсудом м. Дніпропетровська розглядається кримінальне провадження (справа №203/2062/17) за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, при цьому твердження ОСОБА_7 про відмову прокурора в підтриманні публічного обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні колегія суддів вважає голослівними, оскільки вони не підтверджені документально.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Колегія суддів враховує посилання захисника відносно міцності соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_7 однак зауважує, що зазначені обставини не спростовають поза розумним сумнівом існування зазначених вище ризиків.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Що стосується доводів захисника з приводу розміру застави, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, відповідно до абз. 2 ч. 5 зазначеної ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

В цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги положення п. 25 рішення ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022, в якому Суд зауважує на тому, що загальні принципи щодо обґрунтування визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява №26744/16, п.п. 154-157, від 04.07.2019), та «Мангурас проти Іспанії» [ВП] (Mangouras v. Spain), заява №12050/04, п.п. 78-81, ЄСПЛ 2010). Зокрема, гарантія, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, п. 70, від 22.05.2018). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим ст. 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява №60859/00, п. 111, від 07.12.2006).

Оскаржуваною ухвалою підозрюваному ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 059 800 грн.

Так, з урахуванням обставин злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, у вчинені якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , вчиненого в умовах воєнного стану та пов`язаного з діяльністю ВЛК, що впливає на обороноздатність держави, із корисливих мотивів, а також зважаючи на існування зазначених вище ризиків, майновий та сімейний стан ОСОБА_7 апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про виключність даного випадку та необхідності визначення підозрюваному застави, розмір якої перевищує встановлений законом для зазначеної категорії злочинів, оскільки, з урахуванням перспективи її втрати, забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Водночас, апеляційний суд вважає запропонований органом досудового розслідування у клопотанні слідчого розмір застави - 991 прожиткових мінімумів для працездатних осіб вочевидь є непомірним для підозрюваного ОСОБА_7 та його родини.

Колегія суддів враховує суму неправомірної вигоди у вказаному провадженні, в той же час зауважує, що під час затримання підозрюваного ОСОБА_7 грошові кошти були вилучені.

Слід зазначити і про те, що жоден із визначених КПК України запобіжних заходів не покаранням. Такі заходи є попереджувальними, і їх метою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків в разі, якщо є побоювання здійснення підозрюваним будь-яких дій, що заважають встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відтак, апеляційний суд враховує тяжкість інкримінованого злочину, його специфіку, який вчинений у найбільш несприятливий держави час коли здійснюється відсіч повномасштабного вторгнення рф на територію України, наявність ризиків, відомості про особу підозрюваного ОСОБА_7 та приходить до висновку про те, що на теперішній час застава у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде утримувати підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки та не перетворить обраний йому запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на такі обставини встановлені під час апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

При цьому, ч. 2 ст. 197 КПК України встановлює, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого - з моменту затримання.

Водночас, за приписами ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Проте, в порушення вищезазначених вимог кримінального процесуального закону, слідчий суддя, відповідно до резолютивної частини ухвали зазначив, що строк дії запобіжного заходу ОСОБА_7 припиняє свою дію 27.01.2025.

Разом із тим, згідно з ч. 5 ст. 115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Так, відповідно до протоколу затримання ОСОБА_7 був затриманий 28.11.2024, відтак останнім днем 60-денного строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного є 26.01.2025.

Відтак, слідчий суддя припустився помилки, неправильно обчисливши строк тримання під вартою з моменту затримання підозрюваного ОСОБА_7 , чим допустив істотне порушення вищенаведених вимог кримінального процесуального закону, що також є окремою підставою для скасування зазначеного рішення та постановлення нової ухвали.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги захисників задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 24, 176, 177, 182, 183, 196, 370, 404, 405, 407-409, 412, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської обл. від 29.11.2024 якою в межах к/п №0000047 від 07.11.2024 відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 27.01.2025, із визначенням застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. Розгон К.

Застосувати до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 26.01.2025.

Визначити підозрюваному ОСОБА_7 заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 грн. (дев`ятсот вісім тисяч чотириста).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 15.01.2025, заставна сума за ОСОБА_7 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ..

У разі внесення застави за підозрюваного ОСОБА_7 , негайно звільнити його з-під варти та покласти на нього строком до 26.01.2025 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатись з Одеської обл. без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській обл. свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування зі свідками, визначеними слідчим, у кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному та заставодавцю наслідки невиконання обов`язків передбачених ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4