УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі винесене в кримінальному провадженні № 0003476 від 07.11.2024 року прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та додані до клопотання матеріали, -

в с т а н о в и в :

Прокурор звернувся із указаним клопотанням про продовження строку тримання під вартою, в якому послався на те, що 01.09.2024 солдата ОСОБА_4 , призваного на військову службу за мобілізацією до Збройних Сил України, відповідно до наказу №251 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду старшого стрільця 3 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 4 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 49 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, берегти державне майно, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки.

Однак, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, всупереч зазначеним вимогам законодавства, вирішив стати на злочинний шлях та вчинив умисний злочини за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.11.2024 близько 04:30 ОСОБА_4 перебував спільно зі своїм знайомим ОСОБА_7 за місцем свого проживання в квартирі, що за адресою: АДРЕСА_1 , де останні разом розпивали алкогольні напої. Під час розпивання алкогольних напоїв між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

У вказаний день, час та місці, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_4 , перебуваючи поряд на одному дивані в положенні сидячи у вказаній вище квартирі в спальній кімнаті з потерпілим ОСОБА_7 , в ході суперечки власним складаним ножем, який тримав при собі, наніс один удар в область грудної клітки ліворуч, а також один удар цим же ножем в праве плече ОСОБА_7 , тим самим спричинив тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної та черевної порожнини: колото-різану рану в ділянці 9-го міжребер`я зліва по середньо-пахвовій лінії, яка розташована в косо-поперечному напрямку, що проникає в плевральну та черевну порожнину, з наскрізним ушкодженням діафрагми, парієнтального листка очеревини, задньої стінки шлунку, наскрізним ушкодженням поперечно-ободової кишки з утворенням гематом порожнини сальникової сумки, великого та малого чепця, що призвело до розвитку лівобічного пневмогемотораксу та внутрішньо-черевної кровотечі, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та спричинив колото-різану рану правого плеча, що відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

07.11.2024 о 12:00 год. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 08.11.2024 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

08.11.2024 ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк застосування якого до підозрюваного продовжено до 08.02.2025 на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 06.01.2025.

В подальшому 05.02.2025 у вказаному кримінальному провадженні змінено правову кваліфікацію з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та 06.02.2025 ОСОБА_4 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри.

На підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 07.02.2025 підозрюваному ОСОБА_4 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 07.04.2025.

В подальшому 20.02.2025 обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 скеровано до Богунського районного суду м. Житомира, однак в рамках судової справи № 295/2520/25 суддею Богунського районного суду м. Житомира 25.02.2025 прийнято рішення про повернення обвинувального акту прокурору. За змістом клопотання, на указане рішення прокурором подано апеляційну скаргу та Житомирський апеляційний суд скерував апеляційну скаргу до Верховного Суду з метою визначення підсудності розгляду апеляційної скарги та судом касаційної інстанції підсудність визначена за Вінницьким апеляційним судом, де слухання скарги призначено на 16.04.2025 о 10:30.

Таким чином, за словами прокурора, у кримінальному провадженні №0003476 не проведено підготовчого судового засідання, а отже з метою продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 виникла необхідність у зверненні з відповідним клопотанням до слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира, за місцем розташування органу досудового розслідування, що не суперечить вимогам ч. 2, 6 ст. 199 КПК України.

Прокурор стверджує, що заявлені у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, а саме переховування від органів досудового розслідування, незаконного впливу на потерпілого та свідка, вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшились, а тому з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків та задля запобігання зазначеним вище ризикам, прокурор просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 строком 60 днів без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

У свою чергу, захисник ОСОБА_5 зазначив, що ризики зі спливом часу повинні зменшитися, вони фактично надумані прокурором. Потерпілий не має претензій до обвинуваченого, цивільний позов не заявляв. Свідок передавав передачі в СІЗО підзахисному, допомагав йому, отже немає ризику впливу на свідка. Його підзахисний ОСОБА_4 навіть до адміністративної відповідальності не притягався, тому ризик вчинення нового кримінального правопорушення є необґрунтованим. ОСОБА_4 не має двох пальців на лівій руці, його працездатність знижена. У підзахисного немає мети переховуватися, він бажає швидкого судового розгляду і ухвалення справедливого судового рішення. Додав, що ОСОБА_4 7 місяців під вартою, воював, має постійне місце проживання, покарання за санкцією статті може бути не пов`язане із позбавленням волі, відтак просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши й дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідка у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів клопотання слідує, що ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 08.11.2024 року застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, обчислюючи строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання із 11 год. 30 хв. 07 листопада 2024 року. Строк дії ухвали встановлено до 11 год. 30 хв. 07 січня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 06.01.2025 року продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення застави, до 08.02.2025 включно. Встановлено строк дії ухвали до 08.02.2025.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 07.02.2025 року продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 07 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави. Строк дії ухвали до 07 квітня 2025 року включно.

Статтею 199 КПК України врегульований порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

У разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті (ч. 6 ст. 199 КПК України).

У матеріалах клопотання міститься скрін із сайту «Судова влада України» щодо призначення Вінницьким апеляційним судом на 16.04.2025 на 10 год. 30 хв. розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_4 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира про повернення прокурору обвинувального акту в кримінальному провадженні. Отже, станом на час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 залишається не вирішеним питання правомірності або неправомірності повернення обвинувального акту прокурору, а відтак і судового розгляду в цілому кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 Богунським районним судом м. Житомира.

Відповідно до вимог п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

У свою чергу обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді, надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, із урахуванням повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, котре за наведеною у статті 12 КК України класифікацією відноситься до тяжкого злочину.

На думку слідчого судді, наведені у клопотанні та озвучені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що на даний час не зменшилися та продовжують існувати наведені у пунктах 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України ризики, які слугували підставою для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Надаючи оцінку можливості вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova) § 58). Щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду слідчий суддя зважає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі робить цей ризик достатньо високим.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 не в останню чергу підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 . Із урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від свідка/потерпілого у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту таких осіб в судовому засіданні, слідчий суддя дійшов висновку, що у результаті обізнаності обвинуваченого про потерпілого та свідка, котрі давали свідчення у кримінальному провадженні, ОСОБА_4 , не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з указаними особами, може здійснювати на них вплив із метою спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм можуть бути відомі щодо кримінального правопорушення для уникнення кримінальної відповідальності. Ризик здійснення тиску на свідків може бути визнано належною підставою на початкових стадіях провадження («Яжинський проти Польщі» (Jarzynski v. Poland) § 43).

Таким чином, із урахуванням наведених у клопотанні та встановлених в засіданні обставин, пояснень учасників провадження, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у пунктах 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, котрі станом на час розгляду клопотання не зменшились.

Зважаючи на викладені обставини, із урахуванням положень статтей 197, 199, 219 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до 02 червня 2025 року.

На підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 197, 199, 219, 290, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 02 червня 2025 року, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали до 02 червня 2025 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом 5 днів з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя