Справа № 161/6241/24 Провадження №11-кп/802/703/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000280 від 24.03.2024 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , із незакінченою вищою освітою, неодруженого, працюючого водієм у ФОП « ОСОБА_11 », раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної, моральної (немайнової) шкоди, задоволено частково.

Визначено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 завдану моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, матеріальну шкоду в сумі 134 000 (сто тридцять чотири тисячі) гривень.

В решті вимог позову відмовлено.

Вироком суду вирішено питання процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 23 березня 2024 року близько 15.00 год., перебуваючи неподалік будинку №15 по вул. Залізничній в м. Луцьку, діючи з прямим умислом, керуючись метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, в ході конфлікту, який раптово виник з потерпілим ОСОБА_7 , наніс останньому один удар кулаком правої руки в обличчя, у результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді садна перехідної кайми верхньої та нижньої губи, ранки слизової оболонки нижньої губи, травматичної екстракції, видалення першого зуба зліва та першого зуба справа верхньої щелепи, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за ознакою незначної стійкої втрати загальної працездатності до 10%.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями, які виразились в нанесенні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та незначну втрату працездатності, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

У поданих апеляційних скаргах:

- потерпілий вважає, що оскаржений вирок в частині призначеного покарання та стягнення суми моральної шкоди підлягає скасуванню, оскільки призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і є явно несправедливим. Сума відшкодування моральної шкоди, яку визначив суд першої інстанції, на думку потерпілого, також є явно заниженою. Апелянт просить вирок в означених частинах скасувати та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на строк один рік, стягнути із ОСОБА_9 на користь потерпілого завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень. В іншій частині вирок залишити без змін.

- захисник обвинуваченого оскаржує вирок лише в частині часткового задоволення цивільного позову та стягненні з ОСОБА_9 матеріальної шкоди у розмірі 134 000 гривень. Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги матеріальне становище обвинуваченого та ту обставину, що матеріальна шкода не є реально понесеною, а лише запланованою і необгрунтовано завищеною. Захисник просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2024 року в частині цивільного позову, а саме в частині стягнення матеріальної шкоди скасувати та постановити в цій частині новий вирок, яким частково задовольнити цивільний позов ОСОБА_7 та стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 57 037 гривень.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити подану захисником апеляцію і залишити без задоволення апеляційну скаргу потерпілого, думку потерпілого і його представника, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції всебічно, повно, й неупереджено з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Кваліфікація дій та доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України є правильною, і ніким із учасників судового провадження в апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду не оскаржуються.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги потерпілого про невідповідність призначеного ОСОБА_9 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то колегія суддів враховує таке.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час призначення ОСОБА_9 покарання судом першої інстанції у повній мірі враховано усі обставини, передбачені ст. 65 КК України, та дані про особу обвинуваченого, його характеристику, думку потерпілого, у тому числі і ті, на які покликається потерпілий у поданій апеляційній скарзі.

Так, при призначенні ОСОБА_9 покарання місцевим судом враховано, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліках в лікарів психіатра та в нарколога не перебуває, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння.

Обставин, які обтяжують покарання, під час розгляду справи місцевим судом не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_9 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, а саме у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

На думку колегії суддів, такі висновки місцевого суду, з урахуванням обставин цього кримінального провадження, відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, вважливим є врахування балансу інтересів обвинуваченого та потерпілого, а в апеляційній скарзі потерпілого не наведено нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про явну м`якість призначеного покарання, яке визначене ОСОБА_9 в межах санкції інкримінованої статті КК України.

Отже, ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду потерпілим не наведено переконливих доводів, що саме покарання у виді обмеження волі, буде ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ОСОБА_9 , так і іншими особами.

Враховуючи зазначене вище, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_9 більш суворого покарання, ніж призначене судом першої інстанції.

Перевіряючи доводи потерпілого щодо необхідності стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в більшому розмірі, ніж визначено судом першої інстанції, апеляційний суд вважає їх безпідставними.

Частиною 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц виснувано, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Так, на переконання колегії суддів, розмір моральної шкоди, яку визначено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 у сумі 10 000 гривень, є обґрунтованим, відповідає засадам розумності, справедливості, обставинам кримінального провадження та наслідкам, що наступили для потерпілого, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав потерпілий внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого.

Тоді як, посилання в апеляційній скарзі потерпілого про необхідність стягнення з обвинуваченого 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, є непереконливими, оскільки такий розмір моральної шкоди нічим не підтверджений та, на думку колегії суддів, за наявних в матеріалах справи даних, не буде співрозмірним завданій немайновій шкоді і не відповідатиме характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий.

Щодо доводів захисника обвинуваченого про необхідність зменшення розміру матеріальної шкоди, яку судом першої інстанції визначено стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження цивільного позову в частині завданої матеріальної шкоди позивач надав план лікування по відновленню функції травматично втрачених 11 та 21 зубів на загальну суму 134 000 гривень. (а.к.п. 98-99).

Висновком судово-медичної експертизи №190 від 25.03.2024 року, підтверджено отримання ОСОБА_7 ушкоджень: садна перехідної кайми верхньої та нижньої губи , ранка слизової оболонки нижньої губи, травматична екстракція /видалення/ 1-го зуба зліва та 1-го зуба справа на верхній щелепі.

Таким, чином, наданий потерпілим план лікування, який долучений до провадження фактично передбачає вартість переліку стоматологічних послуг, яких потребує потерпілий ОСОБА_7 та дозволяє переконатись в тому, що вищевказані послуги знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із пошкодженням здоров`я, яке зазнав потерпілий внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_9 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи частково цивільний позов потерпілого, обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_7 було спричинено легкі тілесні ушкодження і він зазнав певних незручностей, погіршення здоров`я, моральних переживань, фізичного болю. При цьому, судом враховуючи наведені обставини обґрунтовано визначено, як розмір моральної, так і матеріальної шкоди, який підлягав стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування оскарженого вироку суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного і керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: