Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/170/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000379 від 09.04.2018 заапеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.11.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, утриманці відсутні, не зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , не зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 26.03.2019 Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області, за ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, до 3 років позбавлення волі;

- 16.02.2023 Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області, за ч.3 ст.185 КК України призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі; ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч.1 ст.277 КК України призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі; у відповідності з ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.03.2019 за ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, більш суворим покаранням, остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі;

- ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 06.06.2023 вирок Знам`янського міськрайонного суду від 16.02.2023 змінений в частині призначення покарання; засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч.1 ст.277 КК України до 2 років позбавлення волі; на підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, звільнений від відбуття покарання призначеного за ч.2 ст.185 та ч.1 ст.277 КК України у виді 2 років позбавлення волі, у зв`язку з закінченням строків давності. На підставі ч.4 ст.70 КК України, остаточно засуджений до 5 років позбавлення волі,

визнано визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покаранням за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.02.2023 (зміненого ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 06.06.2023), більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 11 (одинаднацять) років.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 15701 (п`ятнадцять тисяч сімсот одну) грн. 29 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 (сто тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 94088.

за участі інших учасників судового засідання:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційних скаргах:

Прокурор відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_10 не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в його резолютивній частині, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Час відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з дня ухвалення вироку, зарахувавши йому, на підставі ч.5 ст.72 КК України, в термін відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 10.04.2018 по день ухвалення вироку, тобто 28.11.2024 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Судом не у повному обсязі дотримано вимоги ст.370 КПК України щодо ухвалення законного, обґрунтованого і вмотивованого судового рішення, в наслідок недотримання вимог п.п.2 ч.4 ст.374 КПК України та п.п.12 п.2 ч.4 ст.374 КПК України щодо викладу у резолютивній частині вироку відомостей «про початок строку відбування покарання» та «рішення про залік досудового тримання під вартою».

Відповідно до п.п.2 п.2 ч.4 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою суду резолютивній частині вироку зазначає початок строку відбування покарання.

Разом з цим, в ухваленому відносно ОСОБА_7 вироку суд помилково послався на те, що час відбування покарання необхідно рахувати з моменту його затримання, а тому вирок є неконкретним та незрозумілим для виконання.

Дотримуючись вимоги п. п. 2 п.2 ч.4 ст.374 КПК України, суд в резолютивній частині ухваленого вироку повинен був вказати «початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 28.11.2024», що є датою ухвалення вироку про засудження ОСОБА_7 до покарання у виді позбавлення волі, який останній має відбувати реально.

Крім того, відповідно до п.п. 12 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, суд у резолютивній частині вироку зазначає окрім початку строку відбування покарання, також рішення щодо заліку досудового тримання особи під вартою.

В розумінні ст.1 Закону У країни «Про попереднє ув`язнення» суд має зараховувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення та фактично відбуту засудженим частину покарання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

При цьому, суд ухвалюючи рішення про зарахування в термін відбування покарання строку попереднього ув`язнення, посилаючись на ч.5 ст.72 КК України, повинен був вказати, про зарахування ОСОБА_7 у строк відбування покарання у строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі - період з 10.04.2018 (тобто з моменту його фактичного затримання у порядку ст. 208 КПК України та початку строку попереднього ув`язнення) по 28.11.2024 (що, є днем ухвалення вироку та кінцевим строком попереднього ув`язнення).

Таким чином, суд визначив для зарахування строку попереднього ув`язнення значно більший період з 10.04.2018 по день набрання вироку законної сили (тобто дата набрання вироку законної сили є кінцевим строком переднього ув`язнення та утворює значно більший період зарахування строку переднього ув`язнення та у такий спосіб є більш сприятливим для обвинуваченого).

Захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості; неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.02.2023 (зміненого ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 06.06.2023; остаточне покарання 5 років позбавлення волі), більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання 7 років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без зміни.

У вироку суду першої інстанції зазначено, що обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено. ОСОБА_7 вину визнав в повному обсязі, що підтверджено й тим, що суд вирішив не допитувати потерпілу та свідків у судовому засіданні.

ОСОБА_7 з 2018 року щиро каявся, добровільно критично оцінював свою протиправну поведінку через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність. ОСОБА_7 повністю визнав фактичні обставини події злочину, не заперечував своєї причетності до злочину, висловив жаль з приводу скоєного, критично оцінив вчинений ним злочин і негідну поведінку стосовно потерпілого.

Однак, суд першої інстанції всупереч загальних засад, вказаних доводів та поведінки ОСОБА_7 не визнав щире каяття пом`якшуючою обставиною, передбаченою п.1 ч.1 ст.66 КК України.

ОСОБА_7 і вину визнав (і визнає), і щиро розкаявся (і розкаюється). Судом не враховано, що ОСОБА_7 не просто розкаявся, а щиро розкаявся. Вважає, що така його поведінка є позитивною, суспільно корисною, свідчить про усвідомлення ним протиправності вчиненого діяння.Його каяття передбачає глибокі внутрішні переживання того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління, що виявляється у самозасудженні вчиненого ним злочину, його наслідків, рішенні більше не вчиняти кримінальних правопорушень.Такий психічний стан свідчить про позитивну перебудову його свідомості та втрату суспільної небезпечності, про реальну можливість виправлення та принесення суспільству користі.

Таким чином, суд першої інстанції помилково не застосував закон, який підлягає застосуванню, а саме не зазначив і не врахував у вироку пом`якшуючу обставину, передбачену п.1 ч.1 ст.66 КК України, а саме щире каяття. Також, поза увагою суду залишилась ще одна обставина, яку суд мав право визнати обставиною, яка пом`якшує покарання - повне визнання вини у вчиненні злочину.

В судовому засіданні обтяжуючих покарання обставин не встановлено.

Обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою для ОСОБА_7 було достатнім, щоб зробити для себе позитивні висновки та обрати правильний шлях виправлення самостійно. ОСОБА_7 вже не є суспільно-небезпечною особою.

Поза увагою суду залишились обставини, які характеризують особу ОСОБА_7 , та які в той же час не прирівнюють його до абсолютно здорової людини і свідчать про необхідність прикладення ним зусиль щодо покращення свого здоров`я. Згідно медичної довідки від 04.05.2018 ОСОБА_7 з 2017 року неодноразово знаходився в стаціонарному лікуванні КЗ «КОНД», останній раз з 19.02.2018 по 21.03.2018 з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності (т.7 а.п.210).

Відповідно до заключення медичної комісії по наркологічним оглядам від 03.08.2018 №81, ОСОБА_7 страждає психічно поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності, в даний час утримання, лікування не потребує (т.7 а.п.215).

Висновком судово-психіатричного експерта №224 від 12.06.2018 підтверджується те, що ОСОБА_7 в момент скоєння правопорушення виявляв і в даний час виявляє психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю, проте вказані психічні розлади не досягають ступені душевного захворювання і недоумкуватості. Тому у відношенні інкримінуємого йому діяння слід вважати осудним. Підпадає під дію ст. 19 ч.І КК України. Застосування заходів медичного характеру не потребує, (т.7 а.п.223-225).

Враховуючи те, що покарання має бути справедливим, тому вважає, що обвинуваченому має бути призначено покарання в мінімальному розмірі,передбаченому ч.1 ст. 115 КК України. Таким чином, покарання за ч. 1 ст. 115 КК України та остаточне покарання у виді 11 років позбавлення волі вважає надто суворим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_7 , внаслідок чого не збігається із цілями, які сформульовано у ст. 50 КК України.

Вважає, що достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень як ОСОБА_7 , так і іншими особами, буде остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 7 років.

Короткий зміст суті справи:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні умисного вбивства, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за наступних обставин.

08.04.2018, у вечірній час близько 20.00 годин, ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, неподалік власного домоволодіння за АДРЕСА_4 , зустрів ОСОБА_7 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння та який упродовж нетривалого періоду часу - декілька днів, проживав в АДРЕСА_1 у громадянина ОСОБА_12 .

Під час зустрічі ОСОБА_11 запропонував ОСОБА_7 прослідувати до будинку за місцем його проживання за вищевказаною адресою, де продовжили спільно розпивати спиртні напої. ОСОБА_7 на вказану пропозицію погодився та прослідував до будинку ОСОБА_11 по АДРЕСА_4 , де вони будучи особами, схильними до вживання алкогольних напоїв упродовж декількох годин спільно розпивали спиртні напої домашнього виробництва.

Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, як результат тривалого вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , виникла розмова щодо сусіда останнього - ОСОБА_13 , зокрема про наявність у ОСОБА_7 особистих неприязних відносин до ОСОБА_13 , які нещодавно склались. В ході розмови ОСОБА_7 попросив ОСОБА_11 показати місце проживання ОСОБА_13 та провести до будинку, на що останній погодився.

ОСОБА_7 з метою реалізації злочинного умислу, в якості знаряддя вбивства ОСОБА_13 обрав дерев`яну біту довжиною близько 80 см, яка знаходилась при вході до будинку ОСОБА_11 , яку він взяв без відома останнього.

09.04.2018 близько 01.00 години ночі ОСОБА_11 провів ОСОБА_7 до будинку за місцем проживання ОСОБА_13 по АДРЕСА_4 .

ОСОБА_7 , будучи особою, знайомою з ОСОБА_13 , постукав у двері його будинку, після чого останній не підозрюючи про дійсні злочинні наміри ОСОБА_7 відчинив двері будинку.

Відразу ж після цього ОСОБА_7 , виконуючи свій злочинний умисел направлений на позбавлення життя ОСОБА_13 з метою подолання його можливого опору, наніс потерпілому дерев`яною бітою декілька ударів в область голови, від яких той впав. Після цього ОСОБА_7 з метою реалізації злочинного умислу до кінця почав наносити ногами чисельні удари в область тулуба та голови ОСОБА_13 . Побачивши агресивні дії ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_13 , побоюючись за своє власне життя ОСОБА_11 не заходячи до будинку повернувся до себе додому.

Діючи умисно та цілеспрямовано, переслідуючи мету умисного вбивства, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 перемістив ОСОБА_13 від вхідних дверей до однієї з кімнат будинку. Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх подальших дій та бажаючи настання наслідків у виді смерті потерпілого, достеменно усвідомлюючи, що спричинення значної кількості тілесних ушкоджень тупими твердими предметами з урахуванням їх кількості та локалізації неминуче призведуть до смерті ОСОБА_13 , наніс останньому чисельні удари ногами, дерев`яною бітою та дерев`яними виступаючими частинами стільця, що знаходився в кімнаті, в область тулуба та життєво важливі його частини, в тому числі і голову.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 в результаті нанесення ним потерпілому ОСОБА_13 ударів ногами, дерев`яною бітою та стільцем, останньому згідно висновку судово-медичної експертизи №311 від 07.06.2018, спричинені тілесні ушкодження в області голови, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних в момент спричинення настала смерть ОСОБА_13 .

Також, ОСОБА_7 потепрілому ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження в області тулуба у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини з переломом 7,8,9 ребер праворуч та тілесні ушкодження в області кінцівок у вигляді: трьох крововиливів правого плеча - по передній поверхні крила повздовжньої кістки, в середній третині правого бедра по зовнішній поверхні в місці зовнішньої лодижки, лівого передпліччя.

Лише коли внаслідок нанесення ударів зі значною силою були зламані знаряддя злочину - дерев`яна біта і стілець та ОСОБА_13 перестав подавати ознаки життя, ОСОБА_7 усвідомив, що досяг злочинного умислу у вигляді настання смерті останнього.

Всього ОСОБА_7 з метою вбивства наніс потерпілому понад 36 ударів, які спричинили вищевказані тілесні ушкодження, в тому числі тілесні ушкодження в області голови, що призвели до смерті ОСОБА_13 .

Після вчинення вбивства ОСОБА_7 з місця злочину пішов до будинку за місцем проживання ОСОБА_11 , де вони разом продовжили спільно розпивати спиртні напої. В ході розмови ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_11 про побиття до смерті ОСОБА_13 .

Також з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_7 вжив заходів щодо укриття знарядь злочину, а саме забрав із собою з будинку потерпілого рештки зламаної дерев`яної біти та стільця, які подальшому спалив.

Вранці 09.04.2018 за місцем тимчасового проживання: АДРЕСА_1 працівниками поліції був затриманий ОСОБА_7 .

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду від 30.09.2024 кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000379 від 09.04.2018 в частині обвинувачення ОСОБА_11 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України, - закрито підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, вирок суду змінити, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_6 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за встановлених судом обставин та кваліфікація його дій не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Сторона захисту оскаржує вирок суду першої інстанції з мотивів невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно зі ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Згідно роз`яснень п.п.1.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який вважається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання: визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч.2 ст.65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, мас бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким умисним злочином, мотив та мету вчинення злочину, дані про особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, характеристика з місця проживання відсутня, з 2017 року неодноразово знаходився в стаціонарному лікуванні КЗ «КОНД» внаслідок вживання алкоголю, на обліку у лікаря психіатра не перебуває. Обставин, відповідно до вимог ст.66 КК України, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції не встановлено.

У відповідності до вимог ст.67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності щирого каяття обвинуваченого.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Щире каяття характеризується суб`єктивним ставлення особи до вчиненого нею злочину і означає, що особа визнає вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, щиро жалкує про вчинене , негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 свою вину у вчиненні умисного вбивства визнав. Після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому продовжив розпивати спиртні напої. Швидку медичну допомогу потерпілому не викликав, був затриманий працівниками поліції на наступний день. Цивільний позов визнав фактично.

Дані обставини свідчать про небажання обвинуваченого виправити ситуацію, а тому каяття, про яке стверджує захист, не можна вважати щирим.

Крім того, про відсутність щирого каяття свідчить посткримінальна поведінка обвинуваченого оскільки з місця вчинення кримінального правопорушення він зник, не надав допомоги потерпілому.

Всі інші обставини, на які посилається захисник апеляційній скарзі та якими він обґрунтовує необхідність призначення більш м`якого покарання, були предметом оцінки суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження та були повною мірою враховані при призначенні покарання.

Зваживши у сукупності викладені обставини, врахувавши принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням матеріалів провадження, в саме те, що обвинувачений неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що слід призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на 11 років.

Суд першої інстанції в повній мірі враховував всі обставини, в тому числі і ті, на які посилається сторона захисту в своїй апеляційній скарзі.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про допущені місцевим судом порушення закону про кримінальну відповідальність, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення про залік досудового тримання під вартою.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про зарахування в термін відбування покарання строку попереднього ув`язнення помилково здійснив розрахунок до набрання вироком законної сили, а не день ухвалення вироку та кінцевим строком попереднього ув`язнення.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги прокурора під час апеляційного перегляду, знайшли своє підтвердження, колегія суддів приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції в частині зарахування строку попереднього ув`язнення необхідно змінити, а саме час відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з дня ухвалення вироку, зарахувавши йому в термін відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 10.04.2018 по день ухвалення вироку, тобто 28.11.2024 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 409, 413, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.11.2024 - змінити.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з дня постановлення вироку 28.11.2024.

В строк відбування покарання ОСОБА_14 зарахувати строк попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст. 72 КК України з 10.04.2018 по 28.11.2024.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: ( підписи )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2