Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3289/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/202/25
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 08.03.2025,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, а саме: до 12:25 год. 06.05.2025 року.

Визначено заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн., яку має право внести підозрюваний або інша фізична чи юридична особа (заставодавець) на депозитний рахунок Богунського районного суду міста Житомира (м. Житомира одержувач ТУ ДСА України в Житомирській області, код 26278626, розрахунковий рахунок иА0000277, банк ДКС м. Київ).

У разі внесення застави на підозрюваного покладено такі обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у визначений ними час за кожною вимогою;

не відлучатися за межі місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші, покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету.

Встановлено строк дії ухвали в частині тримання під вартою до 12:25 год. 06.05.2025 року.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого в м. Хмельницькому та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або не застосовувати жодного.

Вважає, що ухвала слідчого постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали слідчим суддею не було застосовано ст. ст.177,179, 181, 194 КПК України.

Зазначає, що відповідно до вимог ст.194 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя повинен перевірити наявність ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, які можуть бути підставою обрання запобіжного заходу. Для цього суд повинен мати переконливі докази вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи, передбачені законом, можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Сам факт підозри ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення також не може бути безумовною підставою для тримання його під вартою.

Вказує, що у випадку доведення слідчим, прокурором слідчому судді обґрунтованої підозри без обґрунтування наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного відповідні обов`язки.

Зазначає, що ОСОБА_8 проживає в АДРЕСА_1 , бажає служити та повернутись на службу, а тому до підозрюваного можливо застосувати запобіжний захід особисте зобов`язання або не застосовувати жодного запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника та підозрюваного на підтримку апеляційної скарги, пояснення прокурора, який просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому, ч.1 ст.183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з матеріалів справи №295/3289/25 в провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому перебуває кримінальне провадження №0002744 від 07.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Своє клопотання слідчий мотивував тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2024 (по стройовій частині) №190, солдата ОСОБА_8 , призваного за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2024 (по стройовій частині) №209, солдат ОСОБА_8 , вважається таким, що вибув у відпустку за станом здоров`я по 16.08.2024.

Однак, солдат ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, в порушення вимог ст.ст.11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, не з`явився вчасно о 08.00 год. 17.08.2024 на службу у місце розташування 1 начальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , що у АДРЕСА_2 .

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_8 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами місця служби, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним нез`явлення вчасно на службу не повідомив та проводив час на власний розсуд до 04.02.2025 коли у супроводі працівників Житомирського зонального відділу ВСП прибув в другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, що по вул. Перемоги, 54 у м. Житомирі.

В клопотанні також зазначено, що є всі підстави вважати, що наявні ризики, визначені п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вищевказані обставини, на думку слідчого, вказують на вчинення тяжкого кримінального правопорушення та дають підстави обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

07.03.2025 о 12:25 год. ОСОБА_8 затримано в порядку п.6 ч.1 ст.615 КПК України.

07.03.2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя повно дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість кримінального правопорушення та наслідки вчинення протиправних діянь.

Відповідно до ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме у виді тримання під вартою .

З журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи перевірялись судом при його розгляді. При цьому, був допитаний підозрюваний ОСОБА_8 , вислухана думка прокурора та захисника, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

Відповідно до ст.178 КПК України слідчий суддя врахував вагомість наявних в матеріалах кримінального провадження доказів про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Слідчим суддею встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, слідчим суддею обґрунтовано прийнято до уваги, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого, за яким передбачено позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Крім того слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_8 є військовослужбовцем та без поважних причин 17.08.2024 не з`явився у місце розташування навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 та перебував понад 5 місяців за межами військової частини, обов`язки військової служби не виконував, не повідомляв органи державної влади та правоохоронні органи про свою належність до військової служби, про причини нез`явлення у місце служби не повідомив, проводив час на власний розсуд по 04.02.2025. При цьому, ОСОБА_8 отримавши повістку про виклик на 18.02.2025 у другий слідчий відділ ТУ ДБР у м. Хмельницькому на виклик не прибув, про причини неявки не повідомив.

Слідчим суддею також враховано, що ОСОБА_8 повнолітній, неодружений, малолітніх дітей на утриманні не має, військовослужбовець, раніше неодноразово судимий.

Врахувавши вказані обставини, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що підозрюваний ОСОБА_8 , має постійне місце проживання, що забезпечить його процесуальну поведінку, висновків суду не спростовують та не переважають над наявністю існуючих ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

На думку колегії суддів, наявність постійного місця проживання неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку підозрюваного своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 у вказаному кримінальному провадженні, суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, на думку колегії суддів, свідчать про існування на час постановлення ухвали обґрунтованих підстав для висновку про існування ризиків переховуватись від органів досудового розслідування, вчинити новий злочин, а відповідно неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону, при прийнятті оскаржуваного рішення перевірив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, які досліджені та оцінені слідчим суддею в судовому засіданні. Дослідивши та оцінивши усі обставини вказаного кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку, що кожен із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки підозрюваного.

Таким чином, суд у відповідності з вимогами ст.194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , даних про його особу, при відсутності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що при постановленні оскаржуваної ухвали були допущені порушення норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для її скасування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а у ухвалу слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 08.03.2025, якою обрано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, а саме: до 12:25 год. 06.05.2025 року з визначенням застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: