УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарях судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , власника майна ОСОБА_6 , представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку клопотання представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту майна по кримінальному провадженні №0000033 від 13.02.2024, -

В С Т А Н О В И В :

Представник власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області із вказаним клопотанням, у якому просить скасувати арешт майна, накладений ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 17.06.2024, а саме на автомобіль марки «Ford» моделі «Transit Custom», номер кузова НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Під час розгляду клопотання ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 повністю підтримали клопотання та просили його задоволити з викладених у ньому підстав.

Потерпіла ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_6 покликаючись на те, що вказаний арештований автомобіль «Ford» моделі «Transit Custom» є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 . Її колишній чоловік ОСОБА_11 без її згоди відчужив його іншій особі. Крім того на даний час на розгляді Камінь-Каширського районного суду перебуває на розгляді цивільна справа за її позовом про витребування майна (даного автомобіля) із чужого незаконного володіння.

Слідчий та прокурор під час розгляду клопотання просять залишити вказаний транспортний засіб під арештом, при цьому вказують, що всі слідчі (розшукові дії) за участі арештованого автомобіля виконані, необхідні експертизи проведено, підозра нікому не оголошена. Окрім того даний автомобіль не має ознак підроблення агрегатів чи номерних знаків.

Заслухавши учасників сторін, всебічно, повно дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 167 КПКУ тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Судом встановлено, що у рамках кримінального провадження №0000033 від 13.02.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, ухвалою слідчого судді від 17.06.2024 накладено арешт на автомобіль марки «Ford» моделі «Transit Custom», номер кузова НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

18.05.2024 автомобіль марки «Ford» моделі «Transit Custom», номер кузова НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000033 від 13.02.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 встановлено, що власником транспортного засобу «Ford» моделі «Transit Custom», номер кузова НОМЕР_1 є ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідно до ухвали суду про накладення арешту на майно слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчий (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, в тому числі проведення необхідних судових експертиз.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно вимог ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Як встановлено слідчим суддею, на даний час усі необхідні слідчі (розшукова) та процесуальні дії, а також експертизи призначені у кримінальному провадженні №0000033 від 13.02.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, з використанням арештованого транспортних засобу «Ford» моделі «Transit Custom», номер кузова НОМЕР_1 проведені, маркувальні позначення номера кузова, наданого на експертизу автомобіля змінам не піддавались, про підозру нікому із учасників судового розгляду не повідомлено. В даному випадку безпідставно обмежено права добросовісного володільця вилученого майна ОСОБА_6 , який не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінальним правопорушення, окрім того конфіскація та спеціальна конфіскація санкцією ст. 358 КК України не передбачена, тому накладений арешт підлягає скасуванню.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, і що дане майно підлягає необмеженому арешті, оскільки в межах даного кримінального провадження арешт даного транспортного засобу вже становить біля семи місяців, а кримінальне провадження розпочато 13.02.2024.

Доводів того, що власником транспортного засобу «Ford» моделі «Transit Custom», номер кузова НОМЕР_1 не є ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ), стороною не надано, а судом не здобуто, і що він є небросовісний набувач жодних доказів чи рішень суду немає.

Безпідставне обмеження права власності у вигляді накладення арешту на майно шляхом заборони його користування не є співрозмірним із завданнями кримінального провадження та порушує основоположні права власників майна, які визначені Конституцією України та чинним законодавством України.

Відповідно до положень статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до часткового задоволення, оскільки часткове повернення арештованого майна його власнику не зашкодить подальшому досудовому розслідуванню і проведенню інших процесуальних дій та не вплине на правильність прийнятого судом рішення.

Відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року в справі № 569/17036/118 (провадження № 51-598 кмо 19), ухвала слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна, постановлена за правилами ст. 174 КПК, не підлягає апеляційному оскарженню.

Така ж позиція об`єднаної палати щодо вказаних правовідносин у даному кримінальному провадженні узгоджується з висновком про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2024 в справі №712/191/23 (провадження №51-3208кмо 23).

За таких обставин, ухвали слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна та про відмову в скасуванні арешту майна, постановлені в порядку ст. 174 КПК, апеляційному оскарженню не підлягають. При цьому відмова у скасуванні арешту майна не позбавляє особу права звернутися до суду з повторним клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України як на досудовому розслідуванні, так і під час судового провадження.

Керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту майна по кримінальному провадженні №0000033 від 13.02.2024 - задоволити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 17.06.2024, а саме на автомобіль марки «Ford» моделі «Transit Custom», номер кузова НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя підпис

Ухвала набрала законної сили 19.12.2024

«Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду».

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1

Копію засвідчено: 23.12.2024