Справа № 154/2853/22 Провадження №11-кп/802/83/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

потерпілої - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315 від 26 червня 2022 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 травня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дубровиця Рівненської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», утриманців не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту оголошення вироку суду з 21.05.2024 року.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення, у відповідності до ч.5 ст.72 КК України, період з 26.06.2022 року по 20.05.2024 року, включно.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили не змінювати.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз:

- судової вибухово-технічної експертизи № СЕ-19/103-22/5960-ФХВР від 08.08.2022 року - 1132 гривень 68 копійок;

- судової біологічної експертизи № СЕ-19/103-22/6517-БД від 18.08.2022 року - 13084 гривень 75 копійок;

- судової експертизи зброї № СЕ-19/103-22/6639-БЛ від 17.08.2022 року - 2642 гривень 92 копійок.

Цивільні позови ОСОБА_10 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок кримінального правопорушення, - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду, завдану смертю чоловіка, в розмірі 300000 (триста тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду, завдану смертю батька, в розмірі 300000 (триста тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 , заподіяну смертю батька матеріальну шкоду в розмірі 293033 (двісті дев`яносто три тисячі тридцять три) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 , заподіяну смертю батька матеріальну шкоду в розмірі 293033 (двісті дев`яносто три тисячі тридцять три) гривень.

Вироком суду вирішено долю арештованого майна та речових доказів.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 , 26.06.2022року, приблизно о 04 годині 35 хвилин, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території місця тимчасової дислокації 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , біля приміщення будівлі, яка використовувалась для проживання військовослужбовців, діючи умисно, під час конфлікту з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин з останнім, керуючись прямим умислом, направленим на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті іншій людині та бажаючи їх настання, із застосуванням вогнепальної зброї автомата АК-74 № НОМЕР_2 умисно здійснив один постріл з автомата в ділянку грудної клітки ОСОБА_13 та заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді наскрізного вогнепального кульового ушкодження правої половини грудної клітки з проходженням раневого каналу через праву легеню, праву половину серця, м`які тканини правої половини грудної клітки, 3 ребро по пригрудинній лінії, 9 ребро по прихребетній лінії, що спричинило смерть ОСОБА_13 на місці події, чим вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_8 інкримінується вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України (том 4 а.с.58-64).

Не погоджуючись із вироком суду захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій вважає вирок суду незаконним, не обгрунтованим та не вмотивованим, а також таким, що підлягає зміні з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та завищення грошових сум, які підлягають стягненню з обвинуваченого.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків в частині того, що обвинувачений не визнав своєї винуватості, що в свою чергу потягло призначення занадто суворого покарання. Сторона захисту повністю визнала позицію сторони обвинувачення вчастині обставин кримінального правопорушення та кваліфікації дій обвинуваченого.

Вказує на те, що ОСОБА_8 вчинив злочин в силу збігу тяжких обставин, пов`язаних із проходженням військової служби, а саме через завдання йому психологічного тиску зі сторони вищестоящого керівництва. Процесуальних обов`язків обвинувачений жодного разу не порушив. Раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався. На обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується виключно позитивно, захищав інтереси держави.

Суд першої інстанції в обвинувальному вироку вказав лише одну пом`якшуючу обставину, а саме: щире каяття. При цьому суд не визнав та не врахував при призначенні покарання інших пом`якшуючих обставин, які підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами:

-добровільне відшкодування завданого збитку (в міру своєї фінансової спроможності);

-вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин (через психологічний примус зі сторони вищестоящого командування);

-вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого (через психологічний та фізичний примус зі сторони вищестоящого командування);

Не врахування судом вказаних пом`якшуючих обставин, не неналежна оцінка особи винуватця, призвела до призначення занадто суворого покарання, на яке обвинувачений не заслуговує. Вважає, що вирок суду не містить чітких висновків про те, чому неможливо застосувати до обвинуваченого положення ст.69 КК України та чому менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім цього вказує на те, що задовольняючи цивільний позов в інтересах потерпілих суд першої інстанції не взяв до уваги доводів сторони цивільного відповідача, а саме те, що обвинувачений відшкодував потерпілій стороні збитки в сумі 5000 доларів США, оскільки бажав і бажає це робити, бо реально співчуває сім`ї померлого. Така обставина свідчить про часткове визнання позову. Більшої суми відшкодувати цивільний відповідач немає можливості в силу відсутності фінансового забезпечення. Однак цивільний позов потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди обвинувачений не визнавав та не визнає, так як позивачами на підтвердження збитків (моральної шкоди) у заявленій сумі не надано жодного доказу.

Також позивачі просили стягнути матеріальну шкоду одноразовим платежем на 3 роки вперед в сумі 384459 гривень кожен, проте жодних доказів, що підтверджують наявність обставин, які мають істотне значення та доказів належного (спроможного) матеріального становища цивільного відповідача, не надали. Суд поклав на цивільного відповідача занадто великий і завідомо не виконуваний тягар. Таким чином не доведено, що ОСОБА_8 має можливість в силу виключних обставин сплатити матеріальну шкоду на 3 роки вперед в заявленій грошовій сумі.

Вважає, що суд першої інстанції, в порушення принципу змагальності безпідставно та невмотивовано задовольнив цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди на заявлену грошову суму.

Просить змінити вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21.05.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_8 в частині призначення покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.115 КК України із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди задовольнити на суму 100 000 гривень стосовно кожного потерпілого (том 4 а.с.71-74).

На адресу Волинського апеляційного суду 19.07.2024 року від прокурора у кримінальному провадженні прокурора Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони західного регіону ОСОБА_7 надійшли заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки вважає апеляційну скаргу безпідставною, необгрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Вважає, що в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_9 не наведено належні і достатні мотиви та підстави для зміни вироку і призначення покарання ОСОБА_8 із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

При призначенні покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції визнано щире каяття обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 . Жодних інших обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 ,передбачених ст.66 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

Також судом першої інстанції визнано обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 , передбаченою ст.67 КК України, вчинення ним кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачений ОСОБА_8 в своїх показаннях, наданих суду першої інстанції, підтвердив факт його перебування 26.06.2022 року в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення ним кримінального правопорушення.

З огляду на відсутність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутні правові підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, оскільки зазначене покарання є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Встановлені судом характеризуючі дані про ОСОБА_8 , що містяться в матеріалах кримінального провадження, характеристики на нього за період роботи є недостатніми для призначення покарання у виді позбавлення волі на строк, менший ніж 10 років, оскільки не підтверджують його безпечність для суспільства і військового колективу, в якому він проходив військову службу, його схильність до правомірної поведінки під час проходження військової служби, повагу до правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Просить вирок Володимир-Волинського міського судуВолинської областівід21.05.2024року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення (том 4 а.с.86-91).

В судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_12 , хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від нього на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання не заперечували, щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілого ОСОБА_12 . Його неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого та його захисника, які вимоги апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити; прокурора, який просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити за безпідставністю, вирок суду залишити без змін; потерпілу, яка підтримала позицію прокурора, просила вирок суду залишити без змін; апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, та кваліфікація його дій за ч.1 ст.115 КК України є правильними та ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Водночас, щодо доводів захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості та про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 при призначенні покарання положень ст.69 КК України є безпідставними та не обгрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

В той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, сукупність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, проходив військову службу за мобілізацією, одружений, за місцем проживання, служби та роботи характеризується позитивно, на обліках у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебував.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд першої інстанції відніс щире каяття.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, суд першої інстанції відніс вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що думка потерпілої про необхідність призначення обвинуваченому покарання має бути врахована судом разом з іншими матеріалами кримінального провадження та фактичними обставинами справи, проте висновок суду про вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання не може грунтуватись лише на позиції потерпілої щодо виду та міри покарання.

Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду, зазначеної у постанові від 21.02.2019 року у справі № 742/584/18, позиція щодо визначення винному виду та розміру покарання й можливості звільнення від його відбування є не процесуальною вимогою, а думкою потерпілого, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

На переконання апеляційного суду враховуючи всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, у тому числі й ті, на які посилається апелянт щодо міри призначеного покарання обвинуваченому, яким судом першої інстанції була надана вірна оцінка, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, у межах, встановлених у санкції інкримінованої частини статті КК України, та в такому необхідному та достатньому розмірі, що об`єктивно разом з метою кари одночасно забезпечить досягнення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також буде співмірним по відношенню між тяжкістю вчиненого ним кримінального правопорушення і наслідками, які настали в результаті його вчинення. В свою чергу, суд не вбачав підстав для застосування положень ст.69 КК України.

Апеляційний суд вважає, що пом`якшити покарання ОСОБА_8 , як цього просить захисник обвинуваченого, неможливо, оскільки покарання не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання буде недостатнім для досягнення мети такого покарання, не буде співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно справедливим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Встановлені судом характеризуючі дані про ОСОБА_8 , що містяться в матеріалах кримінального провадження, характеристики на нього за період роботи є недостатніми для призначення покарання у виді позбавлення волі на строк, менший ніж 10 років, оскільки не підтверджують його безпечність для суспільства і військового колективу, в якому він проходив військову службу, його схильність до правомірної поведінки під час проходження військової служби, повагу до правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Крім цього не наведено в апеляційній скарзі інших переконливих обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Верховний Суд неодноразово звертає увагу на те, що виправлення має на меті шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Надаючи оцінку твердженням апеляційної скарги захисника щодо необхідності врахування такої пом`якшуючої обставини, як добровільне відшкодування завданого збитку (в міру своєї фінансової спроможності), апеляційний суд зазначає, наступне.

Факт відшкодування завданої кримінальним правопорушенням, як матеріальної, так і моральної шкоди повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що під добровільним відшкодуванням шкоди слід розуміти активну поведінку винної особи, яка спрямована на усунення заподіяних нею негативних наслідків кримінально-караного діяння, тобто в першу чергу це вольові та активні дії винного.

Колегія суддів звертає увагу, що у суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 підтведила факт отримання влітку 2023 року від родичів обвинуваченого коштів в розмірі 5000 доларів США. З того часу обвинуваченим більше ніяка шкода їй не відшкодована.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи як судом першої так і апеляційної інстанцій не знайшло свого підтвердження факт добровільного відшкодування в повній мірі завданого збитку, оскільки шкода відшкодована лише частково, а вимоги апеляційної скарги свідчать про часткову незгоду із сумою відшкодування.

Надаючи оцінку твердженням апеляційної скарги захисника щодо необхідності врахування такої пом`якшуючої обставини, як вчинення кримінального правопорушення у наслідок збігу тяжких обставин, апеляційний суд зазначає, наступне.

Можливість врахування такої обставини повинна обґрунтовується тим, що поєднання несприятливих для особи обставин фізичного, матеріального або морального характеру, що негативно впливають на основні умови її життя, заподіюють особі страждання, негативно впливають на її психіку, можуть викликати у неї стан розпачу, надмірну дратівливість, що не сприяє належному здійсненню самоконтролю поведінки, послаблюють волю особи, знижують її опірність негативним умовам, підсилюють роль ситуативних моментів. Впливаючи на свідомість особи, ці негативні чинники визначають вибір лінії поведінки людини. Визнання цієї обставини такою, що пом`якшує покарання, пояснюється тим, що особа знаходиться під виливом відповідних негативних зовнішніх чинників (тяжких особистих, сімейних чи інших обставин), які здійснюють тиск на свідомість та волю особи, обмежуючи свободу вибору варіанту поведінки, та схиляють до вчинення суспільно небезпечного діяння. Визнання тих чи інших чинників тяжкими особистими, сімейними чи іншими обставинами здійснюється судом.

Однак, в апеляційній скарзі захисник не зазначив у чому саме полягають тяжкі життєві обставини обвинуваченого, які вплинули на формування мотивів вчинення кримінального правопорушення, послабили його волю та обумовлювали вибір злочинної поведінки.

Доводи захисника про те, що вчинення кримінального правопорушення відбулося під впливом душевного хвилювання, спричиненого неправомірними та образливими діями потерпілого, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються висновком комплексної амбулаторної психолого-психіатричної експертизи № 174 від 02.09.2022 року, відповідно до якої ОСОБА_8 психічними захворюваннями в сенсі ч.2 ст.19 КК України не страждав і не страждає, виявляє ознаки змішаного розладу зрілої особистості в степені декомпенсації та гострої алкогольної інтоксикації. У період часу, що цікавить слідство, у нього не було будь-якого тимчасового хворобливого розладу душевної діяльності, тоді міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. У теперішній час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребує. Тобто є осудною особою. Окрім того, обвинувачений під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння,

Стороною захисту не наведено в апеляційній скарзі інших переконливих обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Щодо доводів апелянта про підстави для зменшення розміру стягнення моральної шкоди на суму до 100000 гривень стосовно кожного потерпілого, то вони на думку апеляційного суду є безпідставними та необгрунтованими.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст.16 Цивільного Кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.9 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Окрім цього місцевим судом враховано часткове визнання позовних вимог відповідачем ОСОБА_8 у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень на кожного потерпілого. Посилаючись на часткове визнання позову зазначив, що перебуваючи під вартою не отримує грошову винагороду як військовослужбовець, інших джерел доходу, заощаджень, рахунків у банківських установах не має.

При цьому суд першої інстанції зважив на положення ст.ст.127-128 КПК України, п.2 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України, згідно яких суд, при вирішенні питання про розмір шкоди має керуватися не платоспроможністю винуватця, а ступеню страждань потерпілих та розміром понесених ними матеріальних втрат.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи цивільний позов про відшкодування моральної шкоди потерпілим у сумі по 300 000 гривень, кожному, суд першої інстанції в повному обсязі врахував, що позивачі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є дружиною та синами померлого ОСОБА_13 , які у зв`язку зі смертю (чоловіка та батька), що відбулась внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , втратили душевний спокій, весь час перебувають у стані постійної напруги та стресу, що суттєво порушило їхній звичайний життєвий устрій. Горе втрата рідної людини спричинило реакцію замикання від навколишнього середовища, а відтак вони змушені докладати значних зусиль, щоб мобілізувати сили та організувати своє життя.

Саме такий розмір моральної шкоди, на думку суду першої та апеляційної інстанцій, відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості і конкретним обставинам справи. Визначений судом розмір відшкодування не перевищує відповідних засад розумності, виваженості та справедливості, визначених згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_8 не має можливість в силу виключних обставин сплатити матеріальну шкоду на 3 роки вперед в заявленій грошовій сумі, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є дружиною та синами померлого ОСОБА_13 ,

Апеляційний суд зазначає, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Таким чином, діти потерпілого ОСОБА_13 - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які на день його смерті були на утриманні у потерпілого, відповідно мають право на відшкодування шкоди.

Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди суд першої інстанції зважив на положення ст.ст.127-128 КПК України, п.2 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України, згідно яких суд, при вирішенні питання про розмір шкоди має керуватися не платоспроможністю винуватця, а ступеню страждань потерпілих та розміром понесених ними матеріальних втрат.

Таким чином, цивільний позов судом першої інстанції був розглянутий з дотриманням вимог ст.ст.128, 129 КПК України, ст.1167 ЦК України, а тому підстав для зміни судового рішення в цій частині, як просить у апеляційній скарзі захисник, апеляційний суд не вбачає

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого судом рішення, а тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для скасування вироку, колегією суддів не встановлено, тому апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, а вирок - без зміни.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 травня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді