ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/17738/24

Провадження № 11-кп/4820/652/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

24 червня 2024 року до Хмельницького міськрайонного суду надійшла скарга засудженого ОСОБА_6 від 19.06.2024 на рішення комісії ДУ «Райківецька виправна колонія №78» від 23.01.2024, із змісту якої вбачається, що він ставить питання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а також клопотання від 09.08.2024 про умовно-дострокове звільнення від покарання.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити клопотання ОСОБА_6 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що засуджений ОСОБА_6 відбув більшу частину призначеного судом покарання, оскільки вироком Богунського районного суду м. Житомира від 21.04.2023 його засуджено за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та 7 місяців. ОСОБА_6 зараховано в строк покарання попереднє ув`язнення з 21.06.2021 року по 13.07.2023 рік.

Вказує, що відбуваючи покарання у ДУ «Райківська виправна колонія №78», ОСОБА_6 за останній рік не притягувався до дисциплінарної відповідальності, оскільки не вчиняв жодних правопорушень. Регулярно залучався до праці та відвідував християнські зібрання, брав активну участь в культурно-масових заходах, завжди звертався з проханням про залучення його до праці.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 виправив свою манеру поведінки, не вступав у конфлікт з працівниками ДУ ««Райківська виправна колонія №78», переосмислив життя та своєю поведінкою доводить, що став на шлях виправлення.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити, враховуючи зазначені в ній підстави, застосувати до засудженого вимоги ст. 81 КК України. Засуджений вважає, що адміністрація установи упереджено до нього ставиться, тому він мав стільки стягнень, які вважає безпідставними.

Прокурор не визнав апеляційної скарги захисника та вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, оскільки засуджений ОСОБА_6 за час перебування в установі виконання покарання не довів своє виправлення. Жодного разу не заохочувався за період відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судової справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви Суду

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З положень ч.2 ст. 50 КК України вбачається, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За усталеною судовою практикою умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

В п.2 постанови Пленум Верховного Суду України від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" містяться роз`яснення, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, повно та об`єктивно врахував дані про особу засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Так, судом першої інстанції встановлено, що вироком Богунського районного суду м. Житомира від 21.04.2023 ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 7 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 14.07.2023. Зараховано в строк покарання попереднє ув`язнення з 21.06.2021 по 13.07.2023. Покарання відбуває в ДУ «Райківецька виправна колонія №78».

На даний час ОСОБА_6 відбув 2/3 строку призначеного покарання.

За період відбування покарання в період з 08.04.2022 по 20.04.2023 року ОСОБА_6 85 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення умов відбування покарання, з них 1 раз поміщався в карцер. Хоча на даний час дані стягнення погашені, але це характеризує ОСОБА_6 як особу, яка не стає на шлях виправлення.

Крім цього, ОСОБА_6 має чотири стягнення від 29.08.2024, 05.09.2024, 12.09.2024 та 19.09.2024, які не погашені.

За увесь період відбування покарання ОСОБА_6 не заохочувався.

Суд першої інстанції, дослідивши обставини справи та всі письмові матеріали, дійшов висновку, що вказані матеріали в своїй сукупності не свідчать про виправлення засудженого, з огляду на те, що останній відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, а характеризуючи дані установи свідчать про нестабільну поведінку засудженого, який за час відбування покарання має стягнення. При цьому доказів неправомірності накладення стягнень до суду не надано.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, процес виправлення ОСОБА_6 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах - без ізоляції від суспільства.

Суд, виходячи з положень ст.81 КК України, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Судом першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надано оцінку всім обставинам в їх сукупності, що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, погашення стягнень, не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи, з чим погоджується колегія суддів.

Також колегією суддів враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів вважає апеляційні доводи сторони захисту, що засуджений довів своє виправлення, неспроможними, суд першої інстанції в повній мірі дослідив надані щодо ОСОБА_6 характеристики та прийняв законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення про відсутність правових підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, судовий розгляд зазначеного клопотання було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.

При цьому апеляційні доводи, що засуджений став на шлях виправлення та приймає всіх зусиль аби стати взірцем поведінки та яскравим прикладом для інших засуджених у відношенні до праці, апеляційним судом до уваги не береться, так як згідно п.1 ч.1 ст.9 КВК України неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення засуджений та його захисник не навели в апеляційній скарзі та не надали при її розгляді.

Доводи захисника про упереджене ставлення до засудженого є безпідставними, як і його твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

За наведених обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, 81 КК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вирокомБогунського районного суду м. Житомира від 21.04.2023 за ч.3 ст.185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2