печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1721/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000061 від 14.03.2023,

ВСТАНОВИВ:

16.01.2025 прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме речей, вилучених 14.01.2025 під час обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів.

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000061 від 14.03.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що одним із напрямків, який розслідується у вказаному кримінальному провадженні є дослідження обставин, за яких у період з 2021 по 2023 роки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , керуючись особистими мотивами, визначивши вчинення злочинів, як основне джерело доходу для свого існування, з метою особистого збагачення, шляхом вчинення умисних злочинів, спрямованих на заволодіння чужим майном (шахрайство), діючи організованою групою осіб, шляхом використання завідомо підроблених документів, здійснили незаконне відчуження земельних ділянок на території Київської області.

Для вчинення злочинів, учасниками групи заздалегідь було розроблено план з розподілом ролей, згідно якого предметом злочинної діяльності були земельні ділянки, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Васильків.

Разом з тим, один із розроблених планів заволодіння нерухомим майном полягав у наступному: учасниками злочинної групи, в якості об`єктів посягання обирались об`єкти нерухомого майна - земельні ділянки, стосовно яких Васильківською міською радою Київської області рішення щодо передачі у власність чи користування громадянам та юридичним особам згідно Земельного кодексу України не надавалось, відповідно відомості про право власності на які не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У процесі підготовки до вчинення злочину підшуковувались особи з числа малозабезпечених осіб, які байдужі до наслідків вчинення злочинів, здатні чинити протиправні дії проти власності та авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, які за незначну грошову винагороду погоджувались виконати роль «підписанта», на яких в подальшому оформлювалось право власності на земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Надалі, невстановленою особою, у невстановленому досудовим слідством місці виготовлялись завідомо підроблені правовстановлюючі документи на право власності на нерухоме майно, а саме рішення Васильківської міської ради Київської області від 09.06.2020 та 18.02.2020. Таким чином, враховуючи, що об`єктами злочинного посягання були обрані земельні ділянки, право власності на які на день вчинення злочину не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, невстановлена особа, розробила план заволодіння нерухомим майном, згідно якого первинна реєстрація такого права відбулась на підставі підробленого рішення, нібито виданого Васильківською міською радою Київської області на одну з осіб, які надали свою згоду на вчинення такого злочину, виступаючи в ролі першого власника такого майна («підписанта»).

У подальшому, невстановлена на даний час досудовим розслідуванням особа, отримавши доступ до існуючих законно прийнятих рішень Васильківської міської ради Київської області про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, надавала їх інженерам-землевпорядникам ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , які у свою чергу розробляли проекти землеустрою нібито на замовлення вищевказаних громадян. Після цього, на підставі зазначених проектів землеустрою уповноваженими особами відділів Держгеокадастру у різних областях реєструвались земельні ділянки.

У подальшому, маючи в розпорядженні відповідні підроблені рішення, а також відомості про зареєстровані земельні ділянки в Державному земельному кадастрі, учасники організованої групи, зокрема ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , користуючись довіреностями від «підписантів», звертались з відповідними документами до приватних нотаріусів та державних реєстраторів виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, які не усвідомлюючи злочинних намірів цих осіб, приймали рішення про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділів) за «підписантами». Крім того, зазначені учасники організованої групи, на яких було зареєстровано право власності на земельні ділянки, усвідомлюючи відсутність у них права власності на вказані земельні ділянки, з метою створення ілюзії правомірності набуття такого права, розпоряджалися земельними ділянками, зокрема шляхом укладання договорів купівлі-продажу.

Під час досудового розслідування проведеними слідчими (розшуковими) та негласними слідчими (розшуковими) діями встановлена причетність до вчинення зазначених злочинів ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якого підставні особи оформлювали довіреності щодо здійснення правочинів по земельних ділянках та який фактично проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

14.01.2025 на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено наступне майно:

- ноутбук марки «Lenovo», серійний номер: PA0124MW.

Постановою слідчого від 14.01.2025 вилучені речі визнані речовим доказом.

Так, є підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, виникла необхідність у накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Прокурор подала до суду заяву про розгляд вказаного клопотання у відсутність сторони обвинувачення, клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Власник майна в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб, які не з`явились.

Вивчивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Під час судового розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000061 від 14.03.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що одним із напрямків, який розслідується у вказаному кримінальному провадженні є дослідження обставин, за яких у період з 2021 по 2023 роки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , керуючись особистими мотивами, визначивши вчинення злочинів, як основне джерело доходу для свого існування, з метою особистого збагачення, шляхом вчинення умисних злочинів, спрямованих на заволодіння чужим майном (шахрайство), діючи організованою групою осіб, шляхом використання завідомо підроблених документів, здійснили незаконне відчуження земельних ділянок на території Київської області.

Для вчинення злочинів, учасниками групи заздалегідь було розроблено план з розподілом ролей, згідно якого предметом злочинної діяльності були земельні ділянки, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Васильків.

Під час досудового розслідування проведеними слідчими (розшуковими) та негласними слідчими (розшуковими) діями встановлена причетність до вчинення зазначених злочинів ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якого підставні особи оформлювали довіреності щодо здійснення правочинів по земельних ділянках та який фактично проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

14.01.2025 на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено наступне майно:

- ноутбук марки «Lenovo», серійний номер: PA0124MW.

Постановою слідчого від 14.01.2025 вилучені речі визнані речовим доказом.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Отже, арешт з метою забезпечення речових доказів, по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, а саме речей, вилучених 14.01.2025 під час обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 98, 167, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме речі, вилучені 14.01.2025 під час обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.01.2025, а саме:

- ноутбуку марки «Lenovo», серійний номер: PA0124MW.

Ухвала підлягає негайному виконанню прокурором/слідчим у кримінальному провадженні № 0000061 від 14.03.2023.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1