Справа № 203/5527/23
Провадження № 1-кп/0203/343/2025
В И Р О К

іменем України

18 березня 2025 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 27.02.2023 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Маріуполя, Донецької області, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

ВСТАНОВИВ:

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Згідно зі статтею 5 Конституції України носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Проте всупереч вказаним нормам Російська Федерація, грубо порушуючи свої зобов`язання, встановлені міжнародними актами, здійснила збройну агресію проти України, супроводжуючи це цинічними і протиправними вимогами щодо зміни конституційного ладу України.

Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України.

При цьому представники підконтрольних Російській Федерації незаконних самопроголошених утворень на тимчасово окупованих частинах території України, з метою створення образу законності окупації частини території Донецької області та утвердження вказаної окупації, надання образу легітимності своїй владі, узурпували виконання владних функцій держави.

В результаті чого згідно Постанови Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII, Російську Федерацію визнано державою-агресором.

В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 11 травня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Донецької народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»).

У порушення вимог п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX) представники влади Російської Федерації спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та збройний конфлікт проти України та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів Збройних Сил Російської Федерації на територію України.

24.02.2022 військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24.02.2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено та який діє на цей час.

Починаючи з 05.03.2022 до цього часу, Російською Федерацією тимчасово окуповано усю територію Маріупольського району Донецької області, що встановлено відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».

Представниками Російської Федерації на тимчасово окупованій території Маріупольського району Донецької області було створено підпорядковану, керовану та фінансовану Російською Федерацією окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України.

При цьому представники підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території Маріупольського району Донецької області, здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів, є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу Російської Федерації.

Так, у громадянки України ОСОБА_5 з мотивів непогодження з політикою чинної влади в Україні та підтримки входження тимчасово окупованих територій України до складу Російської Федерації, будучи обізнаною про факт ведення вказаною державою агресивної війни проти України, невизнання РФ поширення державного суверенітету України на тимчасово окупованій її території, виник умисел на співпрацю з представниками держави агресора.

У невстановлений період часу, з початку червня 2022 року, громадянка України ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, надала згоду і добровільно була призначена на посаду «заместителя начальника Государственного бюджетного учреждения "Управление Пенсионного фонда Донецкой Народной Республики в Советском районе г. Макеевки», повноваження якої розповсюджувались на територію Кальміуського району міста Маріуполя.

05.07.2022 державною думою РФ прийнято федеральний закон «Про Фонд пенсійного та соціального страхування Російської Федерації», який набирає чинності з дня опублікування, за виключенням деяких статей, які набувають чинності 01.01.2023 року.

20.10.2022 Розпорядженням правління ПФ РФ № 675р створено Відділення Фонду пенсійного та соціального страхування РФ по ДНР.

З 01.01.2023 по теперішній час ОСОБА_5 зайняла посаду «Руководителя клиентской службы (на правах отдела) Ильичевского района г. Мариуполя Отделения Фонда пенсионного и социального страхования Российской Федерации по Донецкой Народной Республике», який розташований за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пр. Металургів буд. 187, та перебуваючи на вказаній посаді виконувала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 7 КПК України основними засадами судочинства в Україні є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом, повага до людської гідності.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2023 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000002 від 27.02.2023 року відносно ОСОБА_5 .

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, знає про розпочате щодо неї кримінальне провадження і протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування, ухвалою суду від 22.09.2023 року ухвалено рішення про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні №0000002 від 27.02.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченої. У зв`язку з цим обвинувачена ОСОБА_5 не була допитана судом в якості обвинуваченої по суті пред`явленого їй обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченої повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п. п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 10 КПК України суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Судом вживалися заходи для виклику обвинуваченої для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим вона викликалася в судові засідання в порядку ст. 323 КПК України. Так, повістки про виклик на кожне судове засідання були опубліковані у засобах масової інформації загальнодержавної сфери у виданні «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та офіційному веб-сайті Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

У матеріалах справи містяться документи на підтвердження завчасних належних викликів обвинуваченої до слідчого, прокурора (на стадії досудового розслідування) та суду, текст повідомлення про підозру опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, що свідчить про те, що вона мала підстави усвідомлювати, що відносно неї розпочато кримінальне провадження. Обвинувачена мала можливість бути обізнаною із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченій, надавались її захиснику.

У той же час ухилення обвинуваченої ОСОБА_5 від правосуддя суд розцінює як реалізацію нею невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Дане кримінальне провадження здійснювалось за участю захисника - адвоката ОСОБА_4 , який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області, починаючи зі стадії досудового розслідування даного кримінального провадження, та здійснював активні дії, спрямовані на захист обвинуваченої.

Враховуючи наведене, суд вважає, що стороною обвинувачення та судом вживалися достатні заходи щодо дотримання прав обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

Суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, підтверджується зібраними по справі доказами, яким в ході судового розгляду було надано належну оцінку і які були дослідженні судом в повному обсязі, а саме:

- відомостями, вміщеними в рапорті заступника керівника окружної прокуратури ОСОБА_6 від 27.02.2023, згідно з якими під час моніторингу застосунку «Telegram» встановлено групи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з прапором РФ (адреса посилання ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (адреса посилання ІНФОРМАЦІЯ_5 ) , в яких 12.06.2022 та 06.10.2022 відповідно оприлюднено статті про діяльність «Государственного бюджетного учреждения «Управление Пенсионного фонда ДНР в Советском районе г.Макеевки, заступником начальника якого є ОСОБА_5 , повноваження якої розповсюджувались на територію Кальміуського району міста Маріуполя.

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.06.2023 року, згідно з яким свідок ОСОБА_7 впізнала ОСОБА_5 , з якою працювала в ГУ ПФУ в Донецькій області в м.Маріуполі, пояснила, що до початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну вона працювала в ГУ ПФУ в Донецькій області, де також працювала ОСОБА_5 , яка обіймала посаду, пов`язану з первинним прийомом документів від громадян.

- протоколом огляду від 07.06.2023 року, за яким свідок ОСОБА_7 при перегляді розміщеної на інформаційному онлайн ресурсі т.зв. «днр» «ZOV Мариуполь» статті з відеозаписом «Первые пенсии с учетом перерасчета выдали в Мариуполе» впізнала ОСОБА_5 , з якою працювала раніше та яка на відеозаписі давала інтерв`ю як «заместитель начальника управления ПФ в Советском районе г.Макеевки».

- особовою карткою ДМС України з фотографією громадянки України ОСОБА_5 , її паспортом громадянина України.

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.06.2023 року, згідно з яким свідок ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_5 , з якою він познайомився під час оформлення документів в ГУ ПФУ в Донецькій області в м.Маріуполі.

- протоколом огляду від 09.06.2023 року, за яким свідок ОСОБА_8 при перегляді розміщеної на інформаційному онлайн ресурсі т.зв. «днр» «ZOV Мариуполь» статті з відеозаписом «Первые пенсии с учетом перерасчета выдали в Мариуполе» впізнав ОСОБА_5 , з якою він познайомився під час оформлення документів в ГУ ПФУ в Донецькій області в м.Маріуполі та яка на відеозаписі давала інтерв`ю як «заместитель начальника управления ПФ в Советском районе г.Макеевки».

-відповіддю начальника ГУ ПФУ в Донецькій області від 27.06.2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_5 працювала з 01.06.2021 по 19.05.2022 на посаді головного спеціаліста відділу обслуговування громадян № 17 (сервісний центр) управління обслуговування громадян .

-показаннями свідка ОСОБА_9 , які фіксувалися за допомогою технічних засобів відеофіксації, відповідно до яких свідок працювала разом з ОСОБА_5 в Центральному районі ГУ ПФУ у Донецькій області та їй відомо, що остання залишилась в м.Маріуполь та працює на окупаційну владу в тому ж відділі.

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.07.2023 року, згідно з яким свідок ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_5 , з якою працювала в ГУ ПФУ в Донецькій області.

-показаннями свідка ОСОБА_10 , які фіксувалися за допомогою технічних засобів відеофіксації, відповідно до яких свідок працювала разом з ОСОБА_5 в ГУ ПФУ у Донецькій області та їй відомо, що остання залишилась в м.Маріуполі та працює в «Пенсійному фонді ДНР».

- відповіддю з Міністерства соціальної політики України від 02.08.2023 року про відсутність в базі даних про ВПО інформації про ОСОБА_5

- протоколом огляду від 23.07.2023 року, відповідно до якого під час огляду публікації в Telegram- каналі «Мариуполь наш» з назвою «В Мариуполе представители пенсионного фонда ДНР собирают документы на дому у пенсионеров для возобновления выплат пенсий» виявлено фотографії та відеозаписи, на яких ОСОБА_5 роз`яснює іншим громадянам України порядок написання заяв до «Пенсионного фонда ДНР» для відновлення виплати пенсії.

- протоколами огляду від 24.07.2023 року та 02.08.2023 року, за якими на веб-сайтах «Пенсионный фонд ДНР», «Госуслуги» та в Telegram каналі «Пенсионный фонд ДНР» є інформація про діяльність одного з територіальних управлінь «ПФ ДНР» - «клиентской служби» (на правах отдела) в Ильичевском районе г.Мариуполя Отделения Фонда пенсионного и социального страхования РФ по ДНР», розташованого за адресою: м.Маріуполь, пр.Металургів, 187, керівником якого є ОСОБА_5

- протоколом огляду від 03.08.2023 року, згідно з яким на підставі розпорядження уряду РФ від 20.10.2022 № 675р було утворено «отделение фонда пенсионного та социального страхования РФ по ДНР» так званого «Пенсионного фонда ДНР».

- протоколом огляду від 03.08.2023 року, відповідно до якого оглянуто наявний в мережі Інтернет, мовою оригіналу «Федеральный закон от 14.07.2022 № 236-ФЗ «О Фонде пенсионного и социального страхования Российской Федерации», який визначає правове становище цього фонду, порядок його утворення, функції, повноваження тощо.

- протоколом огляду від 07.08.2023 року, з якого вбачається, що під час огляду Телеграм каналу «Клуб мисливців за сепаратистами» виявлено «Должностную инструкцию руководителя клиентской службы (на правах отдела) в Ильичевском районе г.Мариуполя Отделения Фонда пенсионного и социального страхования РФ по ДНР», яка передбачає наступні обов`язки: організація та координація діяльності клієнтської служби; забезпечення взаємодії клієнтської служби зі структурними підрозділами Відділення Фонду пенсійного та соціального страхування Російської Федерації по Донецькій Народній Республіці; звірка копій документів з їхніми оригіналами та завірення їх своїм підписом та печаткою для документів; здійснення контролю за повнотою прийому пакета документів спеціалістами клієнтської служби та своєчасною їх передачею до відповідних структурних підрозділів Відділення Фонду пенсійного та соціального страхування Російської Федерації по Донецькій Народній Республіці; здійснення контролю за своєчасним та повним розглядом письмових звернень громадян; ведення прийому громадян згідно з графіком; контроль за виконанням вимог правил внутрішнього трудового розпорядку дня, охорони праці клієнтської служби; участь у проведенні інформаційно-роз`яснювальної роботи з населенням з пенсійних питань, звернення з яких мають масовий характер; здійснення організаційно-методичного координування діяльності консультаційних пунктів, створених Відділенням Фонду пенсійного та соціального страхування Російської Федерації по Донецькій Народній Республіці; ведення табелю обліку робочого часу співробітників клієнтської служби.

- протоколом огляду від 16.08.2023 року, згідно з яким на Веб-сайті «Федеральной налоговой службы» в розділі «Сведения об ИНН» є відомості про внесення відовідних даних щодо ОСОБА_5 як платника податків РФ.

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недопустимими. Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

Порушень процесуального закону щодо руху кримінального провадження, повноважень сторони обвинувачення на всіх стадіях процесу судом не виявлено.

Відповідно до ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, який закріплений в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.5 ст.111-1 КК України, а саме у колабораційній діяльності, а саме добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Згідно зі ст.65КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо призначення покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, суд враховує, що вона вчинила тяжкий злочин, раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, утриманців не має.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій, відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлені.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлені.

Враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 основного покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування з конфіскацією всього належного їй майна.

На переконання суду призначення обвинуваченій саме такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

При цьому підстав для застосування положень статті 69 КК України до обвинуваченої ОСОБА_5 суд не вбачає.

Питання про долю речових доказів судом не вирішується відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, оскільки вони суду не надавалися та судом не досліджувалися.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.08.2023 на майно ОСОБА_5 , а саме частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , банківські рахунки АТ «Ощадбанк», необхідно залишити без змін для забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-371,373,374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, та призначити їй покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна на користь держави, та позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування строком на 12 (дванадцять) років.

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного її затримання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.08.2023 на майно ОСОБА_5 , а саме частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 123, банківські рахунки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 -залишити без змін для забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Інформацію про ухвалений вирок опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду згідно зі статтею 323 КПК України.

Суддя ОСОБА_1