ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 грудня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого:

-02 червня 2016 року Кіровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 26 листопада 2019 року умовно-достроково, невідбутий строк 3 місяці 27 днів;

-23 грудня 2021 року Амур-нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

-02 лютого 2022 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання шляхом поглинення покарання, призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2021 року, у виді чотирьох років позбавлення волі,

про звільнення від призначеного покарання у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 грудня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від призначеного покарання у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого суд першої інстанції зазначив, що вартість майна, у викрадені якого визнано винуватим ОСОБА_7 , згідно з вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2021 року, становить 4300 грн., а тому, перевищує суму двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, встановлених на день вчинення засудженим інкримінованого йому діяння. Суд першої інстанції зазначив, що вартість майна, у викраденні якого визнано винуватим ОСОБА_7 , згідно з вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року, становить 10630,08 грн., а тому, перевищує суму двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, встановлених на день вчинення засудженим інкримінованого йому діяння. Таким чином, суд зробив висновок, що відсутні підстави для задоволення клопотання та звільнення засудженого від покарання призначеного, у зв`язку з усуненням законом карності діяння, за яке він був засуджений, так як він вчинив крадіжку майна на суму, що перевищує два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, а тому звільненню від покарання не підлягає.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить задовольнити його скаргу частково.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що він був засуджений вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2021 року та мав позов, який перевищував два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України, за яким не було позову, який перевищував би двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити частково, а ухвалу суду скасувати.

Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а доводи апеляційної скарги засудженого щодо декриміналізації його діяння за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року є неспроможними, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно положень ч. 2, ч. 3 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі -Закон №3886-IX).

Вказаним Законом № 3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд враховує висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24, відповідно до якого Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

При визначенні того, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання шляхом поглинення покарання призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2021 року, у виді чотирьох років позбавлення волі.

Крім того, вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Так, вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що він 12 квітня 2021 року викрав велосипед «Titan Flash», спричинивши потерпілому матеріальний збиток у розміні 4300 грн.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що він 24 лютого 2021 року, викрав дароносицю з металу жовтого кольору вартістю 2085,00 грн., мощевик з металу жовтого кольору із зображенням хреста червоного кольору та камінцями на ньому вартістю 1545,08 грн. і 7000 грн. різними купюрами, які належали потерпілому ОСОБА_8 , спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 10630,08 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який станом на 01 січня 2021 року становив 2270 грн. Таким чином, відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, у 2021 році становила 2270 грн.

З огляду на те, що вартість майна, яким заволодів ОСОБА_7 , згідно із вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2021 року становила 4300 грн., та згідно із вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року 10630,08 грн., а відтак на час вчинення кожного із діянь перевищувала 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вчинені ОСОБА_7 діяння залишаються кримінально караними і підпадають під ознаки злочинів, передбачених, відповідно, ч. 3 ст. 185 КК України.

За таких обставин, доводи засудженого про звільнення його від призначеного покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року є безпідставними, а висновки суду першої інстанції є належними та підтверджуються матеріалами справи.

З огляду на викладене, колегією суддів не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого, а відтак ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, тому не підлягає скасуванню за апеляційними доводами.

Керуючись статтями 74, 404, 405, 407, 539 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4