Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/7046/23
Провадження №: 1-кп/332/174/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2024 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_5 ,

представника потерпілого (цивільного позивача) адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Заводського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка має професійно-технічну освіту, працевлаштована в ПрАТ «Запоріжвогнетрив» на посаді кранового машиніста, одружена та має на утриманні двох неповнолітніх та одну малолітню дитину, а саме: 2007, 2009 та 2013 років народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

25 серпня 2023 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух по проїзній частині вул. Сєченова зі сторони вул. Зразкової в напрямку нерегульованого перехрестя рівнозначних доріг з вул. Чудовою.

В цей же час, по вул. Чудовій, з боку вул. Фрезерної в напрямку перехрестя з вул. Сєченова, керуючи технічно справним мотоциклом «Spark SР-150R-22», реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався водій ОСОБА_5 .

Під час виїзду на вищевказане перехрестя рівнозначних доріг, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не дала дорогу мотоциклу «Spark SР-150R-22», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , який наближався до перехрестя праворуч, внаслідок чого передньою частиною автомобіля скоїла зіткнення з лівою бічною частиною мотоцикла.

Своїми діями водій ОСОБА_7 порушила вимоги п. 16.12 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

- п. 16.12 На перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Невиконання водієм ОСОБА_7 вимог п. 16.12 Правил дорожнього руху України, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому обох кісток лівої гомілки у середній третині, що кваліфікується, як тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпеки для життя, а також тілесні ушкодження у вигляді: садна лівої стопи, правого колінного суглоба, правої кисті (без будь-яких характеристик), які самі за собою кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

2. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за інкриміноване кримінальне правопорушення

Своїми діями ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

3. Позиція обвинуваченої

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала у повному обсязі. Заявлений цивільний позов не визнає, адже сплатила моральну та матеріальну шкоду. Про вчинене дуже шкодує. Суду пояснила, що 25 серпня минулого року, приблизно о 17 годині вона із родиною виїхала на автомобілі «ЗАЗ 110307» із гаражів «Металург», їхали на Кічкас до бабусі. За кермом була вона, поряд із нею з переду сидів чоловік, а позаду донька ОСОБА_9 . Погода була спекотна, покриття - сухе. Вона їхала по вул. Сєченова та під`їжджала до перехрестя із вулицею Чудова. Знаків не було, видимість була дуже погана, багато дерев і кущів було. Вона подивилась по боках, жодних перешкод не побачила, тому почала їхати, в цей час почула крик чоловіка: «Обережно» і з правої сторони на великій швидкості побачила мотоцикліста, почала гальмувати, але не встигла, чоловік із жінкою перелетіли через капот. Вона вибігала із автомобіля, почала дзвонити у швидку. Її чоловік підійшов до неї і в цей час у нього стався напад, він впав на землю. Вона сиділа із чоловіком на проїзній частині. Також пояснила, що права на керування у неї були давно, але керувала вона не часто. До потерпілого приїжджала в лікарню. Надала йому 100 000,00 гривень на відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Для цього отримала 4 кредити, які наразі сплачує. Наразі в сім`ї лише вона працює, чоловік через хворобу не може працювати.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що у серпні минулого року, приблизно о 16:30 годині, він їхав на мотоциклі зі своєю подругою - ОСОБА_10 по вул. Чудова, не доїжджаючи до вулиці Сєченова потрапив у ДТП. Кругозір на перехресті був дуже поганий. Він їхав на невеликій швидкості, натомість автомобіль їхав на великій швидкості, якби швидкість була маленька, ДТП не відбулося б. Під час зіткнення бампер автомобіля вдарив між колесами мотоцикла, він та дівчина перелетіли через бампер. Свідомість він не втрачав. Хто був за кермом, не побачив. Удар прийшовся йому в ліву ногу, він переніс декілька операцій. Також були синці та струс мозку. Його подруга від госпіталізації відмовилась, та до лікарів не зверталася. Мотоцикл він придбав за довіреністю, за декілька тижнів до пригоди, не встиг його переоформити. Страховка також була оформлена на іншу особу. Прав на керування мотоциклом не мав. Обвинувачена два рази приїжджала до лікарні. Від неї отримав компенсацію в сумі 100 000,00 гривен. На той момент написав розписку, що претензій не має, однак не знав, яке буде довге лікування. Тому просив стягнути моральну та матеріальну шкоду. На призначенні реального покарання для обвинуваченої не наполягав.

Хоча обвинувачена й визнала вину у вчиненні кримінального правопорушення, але, зважаючи на позицію представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , який засумнівався у тому, що за кермом була саме обвинувачена та через невизнання цивільного позову, суд досліджував докази у повному обсязі.

Так, у судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_11 , яка у судовому засіданні пояснила, що є кумою ОСОБА_12 . 25 серпня 2023 року після обіду вона поїхала із ОСОБА_13 на його мотоциклі до бабусі. Вони їхали по вул. Чудовій, на невеликій швидкості. На перехресті із вулицею Сєченова, зліва на них виїхала біла або Славута, або Таврія. Відбулося зіткнення і вони перелетіли через автомобіль. Вона свідомість не втрачала, бачила, що із-за водійського сидіння вийшла жінка в окулярах. З переднього пасажирського сидіння вийшов чоловік, також у машині була дівчина років 12-13. У чоловіка відразу стався приступ епілепсії. Коли приїхала швидка, вона від госпіталізації відмовилась, у неї були лише синці, а ОСОБА_13 був дуже сильно травмований. Йому бинтували ліву нову, потім він переніс операції на нозі.

Також були досліджені наступні письмові докази, процесуальні рішення та інші матеріали:

- витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001731 від 25.08.2023, де правовою кваліфікацією визначено ч. 2 ст. 286 КК України (т. 1 а.п. 135);

- постанова про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від 10.10.2023 (т. 1 а.п. 136);

- рапорт-реєстрація заяви за № 20003 від 05.09.2023 (т. 1 а.п. 137);

- рапорт-реєстрація заяви за № 9405 від 25.08.2023 (т. 1 а.п. 138);

- рапорт-реєстрація заяви за № 9411 від 25.08.2023 (т. 1 а.п. 139);

- протокол огляду місця події від 25.08.2023, де було зафіксовано місце ДТП, а саме: м. Запоріжжя, перехрестя вул. Сєченова та вул. Чудова, транспортні засоби: мотоцикл «Spark SР-150R-22», реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , локалізація пошкоджень ТЗ: 1. «Spark SР-150R-22», реєстраційний номер НОМЕР_2 - подряпини на всій лівій частині т/з, розбиття переднього крила, пошкодження пластику з лівого та правого боку, пошкодження лівої та правої підніжок 2. «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 деформації переднього бампера, капоту, правого крила, розбиття правої фари, розрив правого переднього колеса (гуми), деформація таблички, переднього реєстраційного номера та інші обставини із фото таблицями до протоколу огляду місця ДТП від 25.08.2023 (т. 1 а.п. 140-153);

- протокол додаткового огляду місця події від 20.09.2023, який було проведено у присутності водія ОСОБА_5 . Під час огляду волій ОСОБА_5 розповів, що 25.08.2023 приблизно о 16 годині 55 хвилин він, керуючи мотоциклом «СпаркСП150Р» з пасажиркою ОСОБА_11 , рухався проїзною частиною вулиці Чудова з боку вулиці Фрезерна, наближаючись до перехрестя з вулицею Сєченова. Рухався зі швидкістю приблизно 20 км/год. При наближенні до перехрестя будь-яких транспортних засобів не бачив. Під час проїзду перехрестя побачив, що з лівого боку по вул. Сєченова до нього наближається автомобіль «Таврія», після чого відчув удар в лівий бік мотоцикла та впав на нього, перелетівши через капот автомобіля «Таврія». ОСОБА_5 також повідомив, що швидкість автомобіля «ЗАЗ 110307» могла бути 30 км/год. Також було детально описано розташування транспортних засобів на проїзній частині. До протоколу додані та досліджені схема та фототаблиці (т. 1 а.п. 172-177);

- протокол додаткового огляду місця події від 20.09.2023, який було проведено у присутності водія ОСОБА_7 . Під час огляду волій ОСОБА_7 розповіла, що 25.08.2023, приблизно о 16 год. 55 хв. вона керувала автомобілем «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухалась проїзною частиною вулиці Сєченова, наближаючись до перехрестя з вулицею Чудова. В автомобілі знаходився на водійському місці її чоловік, а на задніх сидіннях знаходилась її донька. Під час наближення до перехрестя швидкість автомобіля складала приблизно 30 км/год. При виїзді на перехрестя, будь-яких дорожніх знаків не було, дорожньої розмітки також не було. Оглядовість перехрестя обмежувалась кущами та деревами. При наближенні до перехрестя ОСОБА_7 будь-яких транспортних засобів не бачила, тому продовжила прямолінійний рух. Далі, коли автомобіль виїхав на перехрестя, ОСОБА_7 почула крик свого чоловіка: «Люди», після чого відчула удар у передню частину транспортного засобу та побачила двох людей, які перелетіли через капот та впали зліва від транспортного засобу. Одночасно з ударом ОСОБА_7 застосувала гальмування та зупинилась. Також було детально описано розташування транспортних засобів на проїзній частині. До протоколу додані та досліджені схема та фототаблиці (т. 1 а.п. 178-181);

- постанова про призначення судово-медичної експертизи від 28.09.2023 (т. 1 а.п. 182);

- висновок експерта № 1845-п від 28.09.2023 року відповідно до якого відкритий перелом обох кісток лівої гомілки у середній третині у гр.. ОСОБА_5 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Садна лівої стопи, правого колінного суглоба, правої кисті (без будь-яких характеристик), які самі за собою кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження. Тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета (предметів). Давність утворення ушкоджень не суперечить терміну, зазначеного в обставинах справи (т. 1 а.п. 183-184);

- постанова про призначення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю-дослідження технічного стану транспортних засобів від 31.08.2023 (т. 2 а.п. 2-3);

- висновок експерта № СЕ-19/108-23/13765-ІТ від 29.09.2023, відповідно до якого на момент огляду та експертного дослідження рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина мотоцикла «Spark SP150R-22» реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходились у працездатному стані (т. 2 а.п. 5-9);

- постанова про призначення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження технічного стану транспортних засобів від 31.08.2023 (т. 2 а.п. 11-12);

- висновок експерта № СЕ-19/108-23/13763-ІТ від 29.09.2023, відповідно до якого на момент проведення огляду та експертного дослідження рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходились у працездатному стані.

На момент проведення огляду та експертного дослідження ходова частина автомобіля «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилась у непрацездатному стані через розгерметизацію правого переднього колеса та деформацію диску правого переднього колеса (т. 2 а.п. 14-20).

- постанова про доручення проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю: «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» від 25.09.2023 (т. 2 а.п. 22-24);

- висновок експерта № СЕ-19/108-23/15521-ІТ від 15.11.2023, відповідно до якого водій мотоцикла «Spark SP150R-22» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності із вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху.

Водій автомобіля «ЗАЗ-110307» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 повинна була діяти у відповідності із вимогами п.16.12 Правил дорожнього руху.

В діях водія мотоцикла «Spark SP150R-22» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху не вбачається.

В діях водія автомобіля «ЗАЗ-110307» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 є невідповідність вимогам п.16.12 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Водій мотоцикла «Spark SP150R-22» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 не мав технічної можливості уникнути зіткнення із автомобілем «ЗАЗ-110307» реєстраційний номер НОМЕР_3 (т. 2 а.п. 28-36);

- з висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 7309 від 25.08.2023 стан сп`яніння у ОСОБА_7 не встановлений (т. 2 а.п. 41).

5. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого

Під час допиту обвинувачена не заперечувала, що вона спричинила тілесні ушкодження потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зважаючи на те, що обвинувачена підтвердила, викладені в обвинувальному акті обставини, і визнала свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, покази обвинуваченої суд вважає такими, що відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, а також дослідженим матеріалам кримінального провадження, тому приймає як доказ її вини і вважає, що вони в сукупності з дослідженими в ході судового слідства доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

Суд не приймає до уваги заперечення представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , що викладені у заяві від 11.07.2024 про те, що за кермом була не обвинувачена ОСОБА_7 , а її чоловік, зважаючи на те, що сумнів адвоката був викликаний лише однією фразою, зазначеною у протоколі додаткового огляду місця події від 20.09.2023, який було проведено у присутності водія ОСОБА_7 . Так, під час огляду водій ОСОБА_7 розповіла, що в автомобілі знаходився на водійському місці її чоловік.

Суд вважає дане викладення показів ОСОБА_7 помилкою слідчого, який складав цей протокол, адже дана слідча дія була проведена за участю, як зазначено, водія ОСОБА_7 , крім того в цьому ж протоколі також зазначено, що 25.08.2023, приблизно о 16 год. 55 хв. вона ( ОСОБА_7 ) керувала автомобілем «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухалась проїзною частиною вулиці Сєченова, при наближенні до перехрестя ОСОБА_7 будь-яких транспортних засобів не бачила, тому продовжила прямолінійний рух… Одночасно з ударом ОСОБА_7 застосувала гальмування та зупинилась. Отже всі інші посилання в протоколі вказують на те, що під час ДТП автомобілем «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_3 , керувала саме ОСОБА_7 , а не її чоловік, якій сидів поряд із водійським сидінням.

Цю обставину також підтвердила свідок ОСОБА_11 під час допиту у судовому засіданні.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення і кваліфікує дії останньої за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд визнає щире каяття у скоєному та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

7. Мотиви призначення судом покарання.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані, що характеризують особу винної, - раніше не судима, стан здоров`я - на обліку у лікаря психіатра і лікаря нарколога не перебуває, має позитивні характеристики за місцем проживання та за місцем роботи, соціальні зв`язки - одружена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та одну малолітню дитину, офіційно працевлаштована.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

З урахуванням думки прокурора, висловленої у судових дебатах, думки потерпілого, який не бажав призначити реальний строк покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливо без її ізоляції від суспільства, вважаючи за можливе призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, але із застосуванням ст. 75 КК України щодо основного покарання.

При призначенні покарання суд не враховує думку представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 щодо призначення реального строку покарання, адже позиція адвоката має узгоджуватися із позицією клієнта, крім того, ця позиція, на думку суду, є необґрунтованою.

Що стосується призначення обвинуваченій ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує думку прокурора, потерпілого та його представника, а також те, що внаслідок необережних дій обвинуваченої з джерелом підвищеної небезпеки настали негативні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень. Суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_7 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, при цьому враховує, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що керування транспортним засобом для обвинуваченої є джерелом заробітку. Також суд враховує, що застосування даного виду покарання буде сприяти запобіганню вчиненню нових злочинів обвинуваченою, її виправленню. Незастосування додаткового покарання на переконання суду не забезпечить у достатній мірі досягнення мети покарання.

Суд вважає, що саме таке покарання буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченої і для попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень у майбутньому та відповідатиме принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , суд, враховуючи відсутність у учасників процесу відповідних клопотань, вважає за необхідне запобіжний захід обвинуваченій до вступу вироку в законну силу не обирати.

Згідно з довідок НДЕКЦ МВС про витрати на проведення експертиз, витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні складають 9082 грн. 00 коп., тому на підставі ст. 124 КПК України підлягають стягненню зі ОСОБА_7 , на користь держави.

У межах кримінального провадження потерпілим ОСОБА_5 пред`явлено цивільний позов до обвинуваченої, за яким позивач у прохальній частині позову просить суд стягнути з обвинуваченої моральну шкоду у сумі 100 000 гривень. Крім того, з мотивувальної частини позовної заяви вбачається, що попереднім (орієнтовним) розрахунком встановлена матеріальна шкода - 150 000, 00 гривень, а судові витрати, які поніс і очікувані витати в майбутньому складають 10 000, 00 гривень. Також у позові зазначено, що щодо відшкодування матеріальної шкоди позивач буде мати змогу надати до суду в доповнені до цього позову після того, як йому повернуть його ушкоджений мотоцикл та буде проведена товарознавча експертиза його пошкоджень.

Разом з тим, під час дебатів ані позивач, ані представник позивача не змінили та не доповнили позовні вимоги, не надали докази на підтвердження будь-яких матеріальних збитків.

Обвинуваченою ОСОБА_7 була надана розписка власноруч написана потерпілим ОСОБА_5 , згідно якої останній зазначив, що отримав від ОСОБА_7 суму в розмірі 100 000,00 гривень компенсацію за ДТП 25.08.2023. Сума компенсації є повною, претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 не має.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши позов та долучені письмові докази, встановив наступне.

Згідно ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Обвинувачена визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 Цивільного кодексу України і полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім завдання шкоди ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яка відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, у відповідності до вимог ст.ст. 127, 128, 129 КПК України обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтував з посиланням на те, що в результаті протиправних дій обвинуваченої він переживав та продовжує переживати моральні страждання через завдання тяжкого тілесного ушкодження.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того - у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Разом з тим, згідно позиції Великої Палати Верховного Суду по справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), викладеної у постанові від 15 грудня 2020 року, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Аналізуючи суть самого порушення прав позивача, виходячи зі справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд визначає розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у 100 000 гривень, що є достатнім для компенсації немайнових втрат, які в інший, не грошовий спосіб, поновити неможливо, та реальним з точки зору виконання судового рішення як складової права на справедливий суд та однієї з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Разом з тим, суду була надана розписка потерпілого про отримання від обвинуваченої ОСОБА_7 грошових коштів у сумі 100 000,00 грн. в рахунок погашення як матеріальної так і моральної шкоди.

Зважаючи на той факт, що суду не було надано жодного належного та допустимого доказу суми витраченої потерпілим на лікування, ремонт мотоцикла, тощо, тому суд вважає, що цивільний позов потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, у звязку із його фактичним відшкодуванням.

Також не підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_7 вимоги про стягнення судових витрат на правову допомогу, виходячи з наступного.

Приписами ч. 1 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно до приписів ч. 1 п. 1 ст. 118 КПК України складовою процесуальних витрат по кримінальному провадженню є витрати на правову допомогу.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах ККУ ВС від 05.08.2020 у справі № 753/10028/18 та від 07.09.2023 у справі №202/8301/21.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні, відповідно до приписів ст. 91 КПК України.

До матеріалів справи долучений лише договір № 118 про надання юридичних послуг від 10 березня 2024 року, що не відповідає вищенаведеним вимогам, тому суд вважає, що потерпілим не доведена сума витрат на професійну правничу допомогу.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Згідно ухвал слідчого судді Ленінського районного суду від 30.08.2023 року було застосовано заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту, як на речові докази, а саме: на мотоцикл «Spark SP150R-22», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_14 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 , а також на автомобіль марки «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого згідно реєстраційної карти ТЗ є ОСОБА_15 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд приходить до висновку про необхідність скасування арештів з даних транспортних засобів та повернення їх за належністю законним володільцям.

Керуючись ст.ст.100, 349, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі якої призначити їй покарання у виді у вигляді ТРЬОХ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на ОДИН рік.

На підставі ст. 75 КК України засуджену ОСОБА_7 від відбування основного покарання звільнити, якщо вона протягом ОДНОГО року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї судом обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрат на залучення експертів в сумі 9082,00 гривні.

Речові докази:

- мотоцикл «Spark SP150R-22», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_14 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 та який поміщений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області - повернути законному володільцеві (користувачу) - потерпілому ОСОБА_5 .

- автомобіль марки «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого згідно реєстраційної карти ТЗ є ОСОБА_15 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 та який поміщений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області - повернути законному володільцеві обвинуваченій ОСОБА_7 .

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.08.2023 на мотоцикл «Spark SP150R-22», реєстраційний номер НОМЕР_2 та на автомобіль марки «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1