Справа № 1519/1948/2012
Номер провадження:1/521/13/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальну справу №8, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України,

клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

підсудного - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває кримінальна справа відносно ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України.

Відповідно обвинувального висновку, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Так, ОСОБА_3 , займаючись колекціонуванням антикварних речей та творів мистецтва, будучи обізнаним про їх культурну, художню цінність та вартість, став на шлях учинення злочинів, що посягають на право власності. З цією метою ОСОБА_3 вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_6 , на вчинення крадіжок з музеїв України творів образотворчого мистецтва, які мають високу культурно-мистецьку цінність та відносяться до національного культурного надбання України.

ОСОБА_3 у 2001 році, більш точна дата не встановлена, з метою підшукання предмету злочинного посягання відвідував Севастопольський художній музей ім. ОСОБА_7 , що знаходиться за адресою: м. Севастополь, проспект Нахімова, 9.

Знаходячись у вище вказаному музеї, ОСОБА_3 достовірно знаючи, що твори художника ОСОБА_8 мають культурну, художню цінність та велику вартість, вирішив викрасти картину цього художника «Монастир над рікою», яка була виставлена для огляду.

З метою реалізувати свій злочинний намір, ОСОБА_3 розпочав готування до вчинення даного злочину, а саме підшукав співучасників, виготовив знаряддя вчинення злочину, а також усунув наявні перешкоди, які могли б завадити його вчиненню.

25 липня 2004 року ОСОБА_3 , знаходячись в м. Севастополі, познайомився з ОСОБА_6 , якому в подальшому запропонував взяти участь у вчиненні крадіжки з Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_7 вказаної картини, за що пообіцяв винагороду в сумі від 5 до 10 тис. доларів США. Одержавши згоду ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , переконуючи його в реальності обіцяної ним винагороди, повідомив, що картина художника ОСОБА_8 «Монастир над рікою» може коштувати від 30 до 50 тисяч доларів США, а тому в залежності від суми, вирученої від її реалізації, він заплатить ОСОБА_6 від 5 до 10 тис. доларів США.

Продовжуючи підготовку до вчинення злочину, ОСОБА_3 з використанням інформації про картину художника ОСОБА_8 «Монастир над рікою», що містились в каталогах Севастопольського художнього музею ім. Крошицького М.П., у м. Харкові в невстановлені час та місці, виготовив фотокопію вказаної картини, для того, щоб після викрадення оригіналу замінити його цією фотокопією.

Після цього, ОСОБА_3 , діючи як організатор учинення злочину, відклав викрадення картини художника ОСОБА_8 «Монастир над рікою» на невизначений термін, проте в період з початку травня по 20 червня 2005 року організував та викрав з Одеського художнього музею картину ОСОБА_9 «Морський вид», що має культурну цінність у комплексі історичного та художнього значення.

Так, ОСОБА_3 на початку травня 2005 року, більш точна дата не встановлена, з метою визначення предмету злочинного посягання, під час розмови по телефону запропонував ОСОБА_6 зустрітися в м. Одесі, не повідомляючи про свої наміри, на що останній дав згоду.

Приблизно на початку травня 2005 року, більш точна дата не встановлена, в м. Одесі на залізничному вокзалі, ОСОБА_3 зустрівшись з ОСОБА_6 , якому запропонував відвідати Одеський художній музей, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 5-а.

Знаходячись у виставковому залі № 5 приміщення музею, де експонувалися твори ОСОБА_9 , ОСОБА_3 вирішив викрасти картину, яка висіла на стіні при вході в цей зал. Про свої наміри викрасти вказану картину ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_6 та запропонував взяти участь у вчинені злочину, на що останній погодився.

Оглянувши музей, ОСОБА_3 визначив час та спосіб учинення злочину. Зокрема, ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_6 , що викрасти картину вони зможуть вдень і для реалізації їх злочинного наміру потрібний автомобіль.

Вчиняючи дії, спрямовані на реалізацію злочинного наміру, ОСОБА_3 приблизно через тиждень зателефонував ОСОБА_6 і в ході телефонної розмови запропонував його автомобілем з`їздити в м. Одесу для крадіжки картини, вчинити яку вони домовилися під час попередньої зустрічі.

Після цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на автомобілі «Опель-Астра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_3 , поїхали до Одеського художнього музею.

Приблизно в середині травня 2005 року, більш точна дата не встановлена, знаходячись у музеї, ОСОБА_3 , після його ретельного огляду, повідомив ОСОБА_6 про зміни плану вчинення злочину, а саме про те, що вони не зможуть викрасти картину на яку він вказував при попередньому відвідуванні музею, не пояснюючи причини прийняття ним такого рішення. У той же час ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_6 викрасти картину ОСОБА_9 «Морський вид», яка висіла біля вікна у виставковому залі № 5 та яку, на його думку, зручно викрасти вночі, на що останній погодився.

У цей же день, приблизно о 23:00 год., ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , продовжуючи ретельну підготовку до вчинення злочину, прийшли до приміщення Одеського художнього музею. Знаходячись із зовнішньої сторони приміщення музею, ОСОБА_3 оглянув його вікна на предмет можливості проникнути шляхом витягування віконних стекол і, переконавшись у наявності такої можливості, визначив дату та час викрадення картини - увечері наступного дня.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , бажаючи довести свій злочинний намір щодо таємного викрадення картини ОСОБА_9 «Морський вид» до кінця, діючи відповідно до спільної домовленості, наступного дня, приблизно о 23:00 год., більш точна дата не встановлена, знову прибули до Одеського художнього музею. У зв`язку з тим, що біля приміщення вказаного музею знаходилися сторонні особи, ОСОБА_3 , боячись бути затриманим під час викрадення картини, відклав його вчинення, проте дату не визначив.

ОСОБА_6 розуміючи, що ОСОБА_3 , планує вчинити особливо тяжкий злочин, підгримує стосунки з особами схильними до збагачення злочинним шляхом та вчинення протиправних дій поінформував про це співробітників УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області, після чого 06 червня 2005 року дав згоду на виконання спеціального завдання.

Продовжуючи дії, спрямовані на досягнення злочинного результату, ОСОБА_3 , 17 червня 2005 року, знаходячись в м. Олександрія Кіровоградської області, в невстановлений час повідомив ОСОБА_6 , про необхідність терміново приїхати в м. Одесу, не уточнюючи при цьому причини.

19 червня 2005 року приблизно о 23:00 год., ОСОБА_3 прибувши у м. Одесу на своєму автомобілі «Опель-Астра» реєстраційний номер НОМЕР_1 , зустрівся з ОСОБА_6 , на привокзальній площі біля ресторану «Макдональдс» який прибув туди разом зі своїм братом ОСОБА_10 . Під час зустрічі ОСОБА_3 , не повідомляючи ОСОБА_10 , про свої наміри, запропонував ОСОБА_6 реалізувати їх злочинну домовленість щодо таємного викрадення картини ОСОБА_9 «Морський вид» з Одеського художнього музею, на що ОСОБА_6 погодився. Одержавши згоду ОСОБА_6 , ОСОБА_3 визначив його роль у вчинені злочину.

Так, ОСОБА_6 повинен був знаходитися біля вікна, через яке ОСОБА_3 проникне до приміщення музею, де висіла картина та прийняти від нього віконне скло, а також картину, якою ОСОБА_3 заволодіє шляхом проникнення до приміщення музею через вікно. ОСОБА_3 визначив, що картина ОСОБА_9 «Морський вид» може коштувати приблизно 30-50 тисяч доларів США, з яких 10 тис. доларів США він пообіцяв після її реалізації дати ОСОБА_6 як винагороду за допомогу останнього при викраденні картини.

Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на автомобілі останнього поїхали до Одеського художнього музею. ОСОБА_10 залишився на привокзальній площі біля ресторану «Макдональдс».

Остерігаючись, що автомобіль може привернути увагу сторонніх осіб та стане засобом для викриття їх у вчинені злочину, ОСОБА_3 залишив його на вул. Приморській, 24 у м. Одесі та разом з ОСОБА_6 пішов до Одеського художнього музею.

Маючи бажання протиправно збагатитися та обернути на свою користь картину ОСОБА_9 «Морський вид», яка має культурну цінність у комплексі історичного та художнього значення, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 20 червня 2005 року приблизно в 00:00 год. підійшли до приміщення вказаного музею.

Переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 за допомогою ОСОБА_6 , заліз на підвіконня Одеського художнього музею, що розташований по вул. Софіївська, 5-а в м. Одесі.

Після цього, ОСОБА_3 викруткою, заздалегідь приготовленою ним для вчинення злочину, відігнув цвяхи, якими кріпилося скло до віконної рами та витягнувши його, подав ОСОБА_6 . У такий же спосіб ОСОБА_3 дістав друге скло, яке під час від`єднання від рами розбив та подав ОСОБА_6 шматки. Діставши віконне скло, ОСОБА_3 просунув між прутами решітки у вікно тулуб та руки, тобто проник до приміщення музею. Після цього, він дістав картину ОСОБА_9 «Морський вид» та кусачками, заздалегідь приготовленими для вчинення злочину, перекусив мотузку на якій висіла картина.

ОСОБА_3 , доводячи спільний злочинний намір до завершення, витягнув через вікно картину, просунув її між прутами віконної решітки та подав ОСОБА_6

20 червня 2005 року, в період з 00:00 до 02:50, більш точний час не встановлено, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 заволоділи картиною та маючи реальну можливість розпорядитися нею, направилися до автомобіля. По дорозі ОСОБА_3 , для полегшення транспортування та позбавлення явних індивідуальних ознак картини, що вказували б на її належність Одеському художньому музею, від`єднав її від рами. Після цього, він викинув раму, а картину на своєму автомобілі «Опель-Астра», реєстраційний номер НОМЕР_1 перевіз в с. Заозерне Євпаторійського району Автономної Республіки Крим. ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 наступного дня з м. Одеси поїхав поїздом в м. Олександрію Кіровоградської області.

Вилучена з салону автомобіля ОСОБА_3 картина «Морський вид» є авторською роботою ОСОБА_9 та належить до колекції Одеського художнього музею. Указана картина має культурну цінність у комплексі історичного та художнього значення і її матеріальна вартість складає 1 750 000 грн.

Таким чином, 20 червня 2005 року з 00:00 до 02:50, ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , з проникненням у приміщення, вчинив крадіжку картини ОСОБА_9 «Морський вид», матеріальною вартістю 1 750 000 грн., яка в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто є особливо великим розміром, чим завдав Одеському художньому музею матеріальну шкоду на вказану суму.

У подальшому, приблизно в кінці червня 2005 року, більш точна дата та час не встановлені ОСОБА_3 , разом з ОСОБА_6 з метою збуту викраденої картини ОСОБА_9 «Морський вид» перевіз її до м. Москви, Російської Федерації, де залишив для реалізації невстановленій особі, на прізвисько « ОСОБА_11 », який займався збутом крадених антикварних речей.

ОСОБА_6 виконуючи спеціальне завдання, під вигаданим приводом, ніби для реалізації на території України, особі, яка готова придбати картину Айвазовского ІІС «Морський вид» попросив ОСОБА_3 передати йому вказану картину.

Після цього, ОСОБА_6 зазначену картину перевіз потягом на територію України та зберігав за місцем свого тимчасового помешкання в м. Києві, точна адреса якого не встановлена, та за місцем проживання в м. Олександрії Кіровоградської області, за адресою: АДРЕСА_2 , до 23 січня 2006 року.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_6 повторно вчинив крадіжку, а саме таємно викрав картину ОСОБА_8 «Монастир над рікою» із Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_7 , готування до якої розпочав у 2001 році.

Так, ОСОБА_3 , бажаючи протиправно збагатитися та обернути на свою користь картину ОСОБА_8 «Монастир над рікою», приблизно в кінці липня 2005 року, знаходячись разом з ОСОБА_6 у с. Заозерне Євпаторійського району Автономної Республіки Крим на відпочинку, запропонував останньому реалізувати їх злочинні наміри щодо викрадення зазначеної картини, на що ОСОБА_6 погодився.

Після цього, ОСОБА_3 , діючи як організатор, відвів ОСОБА_6 роль у вчиненні злочину, згідно з якою останній повинен знаходитися в приміщенні музею та спостерігати за навколишньою обстановкою і в тому випадку, якщо хтось із відвідувачів, чи працівників музею зверне увагу на злочині дії ОСОБА_3 , своєчасно попередити його.

Діючи з метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_3 01 серпня 2005 року разом з ОСОБА_6 на своєму автомобілі «Опель-Астра», реєстраційний номер НОМЕР_1 прибули у м. Севастополь до Севастопольського художнього музею ім. Крошицького М.П.

Зайшовши у приміщення музею, ОСОБА_3 , упевнившись, що ОСОБА_6 відповідно до визначеної йому ролі спостерігає за навколишньою обстановкою, а також що за ним ніхто не стежить, усунув перешкоди для вчинення злочину, а саме кусачками, заздалегідь приготовленими ним для вчинення злочину, частково пошкодив металеві планки, якими кріпилася картина до рами. Після цього, ОСОБА_3 , боячись бути викритим під час викрадення картини спостерігачами чи відвідувачами музею та затриманим на місці злочину, переніс дату його вчинення на невизначений термін.

Продовжуючи злочинні дії, спрямовані на досягнення злочинного результату, ОСОБА_3 , знаходячись в м. Харкові, у середині вересня 2005 року, зателефонував ОСОБА_6 , який знаходився у м. Олександрії Кіровоградської області, та наказав останньому терміново приїхати в м. Севастополь.

17 вересня 2005 року, приблизно в 10:00, зустрівшись з ОСОБА_6 , на залізничному вокзалі у м. Севастополі, який прибув туди разом зі своїм фатом ОСОБА_10 , ОСОБА_3 не повідомляючи ОСОБА_10 , про свої наміри, повідомив ОСОБА_6 , що викликав його для завершення заздалегідь спланованого ним злочину - викрадення картини ОСОБА_8 «Монастир над рікою» з Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_7 . При цьому ОСОБА_3 продемонстрував ОСОБА_6 , виготовлену ним ламіновану фотокопію цієї картини.

З метою викрадення зазначеної картини, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , якому не було відомо про наміри останніх, відразу ж направилися до приміщення Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_7 , розташованого у м. Севастополі по проспекту Нахімова, 9, який у той час був відкритий для відвідувачів.

Підійшовши до тильної сторони театру ім. Луначарського по проспекту Нахімова, в м. Севастополі, що знаходиться напроти Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_7 , не ставлячи до відома ОСОБА_10 , повідомив ОСОБА_6 план учинення крадіжки картини ОСОБА_8 «Монастир над рікою», уточнивши при цьому роль останнього.

Так, ОСОБА_3 проінформував ОСОБА_6 про те, що він зайде до приміщення музею і в залі, де експонувалася картина ОСОБА_8 «Монастир над рікою», огляне тильну сторону її рами, дня того щоб з`ясувати, чи не виявили працівники музею пошкоджені ним планки, якими картина кріпилася до рами.

У тому випадку, якщо пошкоджень співробітники музею не виявити, то він зателефонує ОСОБА_6 на мобільний телефон.

Після цього ОСОБА_3 , уточнюючи роль ОСОБА_6 , наказав йому після телефонного дзвінка зайти у виставковий зал музею, де експонувалася картина. У залі музею ОСОБА_6 повинен був, не подаючи вигляду про те, що вони знайомі з ОСОБА_3 , спостерігати за навколишньою обстановкою. У випадку звернення уваги відвідувачів чи працівників музею на ОСОБА_3 , у той час коли він буде замінювати оригінал картини ОСОБА_8 «Монастир над рікою» на заздалегідь виготовлену її фотокопію, ОСОБА_6 повинен був своєчасно повідомить його про це.

Розподіливши ролі, ОСОБА_3 направився до приміщення музею. Пройшовши у зал, де експонувалася картина ОСОБА_8 «Монастир над рікою» він оглянув її та з`ясував, що працівники музею не виявили пошкодженні ним кріплення картини при готуванні до вчинення крадіжки.

В подальшому, у цей же день, 17 вересня 2005 року, о 11:52, в ході телефонної розмови між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 останній повідомив про це ОСОБА_6 . Той, виконуючи спільний злочинний план, зайшов до приміщення музею, де спостерігав за навколишньою обстановкою. ОСОБА_10 залишився чекати ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на вулиці. ОСОБА_3 , знаходячись в музеї, переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає, дістав з рами картину ОСОБА_8 «Монастир над рікою», вартістю 150 000 грн. та вставив на її місце фотокопію заздалегідь приготовлену ним для вчинення злочину. Викрадену картину ОСОБА_3 сховав собі під одяг та виніс з музею. Проходячи повз ОСОБА_6 , ОСОБА_3 попросив його поправити раму, в яку він вставив фотокопію картини ОСОБА_8 «Монастир над рікою», оскільки вона висіла боком. ОСОБА_6 , виконавши прохання ОСОБА_3 , вийшов з музею.

Після викрадення картини ОСОБА_8 «Монастир над рікою» з Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникли, а викраденою картиною розпорядилися за власним розсудом, передавши її на зберігання невстановленій особі.

Отже, ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , повторно вчинив крадіжку картини ОСОБА_8 «Монастир над рікою» з Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_7 матеріальною вартістю 150 000 грн., яка в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто є особливо великим розміром, чим завдав Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.

23 січня 2006 року о 17:45 працівниками міліції в с. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області на автошляху Суми-Полтава-Олександрія зупинено автомобіль «Опель-Астра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 . Під час огляду в салоні автомобіля ОСОБА_3 , під сидінням водія, виявлено та вилучено картину ОСОБА_9 «Морський вид».

Усього ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , таємно викрали чуже майно на загальну суму 1 900 000 грн., що на час вчинення злочинів у 12971 разів перевищувала неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто є особливо великим розміром.

Дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 5 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у приміщення, в особливо великих розмірах.

В судовому засіданні захисник підсудного ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 заявила клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.5 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням, передбачених ст. 49 КК України, строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_3 просив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України, задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував щодо звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, суд надходить наступних висновків.

Згідно зі ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне положення містить ст. 285 КПК України, відповідно до якої особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст. 11-1 КПК України (в ред. 1960 року), суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Відповідно до ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Виходячи з положень ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 5 ст. 185 КК України, віднесений кримінальним законом до особливо тяжкого злочину, санкцією ч.5 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років.

Судом в даному випадку не встановлено обставин, з якими закон пов`язує переривання чи зупинення перебігу строку давності притягнення підсудного до кримінальної відповідальності, передбачених ч. 3, ч. 5 ст. 49 КК України, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, які б вказували на те, що ОСОБА_3 ухилявся від слідства або суду чи вчинив новий злочин в період з вересня 2005 року по даний час.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні підсудного від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав підсудного, що є недопустимим.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

За частиною 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 566/554/16-к звільнення від кримінальної відповідальності відбувається незалежно від визнання обвинуваченим вини. Визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України.

Така правова позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема сформульованою у рішенні по справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується. У вказаній справі Європейський Суд зазначив, що «презумпція невинуватості порушена, якщо посадова особа висловлює думку про винність особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, коли цього не було доведено відповідно до закону. Момент, з якого особа вважається винуватою, є саме той час, коли вина особи доведена в законному порядку, тому альтернативна процедура встановлення винуватості особи є неприпустимою».

Як встановлено ч. 1 ст. 286 КПК України (в ред. 1960 р.), якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підставі для закриття справи, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 статті 6 і статтями 7, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а суддя - постановою, закриває справу.

Виходячи з фактичних обставин справи, так як вони викладені в обвинувальному акті, подія кримінального правопорушення мала місце у вересні 2005 року, з урахуванням відсутності обставин, з якими закон пов`язує переривання чи зупинення перебігу строку давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку, що на даний час сплинув передбачений п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України п`ятнадцятирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим суд, за наявності згоди ОСОБА_3 на закриття кримінального провадження з підстав, визначених ст. 49 КК України, приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирішуючи заявлений в провадженні цивільний позов, суд враховує наступне.

Директором Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_7 був заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 , матеріальної шкоди у розмірі 150 000 грн.

Враховуючи те, що дана кримінальна справа закривається судом, суд дійшов висновку, що цивільний позов Директора Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_3 , матеріальної шкоди у розмірі 150 000 грн. - слід залишити без розгляду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 11.09.2022 року по справі №203/241/17 зазначено, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язанні зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави.

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 15319,12 грн. ( т. 8 а.с. 4, 15, 41-42, т. 9 а.с. 126, 161, 208, 218, 229, т. 14 а.с. 147, 167), віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 44, 49 КК України та ст. ст. 284, 285, 286, 288, 369, 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.5 ст. 185 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України.

Кримінальну справу №8 від 20.06.2005 р. відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України закрити, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід підписку про невиїзд скасувати.

Цивільний позов директора Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_3 , матеріальної шкоди у розмірі 150 000 грн. - залишити без розгляду.

Скасувати арешт накладений постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_12 , від 09.02.2006 року, а саме скасувати арешт накладений на: вклади цінності та інше майно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , де б таке не знаходилося.

Скасувати арешт накладений постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_12 , від 09.02.2006 року, а саме скасувати арешт накладений на: чотириста шістдесят дев`ять грн., які 01.02.2006 вилучені у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 .

Скасувати арешт накладений постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_12 , від 09.02.2006 року, а саме скасувати арешт накладений на: автомобіль OPEL Astra реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1995 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про реєстрацію транспортного ТЗ серії НОМЕР_3 видане 08.12.2000 Дергачівським МРЕВ УМВС України в Харківській області).

Речові докази по справі:

- паперовий конверт з осколками скла, поліетиленові пакети білого кольору з надписом «CAVIR HOUCE Since 1950» та чорного кольору з надписом «BOSS HUGO BOSS», ламіновану копію картини ОСОБА_8 «Монастир над рікою» - знищити;

- раму від картини ОСОБА_9 «Морський вид», бірку з пояснювальним надписом « ОСОБА_9 1817-1900 Морський вид 1865» - повернути Одеському художньому музею;

- автомобіль OPEL Astra реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1995 року випуску, кузов № НОМЕР_2 повернути ОСОБА_3 ;

- раму від картини ОСОБА_8 «Монастир над рікою» - повернути Севастопольському художньому музею ім. Крошицького;

- відеокасети формату «VHS», стенограми розмови між ОСОБА_13 та ОСОБА_3 - зберігати з матеріалами справи;

- сім-карту оператора мобільного зв`язку «Джинс» - вважати повернутою ОСОБА_6 ;

- альбомом «Севастопольський художній музей ім. ОСОБА_7 » видавництва «Белый город» Москва - 2002 - вважати повернутим директору Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_7

- картину ОСОБА_9 «Морський вид» - вважати повернутою до Одеського художнього музею.

- чотириста шістдесят дев`ять грн., наручний годинник SWATCH, мобільний телефон SAMSUNG SGH-C200, автомобіль OPEL Astra реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1995 року випуску, кузов № НОМЕР_2 - повернути ОСОБА_3 .

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 15319,12 грн. ( т. 8 а.с. 4, 15, 41-42, т. 9 а.с. 126, 161, 208, 218, 229, т. 14 а.с. 147, 167) віднести за рахунок держави.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом трьох днів.

Суддя ОСОБА_1