ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/421/25 Справа № 210/4747/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000362 від 05.08.2024 року відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницький Хмельницької області, громадянина України, що має середню освіту, не одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції:

Вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2024 року ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_9 не обирався.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що 04.08.2024 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою: місто Кривий Ріг, Металургійний район, вул. Криворіжсталі біля буд. 36, зустрів свою співмешканку ОСОБА_7 разом із ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якими ОСОБА_9 перебував у сімейних відносинах. ОСОБА_9 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчинив сварку та на ґрунті виниклих неприязних відносин, пов`язаних із веденням спільного побуту, діючи умисно, реалізуючи свій раптово виниклий протиправний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, підійшов до потерпілої та стоячи навпроти неї наніс один удар головою у ділянку правої брові ОСОБА_12 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синця обличчя, який за своїм характером згідно висновку судово-медичного експерта №1449 від 12.08.2024 відноситься до легких тілесних ушкоджень, як таке, що має незначні скороминучі наслідки.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 125 КК України: умисне легке тілесне ушкодження.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 та кваліфікації його дій, просить вирок Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.08.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 200 годин громадських робіт. В мотивувальній частині вироку зазначити обставину, що обтяжує покарання, передбачену п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, а саме: вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах. В іншій частині вирок стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що з урахуванням обставин вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, даних про особу винного, вважає призначене йому мінімальне покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян необґрунтованим та таким, що не сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Звертає увагу, що судом залишено поза увагою, що обвинувачений спричинив тілесні ушкодження дитині, тобто особі, захист прав якої перебуває на найвищому міжнародному та державному рівні у відповідності до Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства».

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Позиціїсторін в суді :

Прокурор під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі, просила вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 та ухвалити новий, яким призначити покарання ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт. В мотивувальній частині вироку зазначити обставину, що обтяжує покарання, передбачену п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, а саме: вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах. В решті вирок суду залишити без змін.

Представник потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити з підстав, наведених в ній.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_8 під час судового розгляду заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, наполягали, що вирок суду першої інстанції є законним та вмотивованим.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок місцевого суду лише в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів апеляційного суду визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді штрафу, не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого ним проступку, обставини його вчинення та наслідки.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

А дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином не врахував та не надав оцінки конкретним обставинам справи, ступеню тяжкості вчиненого кримінального проступку, особі винного, обставинам його вчинення та наслідкам вчиненого кримінального правопорушення.

Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 , відповідно до ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком. Враховано судом і особу винного ОСОБА_9 , який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував і не перебуває, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно зі ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання судом визнано щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнав необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначення йому основного покарання у вигляді штрафу, в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України.

Суд, з урахуванням обставин, встановлених в ході судового розгляду, даних про особу обвинуваченого, не вбачав підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував встановлену під час досудового рознляду та зазначену в обвинувальному акті обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_9 , передбачену п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, та без будь-якого обґрунтування та мотивів виключив таку обставину.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає домашнє насильство як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

З матеріалів провадження вбачається та сторонами кримінального провадження не заперечується, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальний проступок по відношенню до доньки своєї співмешканки ОСОБА_12 , 2009 року народження, тобто до особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає апеляційні доводи прокурора обгрунтованими, що суд першої інстанції, виклавши у формулюванні обвинувального вироку обставини спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , яка є особою, з якою обвинувачений перебував у сімейних відносинах, не врахував встановлену судом та зазначену в обвинувальному акті обставину, що обтяжує покарання, передбачену п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, та без будь-якого обґрунтування та мотивів виключив таку обставину, внаслідок чого неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Слушними є доводи апеляційної скарги прокурора щодо призначення ОСОБА_9 найм`якішого покарання, що на думку колегії суддів апеляційної інстанції не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що обвинувачений спричинив тілесні ушкодження дитині, тобто особі, захист прав якої перебуває на найвищому міжнародному та державному рівні у відповідності до Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства».

Тому колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повній мірі взяті до уваги відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який, посягаючи на основні принципи охорони дитинства, суспільної моральності, всупереч вимог Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною 21 лютого 1990 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, статті 51 Конституції України, статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», спричинив тілесні ушкодження дитині потерпілій ОСОБА_12 , 2009 року народження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що обраний вид покарання судом першої інстанції в умовах суспільства не являється виваженим, справедливим та таким, що відповідатиме вимогам ст. 65 КК України, оскільки визначений вид покарання як штраф, не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання та негативно вплине на сприйняття суспільством належної правової охорони найбільш соціально значимих цінностей, як життя і здоров`я неповнолітніх дітей, що забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що оскаржений вирок не містить переконливого обґрунтування того, що викладені судом першої інстанції обставини у своїй сукупності дають підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 із застосуванням до нього покарання у виді громадських робіт не в максимальних межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 125 КК України.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_9 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу винного ОСОБА_9 , який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував і не перебуває, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно зі ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання, згідно зі ст. 67 КК України, судом визнано вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

З урахуванням наведеного та положень ст.ст. 50, 65 КК України, характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень повинно бути призначено ОСОБА_9 основне покарання у виді громадських робіт, не в максимальних межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України.

Суд, з урахуванням обставин, встановлених в ході судового розгляду, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. ст. 69, 69-1 КК України.

Наведені обставини, відповідно до положень ч. 2 ст. 409; ст. 414; п. 2) ч. 1 ст. 420 КПК України, є підставами для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування оскарженого вироку в частині призначення покарання ОСОБА_9 та ухвалення нового вироку в цій частині.

Керуючись ст.ст. 404-409, 414, 418-420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2024 року відносно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 80 (восьмидесяти) годин громадських робіт.

В мотивувальній частині вироку зазначити обставину, що обтяжує покарання, передбачену п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, а саме: вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Копії вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4