Справа № 521/3003/25
Номер провадження:1-в/521/703/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції у залі суду в м. Одесі подання начальника ДУ «Одеський слідчий ізолятор»

щодо приведення вироку у відповідність у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно з Законом України «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 р. (надалі Закон № 3886-ІХ), відносно ОСОБА_4 , засудженого вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 08.02.2023 року за ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2017 року, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшло клопотання начальника ДУ «Одеський слідчий ізолятор», в інтересах засудженого ОСОБА_4 щодо приведення у відповідність до Закону № 3886-ІХ вироку Суворовського районного суду міста Одеси від 08.02.2023 року.

Засуджений ОСОБА_4 подання підтримав.

Прокурор проти задоволення клопотання щодо можливості приведення вироку Суворовського районного суду міста Одеси від 08.02.2023 року відносно ОСОБА_4 у відповідність до чинного законодавства не заперечувала.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотання, суд приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1ст. 5 КК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ,стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Станом на 1 січня 2018 року неоподатковуваний мінімум доходів громадян (загальна податкова соціальна пільга) становила 881 гривню, отже, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становили 1 762 гривні.

Як убачається з матеріалів справи 08.02.2023 року вироком Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_4 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, а саме за епізодами:

- від січня 2018 року за ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, на суму 1 448 грн.;

- від 05.08.2018 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, сума викраденого майна 691 грн. 90 коп.

Суд приходить до висновку про те, що діяння, за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 за вказаним вироком наразі не можуть вважатись кримінальним правопорушенням, оскільки вартість майна, окремо за кожним епізодом, за вчинення крадіжок за які останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність у 2018 році.

Враховуючи викладене, відповідно до Закону №3886-ІХ, суд приходить до висновку про звільнення ОСОБА_4 від покарання за вироком від 08.02.2023 року Суворівського районного суду м. Одеси, а саме:

- за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки ;

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень засудженого до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Окрім того, до покарання призначеного за цим вироком ОСОБА_4 , частково приєднано покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2017 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Відповідно до вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2017 року ОСОБА_4 засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки за ч. 1 ст. 186 КК України, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

В матеріалах справи наявна ухала Суворовського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року про звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2017 року в порядку ч. 1 ст. 78 КК України у зв`язку з закінченням іспитового строку.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 слід вважати засудженим за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2017 року за ч. 1 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Окрім того, ОСОБА_4 слід вважати таким, що звільнений від відбування покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2017 року за ч. 1 ст. 186 КК України у зв`язку з закінченням іспитового строку.

З урахуванням того, що інших підстав утримання ОСОБА_4 у ДУ "Одеський слідчий ізолятор", окрім вироку Суворовського районного суду міста Одеси від 08.02.2023 року, немає, він підлягає негайному звільненню.

Керуючись ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника ДУ «Одеський слідчий ізолятор» щодо приведення вироку у відповідність до Закону № 3886-ІХ відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

На підставі ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 08.02.2023 року за ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України.

Вважати ОСОБА_4 , засудженим за вироком Суворовського районного суд м. Одеси від 02.03.2017 року за ч.1 ст.186 КК України, на підставі ст. ст.75, п. п. 1, 2 ст. 76 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ухвали Суворівського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати звільненим від відбування покарання призначеного Суворовським судом м. Одеси від 02.03.2017 року за ч. 1 ст. 186 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно звільнити з ДУ "Одеський слідчий ізолятор".

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1