ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26489/24

Провадження № 11-сс/820/135/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2024 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000633 від 27.09.2024,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено частково клопотання старшого слідчого - криміналіста першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_7 , погодженого із прокурором Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 та накладено арешт, з тимчасовим позбавленням права на відчуження на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . В задоволенні решти клопотання відмовлено.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 0000633 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а тому з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження майна та забезпечення у подальшому можливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, у якому підозрюється його власник, прийшов до висновку про накладення арешту на майно ОСОБА_6 у вигляді заборони відчуження частки квартири із залишенням правомочності користування та розпорядження нею. На переконання слідчої судді, застосування саме такого способу арешту спрямоване на збереження частки квартири, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, таке втручання у права та інтереси власника майна є виправданим та не суперечить загальним засадам володіння особою майном.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Апелянт стверджує, що оскаржувану ухвалу ним отримано в ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» лише 17.02.2025. Вважає зазначену ухвалу незаконною та необґрунтованою, прийнятою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню. Посилається на те, що слідчим суддею його не було повідомлено про розгляд клопотання про накладення арешту на належне йому майно, в порушення його конституційних прав на справедливий суд. Акцентує увагу на тому, що він перебуває під вартою у слідчому ізоляторі, і будь-яких дій щодо майна вчинити не міг. Більш того, цивільний позов у даному кримінальному провадженні потерпіла сторона подала окремо.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_6 , на підтримку поданої апеляційної скарги, із посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Положеннями ч. 1, 3 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку накладення арешту з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Таким чином, як видно зі змісту вказаної норми, законодавцем визначено вичерпний перелік суб`єктів, на майно яких може бути накладено арешт з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) та перелік умов за яких накладення арешту можливе. Зокрема до таких суб`єктів законодавцем віднесено: - підозрюваного; - обвинуваченого; - засудженого; - юридичну особу, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Також, законодавцем визначено, що для накладення арешту з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), необхідною умовою є наявність обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано в повній мірі.

Так, колегією суддів встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000633 від 27.09.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 406 КК України.

27.09.2024 у кримінальному провадженні № 0000633 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 403829231 від 11.11.2024, ОСОБА_6 на праві власності належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 .

Захисник, в межах вказаного кримінального провадження, подала в інтересах потерпілого ОСОБА_8 цивільний позов, у порядку ст. 128 КПК України, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральної шкоди, завданої злочином, у сумі 15000000, 00 грн. а також витрат, понесених нею на правову допомогу.

Відтак, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження майна та забезпечення у подальшому можливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, у якому підозрюється його власник, слідча суддя прийшла до висновку про часткове задоволення клопотання та накладення арешту з тимчасовим позбавленням права на відчуження на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки арешт накладений з метою, у майбутньому, відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, у разі доведення вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину.

Більш того, арешт накладений у найменш обтяжливий спосіб арешту, а саме, у вигляді заборони відчуження частки квартири, проте із залишенням правомочності користування та розпорядження нею.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Твердження апелянта про те, що слідчий суддя його не повідомив про розгляд клопотання є безпідставними, оскільки згідно з вимогами ч. 2 ст. 172 КК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Аргументи ОСОБА_6 , що він ніяких дій з майном не може вчинити, так як перебуває під вартою відхиляються, оскільки він не позбавлений можливості надати доручення на представництво його інтересів іншим особам (рідним чи знайомим), які можуть вчинити відчуження майна третім особам.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші, зазначені в апеляційній скарзі, обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно необґрунтованості судового рішення слід визнати непереконливими.

Частиною 3 ст. 407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000633 від 27.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2