Справа № 756/4524/25
№ 1-кс/756/860/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року місто Київ

Слідча суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_6 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 квітня 2025 року за № 0000868,

УСТАНОВИЛА:

До Оболонського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання, у якому слідча просила накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів, для встановлюються обставини вчинення кримінального правопорушення, на майно, вилучене в ході огляду місця події 01.04.2025, а саме: чоловічу кофту сірого кольору зі слідами РБК та наскрізним отвором у грудному відділі; куртку жовтого кольору з білими вставками; штани сірого кольору з коричневим поясом; кросівки білого кольору марки «Rebook».

Клопотання обґрунтоване тим, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 квітня 2025 року за № 0000868, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

01 квітня 2025 року проведено огляд місця події за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 16, у приміщенні хірургічного відділення було виявлено та в подальшому вилучено: чоловіча кофта сірого кольору зі слідами РБК та наскрізним отвором в грудному відділі.

Прокурор просив накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, пославшись на існування ризику приховування, пошкодження, псування, зникнення, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження зазначеного майна.

Прокурор ОСОБА_3 , клопотання підтримала в частині накладення арешту на взуття та одяг, підтвердила доводи, викладені у клопотанні зазначені на його обґрунтування, просила клопотання задовольнити. Також, наголосила, що не підтримує клопотання в частині накладення арешту на мобільний телефон.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 , не заперечував проти задоволення клопотання в частині накладення арешту на одяг. Однак, заперечив накладення арешту на мобільний телефон.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідча суддя дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, та полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном (ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України).

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та він допускається виключно з метою забезпечення:

-збереження речових доказів;

-спеціальної конфіскації;

-конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

-відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати (ч. 2 ст. 173 КПК України):

-правову підставу для арешту майна;

-розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

-наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Для кожної з правових підстав арешту (мети його накладення) кримінальний процесуальний закон визначає додаткові обставини, які мають враховуватися слідчим суддею, зокрема:

-можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення речових доказів);

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або цивільного позову);

-можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається з відповідною метою);

-розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення цивільного позову).

Також на особу, яка подала клопотання про арешт майна, покладено обов`язок довести (ч. 1 ст. 173 КПК України):

-необхідність такого арешту;

-наявність ризику приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Враховуючи загальні підстави застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст. 132 КПК України, арешт майна не допускається, якщо не буде доведено, що:

-існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

-потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

-може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Прокурор зазначив, що 31 березня 2025 року, близько 22 години 00 хвилин, ОСОБА_7 разом зі своїм сином ОСОБА_8 перебували за адресою: м. Київ, вул. Бережанська, 20, біля під`їзду №1. Також, за зазначеною адресою перебував ОСОБА_4 та ОСОБА_9 .

Встановлено, що між зазначеними особами виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 та ОСОБА_9 почали словесно ображати та штовхати ОСОБА_7 , у зв`язку з чим, останній застосував газовий балончик з вмістом сльозогінного газу дратівливої дії у напрямку ОСОБА_4 .

Крім того, ОСОБА_4 , дістав з кишені ніж та тримаючи у правій руці наніс його лезом один удар в область грудної клітки ОСОБА_7 , внаслідок чого останній зазнав тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, а саме проникаючого ножового поранення правої половини грудної клітини.

Також, 01квітня 2025 року під час проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 16, у приміщенні хірургічного відділення було виявлено та в подальшому вилучено: чоловіча кофта сірого кольору зі слідами РБК та наскрізним отвором в грудному відділі.

Крім того, 01 квітня 2025 року під час затримання та проведення особистого обшуку ОСОБА_4 виявлено та в подальшому вилучено: куртку жовтого кольору з білими вставками, штани сірого кольору з коричневим поясом та кросівки білого кольору марки «Rebook», мобільний телефон марки «Iphone 7», сірого кольору, imei: НОМЕР_1 .

Наведені у клопотанні обставини корелюють обставинам, зазначеним у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань, підтверджені наданими прокурором матеріалами у мірі, достатній для вирішення питань, пов`язаних з розглядом клопотання, зокрема, постановою про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні від 01.04.2025, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 01.04.2025, протоколом огляду місця події від 31.03.2025, протоколом огляду місця події від 01.04.2025, протоколом допиту потерпілого від 01.04.2025, довідкою від 01.04.2025, протоколами допиту свідка від 01.04.2025, поясненнями від 01.04.2025.

Прокурор просив накласти арешт на зазначені речі та взуття з метою забезпечення збереження речових доказів. Постановою від 01 квітня 2025 року зазначені у клопотанні речі та взуття були визнані речовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

Належність майна ОСОБА_4 підтверджується фактом вилучення його в ході огляду за місцем події.

Таким чином, зазначені у клопотанні речі та взуття можуть містити інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема, слідів кримінального правопорушення.

Викладене свідчить, що зазначений транспортний засіб, вилучене в ході огляду, може бути використане як доказ для встановлення обставин, що підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України.

Як вже зазначав слідчий суддя, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення, яке розслідується у межах цього кримінального провадження, доводи прокурора про існування такого ризику є цілком обґрунтованими.

Запропонований прокурором спосіб арешту майна шляхом зберігання шляхом заборони користуватися, відчуження та розпоряджатися майном (його зберігання в органу досудового розслідування у визначеному законодавством порядку) релевантний потребам сторони обвинувачення у збереженні речового доказу та його властивостей, які можуть мати доказове значення, їх дослідження та обумовлений необхідністю запобігти його знищенню чи пошкодженню.

Викладене переконує слідчу суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчої судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Враховуючи характер майна, тимчасове позбавлення особи можливості користуватися, відчуження та розпоряджатися ним, не становитиме надмірного втручання та суттєвих негативних наслідків для неї.

Наведене у клопотанні майно належать до переліку майна, на яке згідно з приписами ч. 10 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт.

Слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

Тимчасовий характер арешту майна обумовлений наявністю правового механізму, передбаченого ст. 174 КПК України, за яким арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За таких обставин клопотання слідчої є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 372, 376 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА :

1. Клопотання - задовольнити.

2. Накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів шляхом заборони користування та відчуження на майно, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- чоловічу кофту сірого кольору зі слідами РБК та наскрізним отвором у грудному відділі;

- куртку жовтого кольору з білими вставками, яка упакована до спеціального пакету № ЕХР0448016;

- штани сірого кольору з коричневим поясом, які упаковані до спеціального пакету № ЕХР0447999;

- кросівки білого кольору марки «Rebook», які упаковані до спеціального пакету № ЕХР0447999.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали проголошено 07 квітня 2025 року.

Слідча суддя ОСОБА_1