Номер провадження: 11-кп/813/913/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 29.08.2024 року у кримінальному провадженні №0000591 від 23.03.2023 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чорнобаївки, Херсонської області, громадянин України, із середньою освітою, офіційно не працюючий, не одружений, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років з конфіскацією всього майна, що належить останньому на праві приватної власності.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, до набрання вироком чинності залишено без змін

Строк відбування призначеного ОСОБА_9 покарання вироком визначено рахувати з моменту набрання вироком законної сили. Зараховано в строк відбування покарання термін перебування ОСОБА_9 під вартою з моменту затримання, а саме з 03.04.2023 року по 02.06.2023 року, та з 15.05.2024 року до набрання вироком законної сили.

Вироком суду вирішено долю речових доказів, заходів забезпечення та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_9 , переслідуючи прямий корисливий умисел, спрямований на порушення встановленого Законом порядку обігу наркотичних засобів, а саме положень ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 22.12.2006 року, згідно з якою обіг психотропних речовин включених до таблиці II, списку №2 переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 6 травня 2000 року, на території України заборонено, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 23.03.2023 року, приблизно о 09:00 годин, умисно, незаконно, придбав, отримавши посилку у відділенні Нової пошти №12, що розташоване за адресою: м. Херсон, вул. чорноморська, 16, від ОСОБА_10 м.Фастів, відділення №3, м.т.: 1, із прозорою кристалічною речовиною, яка згідно висновку фізико-хімічної експертизи № СЕ 19/115-23/4311-НЗПРАП від 24.03.2023 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP масою 50,5085 г. та у подальшому умисно, незаконно, зберігав при собі з метою збуту. 23.03.2023 року, знаходячись за адресою: м. Херсон, вул. Чорноморська, біля будинку №16 під час проведення огляду місця події вказана речовина була виявлена та вилучена співробітниками Відділу поліції №1 ХРУП ГУНП в Херсонській області.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_9 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання психотропних речовин з метою збуту, якщо предметом таких дій були психотропні речовини в особливо великих розмірах.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить змінити вирок в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_9 покарання, з урахуванням вимог ст.69-1 КК України, за ч.3 ст.307 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, з конфіскацією усього особистого майна. В інший частині вирок залишити без змін.

Прокурор посилається на те, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема, судом не застосовано закон, який підлягає застосуванню, з огляду на те, що з урахування положень ст.69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Однак наведеним вимог кримінального закону судом першої інстанції дотримано не було та обвинуваченому призначено більш суворе покарання, ніж передбачено ст.69-1 КК України.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі КПК), проведено за відсутності обвинуваченого, який повідомлявся у передбачений КПК порядок, клопотань про проведення апеляційного розгляду за його участю не подавав. Разом з цим, в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становище обвинуваченого, а тому участь обвинуваченого не є обов`язковою та колегія суддів вважає, що подальше відкладення не буде слугувати положенням ст.28 КПК щодо розумного строку розгляду кримінального провадження.

Розгляд проведено за участі захисника обвинуваченого, яка не наполягала на участі останнього.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого вироку, судом були створені всі умови для реалізації права учасників судового провадження на доступ до правосуддя.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу; захисника ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.307КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_9 не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями закріпленими в ст. 409 КПК регламентовано підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно положень ст. 413 КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора щодо існування підстав для зміни вироку у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону через призначення обвинуваченому строку покарання у виді позбавлення волі більшого, ніж передбачено кримінальним законом з урахуванням приписів ст. 691 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, на виконання приписів зазначених вище норм кримінального закону та положень судової практики, врахував особу обвинуваченого та те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнав щире каяття, вперше притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність матеріальної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, наявність вище зазначених пом`якшуючих покарання обставин, відсутності обставин, що обтяжують покарання, та дійшов висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.3 ст.307 КК України.

Проте, судом першої інстанції, при призначенні покарання, не враховано вимоги ст.691 КК України та позицію Верховного Суду щодо застосування даної норми кримінального закону.

Так, положеннями ст.691 КК України передбачено, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

У свою чергу, обставинами, що пом`якшують покарання та передбачені вищевказаними п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК України, які в своїй сукупності виступають умовою можливості застосування стосовно обвинуваченої особи положень ст.691 КК України, є з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Виходячи з вимог ст.691 КК України вбачається, що передумовою її застосування, наряду з відсутністю обставин, що обтяжують покарання та визнання обвинуваченим вини у вчиненому, виступає також наявність сукупності двох обставин, які пом`якшують покарання, що свідчить про те, що у разі відсутності однієї із таких обставин, передбачених вищезгаданими п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК України, застосування стосовно особи положень ст.691 КК України неможливе.

Санкція ч.3 ст.307 КК України передбачає найбільш суворий вид покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

Враховуючи приписи ст.691 КК України, максимальний розмір покарання у такому випадку не може перевищувати 8 років, але вироком суду обвинуваченому за ч.3 ст.307 КК України призначено 9 років позбавлення волі, що не відповідає вимогам кримінального закону.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, оскільки в такий спосіб становище обвинуваченого не погіршується.

Порушень вимог КПК, які б слугували підставами для скасування вироку, та які не зазначені в апеляційній скарзі прокурора, колегією суддів не встановлено.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає змінів частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 29.08.2024 року у кримінальному провадженні №0000591 від 23.03.2023 року, яким ОСОБА_9 засуджений за ч.3 ст.307 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст.307 КК України, із застосуванням вимог ст.69-1 КК України, у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років, з конфіскацією всього майна, що належить останньому на праві приватної власності.

В іншій частині вироку суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою особою у той самий строк, з моменту отримання ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4