КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/2523/2025 Категорія: ч. 1 ст. 263 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000738, внесеному до ЄРДР 4 березня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за апеляційною скаргою із змінами прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, щоу невстановлений під час судового розгляду час, день та місці у нього виник умисел, спрямований на придбання, зберігання, носіння та збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_8 , у невстановлений час та місці, знайшов вогнепальну зброю, а саме пістолет, марки «Star», моделі «1920 Export», номер на руків`ї та магазині НОМЕР_1 , номер на колодці УСМ та стволі 213, калібру 9х19 мм, який є коротко ствольною нарізною вогнепальною зброєю, яка придатна до пострілів та виготовлена шляхом переробки саморобним способом та який у подальшому зберігав при собі.

10 травня 2024 року, близько 14:00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік будинку

№ 84-Б по просп. Берестейському у місті Києві, а саме, в парковій зоні здійснив продаж вказаного пістолету за 1500 доларів США ОСОБА_10 .

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання, носіння, зберігання та збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Крім того, у невстановлений під час судового розгляду час, день та місці у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на придбання, носіння та зберігання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_8 у невстановлений час та місці знайшов бойові припаси та вибухові речовини, які без передбаченого законом дозволу переніс та зберігав у місцях свого проживання, зокрема, за адресою АДРЕСА_1 , а також АДРЕСА_2 .

Під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 ( АДРЕСА_1 , а також АДРЕСА_2 ) виявлені та вилучені шістсот дев`ятнадцять грам нітроцелюлозного пороху та п`ятсот грам двохосновного нітроцелюлозного пороху, які є вибуховою речовиною, та сорок дев`ять патронів з маркуванням «G.F.L. 380 AUTO» калібру 9x17 мм, дев`ятнадцять патронів з маркуванням «S&B 9mm Br. C.» калібру 9x17, п`ять патронів з маркуванням «S&B 9mm P.A. Blanc» калібру 9х17, п`ять патронів з маркуванням «СОВА П 9 тт» калібру 9х17, один патрон з маркуванням «Y.A.S. 9mm P.A.Blank» калібру 9х17, один патрон з маркуванням «ТЕРЕН-3 9mm» калібру 9х17, один патрон з маркуванням «ПС 9 9мм» калібру 9х17, один патрон з маркуванням «9mmP.A. Knall» калібру 9х17, один патрон з маркуванням «SK 9mmP.A. Knall» калібру 9х17, чотири патрони калібру 7,62х54R мм, один патрон калібру 7,62?54R мм, двадцять шість патронів калібру 6,5х50SR (6,5х50 Арісака, Тип 30), п`ятдесят вісім патронів з маркуванням «GGG 308 Win» калібру 7,62х51, шість патронів, з яких п`ять патронів з маркуванням «67 PK 33 DZ» та один патрон з маркуванням «07 P249 VIII 91 11» калібру 8х57 (7,62 мм Маузер), два патрони з маркуванням «188 76» та «17 33» калібру 7,62х54R, один патрон з маркуванням «188 60» калібру 7,62х54R, два патрони з маркуванням «539 58» калібру 7,62х39, один патрон з маркуванням «60 76» калібру 7,62х39, один патрон з маркуванням «S&B 7,62?39 14» калібру 7,62х39, які є боєприпасами до вогнепальної зброї.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Цим же вироком вирішено питання судових витрат.

Речові докази в кримінальному провадженні:

- перероблений пістолет, марки «Star», моделі «1920 Export», номер на руків`ї та магазині 689, номер на колодці УСМ та стволі 213, калібру 9х19 мм, вісімдесят чотири набої калібру 9 мм, тридцять два набої калібру 7,62х53R, артилерійський порох вагою 500 грам, димний порох вагою 620 грам, сумка з скляними банками в яких знаходить димний порох чорного кольору, димний порох різного виду, поміщений до 10 скляних банок, 3 полімерні банки та 4 полімерні пакети, п`ятдесят сім патронів калібру 308 WIN (7,62х51 мм), три патрони калібру 8х57 мм (7,92 мм Маузер), тринадцять патронів в демонтованому стані, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП в м. Києві - підлягають знищенню;

- цифрові носії інформації - карти пам`яті «Goodram» 32 GB micro SD реєстраційний номер 7503т, 7504т, 7505т, 7506т, карта пам`яті «SP» 32 GB micro SD реєстраційний номер 3473т, карти пам`яті «Goodram» 64 GB micro SD реєстраційний номер 7772т, 7773т, карти пам`яті «Netac» 32 GB micro SD реєстраційний номер 6508т, 6509т, 6510т, 6511т, 6513т, 6512т, диски для лазерних систем зчитування DVD-R реєстраційні номери 7567т, 7566т, 7712т, 7713т, 7714т, 7715т, 7925т, 7924т, 7926т, 7927т, які перебувають в матеріалах досудового розслідування та знаходяться в Оболонський окружній прокуратурі міста Києва - залишено у матеріалах досудового розслідування протягом всього строку їх зберігання;

- мобільний телефон, марки «Xiaomi», з сім-картою оператора «Водафон», фотоапарат марки «Olympus», моделі «M275SW», , які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , - залишено у володінні останнього;

- 2 купюри номіналом 100 доларів США № КВ 42407243В, КВ 42407246В, які зберігаються в сейфі № 0197 Солом`янського відділення АБ «Укргазбанк», що за адресою м. Київ, вул. Єреванська, 1 - повернуто до ФЕУ СБ України.

- металевий предмет, схожий на ствол від двоствольної рушниці, 2 металеві предмети, схожі на кришки від кулемета, металевий предмет, схожий на пістолет, предмет, схожий на затвор, предмети, схожі на стволи, два предмети, схожі на накладки на рукоятку пістолета, предмет, схожий на раму ствола, два предмети, схожі на глушники, металевий предмет, схожий на частину кулемета, металевий предмет, схожий на дуло кулемета, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП в м. Києві, - повернуто ОСОБА_8 .

Не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважаючи незаконним вирок суду в частині призначеного покарання, а також в частині вирішення питання речових доказів, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу із змінами, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; в частині вирішення питання речових доказів вирок суду змінити, передавши до МВС України речові докази: бойові припаси: 84 шт. калібру 9 мм, 32 шт. калібру 7,62х53Rмм, 57 шт. калібру 308 WIN (7,62х51 мм), 3 шт. калібру 8х57 (7,92 Mauser), артилерійський порох 500 г, димний порох 620 гр, 10 банок з димним порохом. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог прокурор зазначає, що про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства свідчить те, що він переслідував корисливу мету, що вказує на суспільну небезпеку поведінки обвинуваченого. Призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з визначенням іспитового строку є надто м`яким та недостатнім для його виправлення і перевиховання, не відповідає вимогам закону, що потягло ухвалення вироку, який не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, оскільки за своїм видом є явно несправедливим внаслідок м`якості.

На думку прокурора, запропонована ним міра покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України, а саме позбавлення волі строком на 3 (три) роки, є необхідною та достатньою для перевиховання, виправлення засудженого та попередження вчинення ним аналогічних злочинів.

Окрім того, прокурор наголошує на тому, що вказаним вироком визначено долю речових доказів, а саме вказано про знищення бойових припасів: 84 шт. калібру 9 мм, 32 шт. калібру 7,62х53Rмм, 57 шт. калібру 308 WIN (7,62х51 мм), 3 шт. калібру 8х57 (7,92 Mauser), артилерійського пороху 500 г, димного пороху 620 гр, 10 банок з димним порохом. Однак, з огляду на положення ч. 9 ст. 100 КПК України, враховуючи воєнний стан у країні, нагальну потребу у бойових припасах, на переконання прокурора, їх слід передати до підрозділів МВС України для використання за призначенням.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги зі змінами, захисника та обвинуваченого, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги в частині зміни вироку по вирішенню долі речових доказів, однак, категорично заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора в частині призначеного обвинуваченому покарання, вважаючи вирок суду у цій частині законним та обґрунтованим, дослідивши наявні у справі докази, обговоривши доводи зміненої апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції наведених вимог закону дотримався не у повному обсязі.

Відповідно до матеріалів судового провадження під час судового розгляду фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися, і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння, зберігання та збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, а також придбання, носіння та зберігання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого жодним з учасників кримінального провадження не оскаржується.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, оскільки за своїм видом є явно несправедливим внаслідок м`якості, то колегія суддів доходить такого висновку.

Так, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому виду та розміру покарання, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання; дані про особу обвинуваченого, який має зареєстроване місце проживання, повну загальну середню освіту, хоча не працевлаштований, як і вік обвинуваченого. При цьому судом враховано мету, з якою було незаконно придбані та зберігались набої та вибухові речовини, які в більшості дійсно виготовлені за часів світових війн, зброю - пістолет, яку було збуто обвинуваченим, зокрема що її виготовлено ще у 1920 році, а також обставини, за яких її було збуто, оскільки іншого не встановлено; відсутність підстав для призначення покарання в порядку, передбаченому статей 69 КК України.

За встановленого суд першої інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення строком на 3 роки, однак, зі звільненням його від відбуття на підставі ст. 75 КК України, тобто, з іспитовим строком тривалістю 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки, на переконання місцевого суду, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб, і призначення саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, а контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засудженого).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зауважує, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому враховані, у тому числі, й ті обставини, на неврахування яких посилався й прокурор в апеляційній скарзі.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Окрім того, згідно з положеннями ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Визначення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК полягає у з`ясуванні судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображається у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання, на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК слід розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону, оскільки, застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, з урахуванням всіх встановлених під час судового розгляду обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, позиції сторін під час судового розгляду, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі, що не є м`яким.

Окрім того, колегія суддів враховує, що відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абзаці 2 пункту 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 23 жовтня 2003 року, із змінами та доповненнями, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Таким чином, підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, виявлене у мотивованому висновку, про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

На думку колегії суддів, висновок суду про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, проте, в умовах контролю уповноваженим органом пробації за його поведінкою, способом життя та роботи, з можливістю визначення рівня ресоціалізації (виправлення) обвинуваченого протягом всього строку відбуття покарання з випробуванням, встановленого на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, належним чином мотивований в оскаржуваному вироку.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів вважає, що як при визначенні виду та розміру покарання, яке призначено обвинуваченому за вчинене кримінальне правопорушення, так і при прийнятті рішення про можливість звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, судом першої інстанції враховані обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, обставина, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, тобто, судом враховані всі обставини у кримінальному провадженні та дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, на неврахування яких, у т.ч., посилався прокурор в апеляційній скарзі, та які дали суду підстави призначити обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі з встановленням іспитового строку - 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Водночас колегія суддів враховує, що згідно з положеннями ч. 2, ч. 3 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання, а у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу, що, на думку колегії суддів, є стримуючим фактором вчинення правопорушень і мотивує обвинуваченого на дотримання встановлених законодавством норм, порушення яких тягне за собою для обвинуваченого настання негативних наслідків.

Таким чином колегія суддів доходить висновку, що призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами, а тому апеляційна скарга прокурора у цій частині є необґрунтованою, а тому не підлягає до задоволення.

Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги прокурора, то колегія суддів враховує, що згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд, а відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, серед іншого, зазначається рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

Однак, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції наведених вимог закону дотримано не у повному обсязі, на що обґрунтовано послався прокурор у зміненій апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду.

Так, у мотивувальній частині оскаржуваного вироку суд вказав про те, що доля речових доказів вирішується у відповідності зі ст. 100 КПК України та дійшов висновку, серед іншого, про необхідність знищення бойових припасів: 84 шт. калібру 9 мм, 32 шт. калібру 7,62х53R мм, 57 шт. калібру 308 WIN(7,62х51 мм), 3 шт. калібру 8х57 (7,92 Mauser), артилерійський порох 500 г, димний порох 620 гр, 10 банок з димним порохом.

Разом з тим, стаття 100 КПК України має дванадцять частин, відповідно до кожної з яких вирішується питання щодо долі речових доказів, і тільки частиною 9 ст. 100 КПК України передбачена спеціальна конфіскація.

При цьому, підстави та випадки застосування спеціальної конфіскації передбачені ст. 96-1 та ст. 96-2 КК України.

Положеннями ч. 1 ст. 96-1 КК України передбачено, що спеціальна конфіскація, яка, серед іншого, застосовується на підставі обвинувального вироку, полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 96-1 КК України у випадках, коли об`єктом спеціальної конфіскації є майно, вилучене з цивільного обороту, вона може бути застосована на підставі:

1) ухвали суду про закриття кримінального провадження з інших підстав, аніж звільнення особи від кримінальної відповідальності;

2) ухвали суду, постановленої в порядку частини дев`ятої статті 100 Кримінального процесуального кодексу України, за клопотанням слідчого чи прокурора, якщо кримінальне провадження закривається ними.

За змістом ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Підпункт 17 пункту 9 «Порядку обліку, зберігання оцінці конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, розпорядження ним», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1340 від 25 серпня 1998 року (із змінами та доповненнями) військова зброя та боєприпаси до неї, військова техніка, а також товари військового призначення та подвійного використання передаються Міноборони, МВС, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Державній прикордонній службі або СБУ. Передача здійснюється на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України.

Обвинуваченого засуджено за ч.1 ст. 263КК Україниза скоєння злочину, пов`язаного з незаконним придбанням, носінням, зберіганням та збутом вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, а також придбанням, носінням та зберіганням бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

За встановлених обставин, з урахуванням доводів прокурора, викладених у цій частині в апеляційній скарзі та підтриманих учасниками апеляційного розгляду, на переконання колегії суддів, речові докази, а саме: бойові припаси: 84 шт. калібру 9 мм, 32 шт. калібру 7,62х53R мм, 57 шт. калібру 308 WIN (7,62х51 мм), 3 шт. калібру 8х57 (7,92 Mauser), артилерійський порох 500 г, димний порох 620 гр, 10 банок з димним порохом, - підлягають передачі МВС України.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції в частині вирішення питання долі речових доказів допущене порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до положень ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення у цій частині.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає до задоволення частково, а вирок суду - зміні в частині вирішення питання речових доказів.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 рокущодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України -змінити в частині вирішення питання речових доказів:

Речові докази: бойові припаси: 84 шт. калібру 9 мм, 32 шт. калібру 7,62х53Rмм, 57 шт. калібру 308 WIN(7,62х51 мм), 3 шт. калібру 8х57 (7,92 Mauser), артилерійський порох 500 г, димний порох 620 гр, 10 банок з димним порохом - передати до МВС України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4